title: Direktiva 98/91/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 14. prosinca 1998. o motornim vozilima i njihovim prikolicama namijenjenim za cestovni prijevoz opasnih tvari i izmjeni Direktive 70/156/EEZ o homologaciji tipa motornih vozila i njihovih prikolica

text:
               07/Sv. 003

               HR

               Službeni list Europske unije

               48

         31998L0091

               L 011/25

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               14.12.1998.

      DIREKTIVA 98/91/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 14. prosinca 1998.
   o motornim vozilima i njihovim prikolicama namijenjenim za cestovni prijevoz opasnih tvari i izmjeni Direktive 70/156/EEZ o homologaciji tipa motornih vozila i njihovih prikolica
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 100.a,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   postupajući u skladu s postupkom utvrđenim u članku 189.b Ugovora (3),
   uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 94/55/EZ od 21. studenoga 1994. o usklađivanju zakonodavstava država članica o prijevozu opasnih tvari u cestovnom prometu (4), kojom se u zakonodavstvo Zajednice prenosi Europski sporazum o međunarodnom prijevozu opasnih tvari u cestovnom prometu (ADR),
   budući da unutarnje tržište obuhvaća područje bez unutarnjih granica unutar kojega treba osigurati slobodu kretanja robe, osoba, usluga i kapitala;
   budući da je u svrhu cjelovitog ostvarenja tog cilja potrebno posve uskladiti tehničke zahtjeve koji se odnose na vozila namijenjena prijevozu opasnih tvari u cestovnom prometu;
   budući da je za nesmetano funkcioniranje uređenja tržišta potrebno ukloniti tehničke prepreke trgovini u vezi s EZ homologacijom tipa motornih vozila namijenjenih prijevozu opasnih tvari u cestovnom prometu;
   budući da je zato, u kontekstu unutarnjeg tržišta, potrebno uskladiti norme koje se odnose na sredstva za prijevoz opasnih tvari u cestovnom prometu;
   budući da je potrebno uskladiti postupke homologacije u državama članicama;
   budući da će ova Direktiva biti jedna od zasebnih direktiva koje se trebaju poštovati kako bi se postigla usklađenost s postupkom EZ homologacije utvrđenim Direktivom 70/156/EEZ (5) te kako bi se osigurala usklađenost vozila sa zahtjevima postupka EZ homologacije utvrđenog tom Direktivom; budući da se stoga odredbe Direktive 70/156/EEZ koje se odnose na vozila primjenjuju na ovu Direktivu;
   budući da je posebno u članku 3. stavku 4. i članku 4. stavku 3. Direktive 70/156/EEZ propisano da svaka zasebna direktiva mora imati priložen opisni list koji sadrži odgovarajuće podatke iz Priloga I. toj Direktivi, kao i certifikat o homologaciji na temelju Priloga VI. spomenutoj Direktivi kako bi se homologacija mogla kompjuterizirati,
   DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Ova se Direktiva primjenjuje na vozila kategorija „N” i „O”, kako su definirana u članku 2. i Prilogu II. Direktivi 70/156/EEZ, namijenjena prijevozu opasnih tvari u cestovnom prometu u državama članicama ili između njih.
   Područje primjene, definicija, klasifikacija i zahtjevi koji se odnose na takva vozila, kao i upravne odredbe u vezi s njihovom EZ homologacijom, utvrđeni su u Prilogu I. i Prilogu II. ovoj Direktivi.
   Članak 2.
   Za potrebe ove Direktive:

               —

               „opasne tvari” znači tvari i proizvodi kako su definirani u članku 2. Direktive 94/55/EZ

               —

               „prijevoz” znači prijevoz u cestovnom prometu kako je definiran u članku 2. Direktive 94/55/EZ.

         Članak 3.
   Direktiva 70/156/EEZ mijenja se dodavanjem:

               a)

               sljedeće točke u Prilog I:„

                  ”

               b)

               sljedeće točke u dijelu I. Priloga IV.:

                           Predmet

                           Broj Direktive

                           Upućivanje na Službeni list

                           Primjenjuje se za kategorije vozila

                           M1

                           M2

                           M3

                           N1

                           N2

                           N3

                           O1

                           O2

                           O3

                           O4

                           56.   Vozila namijenjena prijevozu opasnih tvari

                           98/91/EZ

                           L 11 od 16. siječnja 1999.

                           X

                           X

                           X

                           X

                           X

                           X

                           X”

         Članak 4.
   1.   Države članice ne smiju:

               —

               odbiti dodijeliti EZ homologaciju, odnosno nacionalnu homologaciju, za određen tip vozila, ili

               —

               zabraniti registraciju, prodaju ili stavljanje u promet osnovnih, odnosno potpunih vozila, kako su definirani u članku 2. Direktive 70/156/EEZ

         zbog razloga u vezi s prijevozom opasnih tvari, ako su ispunjeni zahtjevi iz Priloga ovoj Direktivi.
   2.   Države članice ne smiju zabraniti registraciju, prodaju ili stavljanje u promet vozila dovršenog iz osnovnog vozila, kako je definirano u članku 2. Direktive 70/156/EEZ, zbog razloga u vezi s osnovnim vozilom i prijevozom opasnih tvari:

               —

               ako su za osnovno vozilo ispunjeni zahtjevi iz Priloga ovoj Direktivi i ako dovršenjem osnovnog vozila ta sukladnost i dalje vrijedi, ili

               —

               ako su za dovršeno vozilo ispunjeni zahtjevi iz Priloga ovoj Direktivi.

         Članak 5.
   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 16. siječnja 2000. i o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 6.
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europskih zajednica.
   Članak 7.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 14. prosinca 1998.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         J.M.GIL-ROBLES

            Za Vijeće

            Predsjednik

         W. MOLTERER

      (1)  SL C 29, 30.1.1997., str. 17., i SL C 207, 3.7.1998., str. 18.

      (2)  SL C 296, 29.9.1997., str. 1.

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 19. veljače 1998. (SL C 80, 16.3.1998., str. 209.), Zajedničko stajalište Vijeća od 29. lipnja 1998. (SL C 262, 19.8.1998., str. 1.) i Odluka Europskog parlamenta od 20. listopada 1998. (SL C 341, 9.11.1998.). Odluka Vijeća od 7. prosinca 1998.

      (4)  SL L 319, 12.12.1994., str. 7. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 96/86/EZ (SL L 335, 24.12.1996., str. 43.).

      (5)  Direktiva Vijeća 70/156/EEZ od 6. veljače 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju tipa motornih vozila i njihovih prikolica (SL L 42, 23.2.1970., str. 1.). Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 98/14/EZ (SL L 91, 25.3.1998., str. 1.).
   POPIS PRILOGA
   Prilog I.:
   Prilog II.:
   Dodatak 1.:
   Dodatak 2.:
   Dopuna
   PRILOG I.
   PODRUČJE PRIMJENE, DEFINICIJA, KLASIFIKACIJA, ZAHTJEVI
   1.   PODRUČJE PRIMJENE
   1.1   Ova se Direktiva primjenjuje na sva vozila, potpuna (primjerice, u jednoj fazi izrađena dostavna vozila, teretna vozila, traktori, prikolice), nepotpuna (primjerice, šasija s kabinom, šasija prikolice) ili dovršena (primjerice, šasija, šasija s kabinom opremljena nadogradnjom), namijenjena prijevozu opasnih tvari u cestovnom prometu.
   2.   DEFINICIJA
   2.1   „Tip vozila” sastoji se od vozila koja se međusobno ne razlikuju barem u sljedećim osnovnim obilježjima:

               —

               proizvođač,

               —

               proizvođačeva oznaka tipa,

               —

               kategorija,

               —

               osnovna obilježja konstrukcije i izrade u vezi s „tehničkim odredbama” iz Dodatka B2. Priloga B Direktivi 94/55/EZ.

         3.   KLASIFIKACIJA VOZILA NAMIJENJENIH PRIJEVOZU OPASNIH TVARI U CESTOVNOM PROMETU
   3.1   Vozila namijenjena prijevozu opasnih tvari u cestovnom prometu klasificiraju se prema rubnom broju 220 301 Priloga B Direktivi 94/55/EZ kako slijedi:

               3.1.1

               EX/II

               su vozila namijenjena prijevozu eksploziva kao prijevozne jedinice tipa II;

               3.1.2

               EX/III

               su vozila namijenjena prijevozu eksploziva kao prijevozne jedinice tipa III;

               3.1.3

               FL

               su vozila namijenjena prijevozu tekućina s plamištem do najviše 61 °C, odnosno zapaljivih plinova, u spremnicima zapremine veće od 3 000 litara, fiksnim cisternama ili izgradnim cisternama, kao i baterijska vozila zapremine veće od 1 000 litara namijenjena prijevozu zapaljivih plinova;

               3.1.4

               OX

               su vozila namijenjena prijevozu tvari klase 5.1, rubni broj 2501, točka 1.a, u cisternama zapremine veće od 3 000 litara, fiksnim cisternama ili izgradnim cisternama;

               3.1.5

               AT

               su vozila, osim vozila tipa FL ili OX, namijenjena prijevozu opasnih tvari u cisternama zapremine veće od 3 000 litara, fiksnim cisternama ili izgradnim cisternama, kao i baterijska vozila zapremine veće od 1 000 litara, osim vozila tipa FL.

         4.   ZAHTJEVI
   Potrebno je ispuniti zahtjeve u pogledu izrade vozila namijenjenih prijevozu opasnih tvari u cestovnom prometu, uključujući, prema potrebi, odredbe o njihovoj homologaciji, koji su utvrđeni u rubnim brojevima od 220 500 do 220 540 Priloga B Direktivi 94/55/EZ.
   PRILOG II.
   UPRAVNE ODREDBE U VEZI S EZ HOMOLOGACIJOM TIPA
   1.   ZAHTJEV ZA EZ HOMOLOGACIJU TIPA
   1.1.   Zahtjev za EZ homologaciju tipa na temelju članka 3. stavka 4. Direktive 70/156/EEZ za tip vozila namijenjenog prijevozu opasnih tvari u cestovnom prometu podnosi proizvođač.
   1.2.   Obrazac opisnog lista nalazi se u Dodatku 1.
   1.3.   Vozilo ili vozila koja su u skladu s karakteristikama opisanima u Dodatku 1. ovoj Direktivi i koja tehnička služba nadležna za provođenje homologacijskih ispitivanja i provjera smatra prototipovima vozila tipa moraju se predati u postupak toj tehničkoj službi.
   2.   DODJELJIVANJE EZ HOMOLOGACIJE TIPA
   2.1.   Ako su odgovarajući zahtjevi ispunjeni, dodjeljuje se EZ homologacija tipa u skladu s člankom 4. stavkom 3. i, ako je primjenjiv, člankom 4. stavkom 4. Direktive 70/156/EEZ.
   2.2.   Obrazac certifikata o EZ homologaciji tipa nalazi se u Dodatku 2.
   2.3.   Svakom homologiranom tipu vozila dodjeljuje se homologacijski broj u skladu s Prilogom VII. Direktivi 70/156/EEZ. Država članica ne smije dodijeliti isti broj drugom tipu vozila.
   3.   PREINAKE TIPA I IZMJENE HOMOLOGACIJA
   3.1.   U slučaju preinake tipa vozila homologiranog u skladu s ovom Direktivom primjenjuju se odredbe članka 5. Direktive 70/156/EEZ.
   3.2.   S obzirom na napravljene preinake, može se provesti djelomično ispitivanje, kako ga definira tehnička služba.
   4.   SUKLADNOST PROIZVODNJE
   Mjere namijenjene osiguranju sukladnosti proizvodnje provode se u skladu s odredbama članka 10. Direktive 70/156/EEZ.
   Dodatak 1.

   Dodatak 2.
   OBRAZAC
   (najveći format: A4 (210 mm × 297 mm))


title: Direktiva Komisije 2010/3/EU od 1. veljače 2010. o izmjeni Direktive Vijeća 76/768/EEZ o kozmetičkim proizvodima u svrhu prilagodbe tehničkom napretku njezinih priloga III. i VI.

text:
               13/Sv. 59

               HR

               Službeni list Europske unije

               135

         32010L0003

               L 029/5

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

         DIREKTIVA KOMISIJE 2010/3/EU
   od 1. veljače 2010.
   o izmjeni Direktive Vijeća 76/768/EEZ o kozmetičkim proizvodima u svrhu prilagodbe tehničkom napretku njezinih priloga III. i VI.
   EUROPSKA KOMISIJA,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
   uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 76/768/EEZ od 27. srpnja 1976. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kozmetičke proizvode  (1), a posebno njezin članak 8. stavak 2.,
   nakon savjetovanja sa Znanstvenim odborom za sigurnost potrošača,
   budući da:

               (1)

               Znanstveni odbor za proizvode široke potrošnje (SCCP), koji je naknadno zamijenjen Znanstvenim odborom za sigurnost potrošača (SCCS) Odlukom Komisije 2008/721/EZ  (2), zaključio je u mišljenju od 15. travnja 2008. da je etil lauroil arginat HCl siguran za potrošače ako se koristi do najviše dopuštene koncentracije od 0,8 % u sapunima, šamponima protiv peruti i dezodoransima koji nisu u obliku spreja. Stoga ga je potrebno uključiti u Prilog III. Direktivi 76/768/EEZ.

               (2)

               SCCP je u istome mišljenju zaključio da je etil lauroil arginat HCl siguran za potrošače ako se koristi do najviše dopuštene koncentracije od 0,4 % kao konzervans u kozmetičkim proizvodima. Međutim, odbor smatra kako se on ne bi trebao koristiti u proizvodima za njegu usana, proizvodima za usta i sprejevima budući da može nadražiti sluznice i dišne putove. Stoga ga je potrebno uključiti s tim ograničenjima u Prilog VI. Direktivi 76/768/EEZ.

               (3)

               Direktivu 76/768/EEZ treba stoga izmijeniti na odgovarajući način.

               (4)

               Mjere predviđene ovom Direktivom u skladu su s mišljenjem Stalnog odbora za kozmetičke proizvode,

         DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Prilozi III. i VI. Direktivi 76/768/EEZ izmjenjuju se u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.
   Članak 2.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s odredbama ove Direktive najkasnije do 1. rujna 2010. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba.
   One primjenjuju te odredbe od 1. ožujka 2011.
   Kada države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koji donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 1. veljače 2010.

            Za Komisiju

            Predsjednik

         José Manuel BARROSO

      (1)  SL L 262, 27.9.1976., str. 169.

      (2)  SL L 241, 10.9.2008., str. 21.
   PRILOG

               1.

               Sljedeći se unos dodaje u tablicu iz dijela 1. Priloga III. Direktivi 76/768/EEZ:

                           Referentni broj

                           Tvar

                           Ograničenja

                           Uvjeti uporabe i upozorenja koja moraju biti tiskana na naljepnici

                           Područje primjene i/ili uporabe

                           Najveća dopuštena koncentracija u gotovom kozmetičkom proizvodu

                           Ostala ograničenja i uvjeti

                           a

                           b

                           c

                           d

                           e

                           f

                           „207.

                           Etil lauroil arginat HCl (INCI) (1)

                           Etil-Να-dodekanoil-L-arginat hidroklorid
                           Br. CAS 60372-77-2
                           Br. EZ 434-630-6

                                       (a)

                                       sapun

                                       (b)

                                       šamponu protiv peruti

                                       (c)

                                       dezodoransi, ne u obliku spreja

                           0,8 %

                           Za namjene različite od sprečavanja razvoja mikroorganizama u proizvodu. Ta namjena mora biti vidljiva iz opisa proizvoda.

               2.

               Sljedeći se unos dodaje u tablicu iz dijela 1. Priloga VI. Direktivi 76/768/EEZ:

                           Referentni broj

                           Tvar

                           Najveća dopuštena koncentracija

                           Ograničenja i zahtjevi

                           Uvjeti uporabe i upozorenja koja moraju biti tiskana na naljepnici

                           a

                           b

                           c

                           d

                           e

                           „58.

                           Etil lauroil arginat HCl*  (2)

                           etil-Να -dodekanoil-L-arginat hidroklorid
                           Br. CAS 60372-77-2
                           Br. EZ 434-630-6

                           0,4 %

                           Ne smije se koristiti u proizvodima za njegu usana, proizvodima za usta i sprejevima

      (1)  Za uporabu kao konzervans vidjeti Prilog VI. dio 1. referentni broj 58.”

      (2)  Za druge uporabe, osim kao konzervansa, vidjeti Prilog III. dio 1. referentni broj 207.”


title: Peta direktiva Komisije 93/73/EEZ od 9. rujna 1993. o metodama analize potrebnim za provjeru sastava kozmetičkih proizvoda

text:
               13/Sv. 009

               HR

               Službeni list Europske unije

               252

         31993L0073

               L 231/34

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               09.09.1993.

      PETA DIREKTIVA KOMISIJE 93/73/EEZ
   od 9. rujna 1993.
   o metodama analize potrebnim za provjeru sastava kozmetičkih proizvoda
   KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice,
   uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 76/768/EEZ od 27. srpnja 1976. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kozmetičke proizvode (1), kako je zadnje izmijenjena Direktivom 93/35/EEZ (2), a posebno njezin članak 8. stavak 1.,
   budući da Direktiva 76/768/EEZ predviđa službeno testiranje kozmetičkih proizvoda u svrhu ispunjavanja uvjeta koji se odnose na sastav kozmetičkih proizvoda, propisanih odredbama Zajednice;
   budući da se sve metode analize moraju utvrditi u što kraćem roku; budući da su četiri mjere već poduzete Direktivom Komisije 80/1335/EEZ (3), izmijenjenom Direktivom 87/143/EEZ (4), Direktivom Komisije 82/434/EEZ (5), izmijenjenom Direktivom 90/207/EEZ (6) i direktivama Komisije 83/514/EEZ (7) i 85/490/EEZ (8); budući da identifikacija i određivanje srebrova nitrata, identifikacija i određivanje selenijeva disulfida u šamponima protiv peruti, određivanje topivog barija i topivog stroncija u pigmentima u obliku soli ili lakova, identifikacija i određivanje benzilnog alkohola, identifikacija cirkonija i određivanje cirkonija, aluminija i klora u sredstvima protiv znojenja koja nisu u obliku raspršivača i identifikacija i određivanje heksamidina, dibromoheksamidina, dibromopropamidina i klorheksidina, čine petu mjeru;
   budući da su mjere predviđene ovom Direktivom u skladu s mišljenjem Odbora za prilagodbu Direktive 76/768/EEZ tehničkom napretku,
   DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Države članice poduzimaju sve potrebne mjere kako bi se tijekom službenog ispitivanja kozmetičkih proizvoda:

               —

               identifikacija i određivanje srebrova nitrata,

               —

               identifikacija i određivanje selenijeva disulfida u šamponima protiv peruti,

               —

               određivanje topivog barija i topivog stroncija u pigmentima u obliku soli ili lakova,

               —

               identifikacija i određivanje benzilnog alkohola,

               —

               identifikacija cirkonija i određivanje cirkonija, aluminija i klora u sredstvima protiv znojenja koja nisu u obliku raspršivača,

               —

               identifikacija i određivanje heksamidina, dibromoheksamidina, dibromopropamidina i klorheksidina,

         provodili u skladu s metodama opisanim u Prilogu.
   Članak 2.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 30. rujna 1994. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 9. rujna 1993.

            Za Komisiju

         Christiane SCRIVENER

            Članica Komisije

      (1)  SL L 262, 27.9.1976., str. 169.

      (2)  SL L 151, 23.6.1993., str. 32.

      (3)  SL L 383, 31.12.1980., str. 27.

      (4)  SL L 57, 27.2.1987., str. 56.

      (5)  SL L 185, 30.6.1982., str. 1.

      (6)  SL L 108, 28.4.1990., str. 92.

      (7)  SL L 291, 24.10.1983., str. 9.

      (8)  SL L 295, 7.11.1985., str. 30.
   PRILOG

      IDENTIFIKACIJA I ODREĐIVANJE SREBROVA NITRATA U KOZMETIČKIM PROIZVODIMA

   A.   Identifikacija

   1.   Svrha i područje primjene

   Ova metoda opisuje identifikaciju srebrova nitrata kao srebro u vodenim kozmetičkim proizvodima.
   2.   Načelo

   Srebro se identificira po karakterističnom bijelom talogu koji tvori s kloridnim ionima.
   3.   Reagensi

   Svi reagensi moraju biti analitičke čistoće.
   3.1.   Otopina klorovodične kiseline, 2 M
   3.2.   Otopina amonijaka: koncentrirana otopina amonijeva hidroksida (d20 = 0,88 g/ml) razrijedi se s jednakom količinom vode i promiješa.
   3.3.   Otopina dušične kiseline, 2 M
   4.   Aparatura

   4.1.   Uobičajena laboratorijska oprema
   4.2.   Centrifuga
   5.   Postupak

   5.1.   U kivetu za centrifugiranje stavi se oko 1 g uzorka i doda kap po kap 2 M otopine klorovodične kiseline (3.1.) do potpunog taloženja; miješa se centrifugom.
   5.2.   Tekućina iznad taloga (supernatant) se dekantira, a talog se jednom ispere s pet kapi hladne vode. Ispirak se baci.
   5.3.   U kivetu za centrifugiranje doda se količina vode jednaka volumenu taloga. Zagrije se do vrenja i promiješa.
   5.4.   Centrifugira se vruće; dekantira se tekućina iznad taloga (supernatant).
   5.5.   Talogu se doda nekoliko kapi otopine amonijaka (3.2.); promiješa se i centrifugira.
   5.6.   Jednoj kapi tekućine iznad taloga na satnom stakalcu doda se nekoliko kapi otopine 2 M dušične kiseline (3.3.).
   5.7.   Bijeli talog ukazuje na prisutnost srebra.
   B.   Određivanje

   1.   Svrha i područje primjene

   Ova je metoda prikladna za određivanje natrijeva nitrata kao srebro u kozmetičkim proizvodima za bojenje trepavica i obrva.
   2.   Načelo

   Srebro u proizvodu se određuje atomskom apsorpcijskom spektrometrijom.
   3.   Reagensi

   Svi reagensi moraju biti analitičke čistoće.
   3.1.   Otopina dušične kiseline, 0,02 M
   3.2.   Standardna otopina srebra
   3.2.1.   Ishodišna standardna otopina srebra, 1 000 μg/ml u 0,5 M otopini dušične kiseline („SpectrosoL” ili ekvivalent)
   3.2.2.   Standardna otopina srebra, 100 μg/ml: u odmjernu tikvicu od 100 ml prenese se pipetom 10 ml ishodišne standardne otopine srebra (3.2.1.). Nadopuni se na puni volumen s 0,02 M otopinom dušične kiseline (3.1.) i promiješa. Ta standardna otopina treba se pripraviti i čuvati u boci od tamnog stakla.
   4.   Aparatura

   4.1.   Uobičajena laboratorijska oprema
   4.2.   Atomski apsorpcijski spektrofotometar opremljen srebrnom šupljom katodom.
   5.   Postupak

   5.1.   Priprema uzorka

   Točno se odvaže približno 0,1 g (m g) homogenog uzorka proizvoda. Prenese se kvantitativno u odmjernu tikvicu od jedne litre, nadopuni do punog volumena 0,02 M otopinom dušične kiseline (3.1.) i promiješa.
   5.2.   Uvjeti za apsorpcijsku spektrometriju

               Plamen: zrak-acetilen

               Valna duljina: 338,3 nm

               Pozadinska korekcija: da

               Uvjeti za gorivo:

               slabo; za najveću apsorbancu potrebno je optimizirati visinu plamenika i uvjete goriva.

         5.3.   Kalibracija

   5.3.1.   U niz odmjernih tikvica od 100 ml prenese se pipetom 1,0, 2,0, 3,0, 4,0 i 5,0 ml standardne otopine srebra (3.2.2.). Svaka se tikvica nadopuni do punog volumena 0,02 M otopinom dušične kiseline (3.1.) i promiješa. Te otopine sadrže 1,0, 2,0, 3,0, 4,0 i 5,0 μg srebra po mililitru.
   5.3.2.   Mjeri se apsorbanca 0,02 M otopine dušične kiseline (3.1.) i ta vrijednost na kalibracijskoj krivulji označava koncentraciju srebra jednaku nuli. Mjeri se apsorbanca svakog kalibracijskog standarda srebra (5.3.1.). Nacrta se kalibracijska krivulja koja prikazuje ovisnost vrijednosti apsorbance o koncentraciji srebra.
   5.4.   Određivanje

   Mjeri se apsorbanca otopine uzorka (5.1.). Iz kalibracijske krivulje očita se koncentracija srebra koja odgovara vrijednosti apsorbance dobivene za otopinu uzorka.
   6.   Račun

   Sadržaj srebrova nitrata u uzorku računa se kao maseni udio (%) prema formuli:

      ,
   gdje je:
   m= masa uzorka uzetog za analizu (5.1.) u gramima;
   i
   c= koncentracija srebra u otopini uzorka (5.1.) u mikrogramima po mililitru, dobivena iz kalibracijske krivulje.
   7.   Ponovljivost
       (1)

   Za maseni udio srebrova nitrata od 4 %, razlika između dva rezultata dobivena u dva određivanja provedena usporedno na istom uzorku ne smije biti veća od 0,05 %.

      IDENTIFIKACIJA I ODREĐIVANJE SELENIJEVA DISULFIDA U ŠAMPONIMA PROTIV PERUTI

   A.   Identifikacija

   1.   Svrha i područje primjene

   Ova metoda opisuje identifikaciju selenijeva disulfida kao selenij u šamponima protiv peruti.
   2.   Načelo

   Selenij se identificira po karakterističnoj žutoj do narančastoj boji koja nastaje u reakciji s ureom i kalijevim jodidom.
   3.   Reagensi

   Svi reagensi moraju biti analitičke čistoće.
   3.1.   Koncentrirana dušična kiselina (d20 = 1,42 g/ml)
   3.2.   Urea
   3.3.   Otopina kalijeva jodida, 10 % (m/v): otopi se 10 g kalijeva jodida u 100 ml vode
   4.   Aparatura

   4.1.   Uobičajena laboratorijska oprema
   4.2.   Epruveta za raščinjavanje, volumena 100 ml
   4.3.   Posuda za raščinjavanje sa zagrijavanjem
   4.4.   Filtrirni papir (Whatman br. 42 ili ekvivalent) ili 0,45 μm membranski filtar
   5.   Postupak

   5.1.   U epruvetu za raščinjavanje (4.2.) stavi se približno 1 g šampona, doda 2,5 ml koncentrirane dušične kiseline (3.1.) i raščinjava u posudi za raščinjavanje sa zagrijavanjem (4.3.) pri 150 °C tijekom 30 minuta.
   5.2.   Raščinjeni uzorak se razrijedi vodom na 25 ml i filtrira kroz filtrirni papir ili 0,45 μm membranski filtar (4.4.).
   5.3.   U 2,5 ml filtrata doda se 5 ml vode, 2,5 g uree (3.2.) i zagrije do ključanja. Ohladi se i doda 1 ml otopine kalijeva jodida (3.3.)
   5.4.   Žuta do narančasta boja koja stajanjem brzo tamni pokazuje prisutnost selenija.
   B.   Određivanje

   1.   Cilj i područje primjene

   Ova metoda je prikladna za određivanje selenijeva disulfida kao selenij u šamponima protiv peruti u kojima je maseni udio selenijeva disulfida do 4,5 %.
   2.   Načelo

   Uzorak se raščinjava s dušičnom kiselinom te se selenij u uzorku dobivenom raščinjavanjem određuje atomskom apsorpcijskom spektrometrijom.
   3.   Reagensi

   Svi reagensi moraju biti analitičke čistoće.
   3.1.   Koncentrirana dušična kiselina (d20 = 1,42 g/m)
   3.2.   Otopina dušične kiseline volumnog udjela 5 %: u čašu se uz neprekidno miješanje doda 50 ml koncentrirane dušične kiseline (3.1.) u 500 ml vode. Ta se otopina prenese u odmjernu tikvicu od jedne litre i nadopuni do punog volumena vodom.
   3.3.   Ishodišna standardna otopina selenija, 1 000 μg/ml u 0,5 M otopini dušične kiseline („SpectrosoL” ili ekvivalent)
   4.   Aparatura

   4.1.   Uobičajena laboratorijska oprema
   4.2.   Epruveta za raščinjavanje, volumena 100 ml
   4.3.   Posuda za raščinjavanje sa zagrijavanjem
   4.4.   Filtrirni papir (Whatman br. 42 ili ekvivalent) ili 0,45 μm membranski filtar
   4.5.   Atomski apsorpcijski spektrofotometar opremljen selenijevom šupljom katodom
   5.   Postupak

   5.1.   Priprema uzorka

   5.1.1.   U epruvetu za raščinjavanje (4.2.) odvaže se točno oko 0,2 g (m gram) homogenog uzorka šampona.
   5.1.2.   Doda se 5 ml koncentrirane dušične kiseline (3.1.) i raščinjava u posudi za raščinjavanje sa zagrijavanjem (4.3.) pri 150 °C tijekom jednog sata.
   5.1.3.   Pustiti otopinu da se ohladi i razrijedi se vodom na 100 ml. Filtrira se kroz filtrirni papir ili 0,45 μm membranski filtar (4.4.), a filtrirana otopina se ostavi za određivanje.
   5.2.   Uvjeti atomske apsorpcijske spektrometrije

               Plamen: zrak—acetilen

               Valna duljina 196,0 nm

               Pozadinska korekcija: da

               Uvjeti goriva:

               slabo; za najveću apsorbancu potrebno je optimizirati visinu plamenika i uvjete goriva.

         5.3.   Kalibracija

   5.3.1.   U niz odmjernih tikvica od 100 ml prenese se pipetom 1,0, 2,0, 3,0, 4,0 i 5,0 ml ishodišne standardne otopine selenija (3.3.). Svaka tikvica se nadopuni do punog volumena otopinom dušične kiseline volumnog udjela 5 % (3.2.) i promiješa. Te otopine sadrže 10, 20, 30, 40 i 50 μg selenija po mililitru.
   5.3.2.   Mjeri se apsorbanca otopine dušične kiseline volumnog udjela 5 % (3.2.) i ta vrijednost na kalibracijskoj krivulji označava koncentraciju selenija jednaku nuli. Mjeri se apsorbanca svakog kalibracijskog standarda selenija (5.3.1.). Nacrta se kalibracijska krivulja koja prikazuje ovisnost vrijednosti apsorbance o koncentraciji selenija.
   5.4.   Određivanje

   Mjeri se apsorbanca otopine uzorka (5.1.3.). Iz kalibracijske krivulje očita se koncentracija selenija koja odgovara vrijednosti apsorbance dobivene za otopinu uzorka.
   6.   Račun

   Sadržaj selenijeva disulfida u uzorku računa se kao maseni udio (%) prema formuli:

      ,
   gdje je:
   m= masa uzorka uzetog za analizu (5.1.1.) u gramima;
   i
   c= koncentracija selenija u otopini uzorka (5.1.3.) u mikrogramima po mililitru, dobivena iz kalibracijske krivulje.
   7.   Ponovljivost
       (2)

   Za maseni udio selenijeva disulfida od 1 %, razlika između dva rezultata dobivena u dva određivanja provedena usporedno na istom uzorku ne smije biti veća od 0,05 %.

      ODREĐIVANJE TOPIVOG BARIJA I STRONCIJA U PIGMENTIMA U OBLIKU SOLI ILI LAKOVA

   A.   Određivanje topivog barija

   1.   Cilj i područje primjene

   Ova metoda opisuje postupak ekstrakcije i određivanje topivog barija iz pigmenata u obliku soli ili lakova.
   2.   Načelo

   Pigment se ekstrahira s 0,07 M otopinom klorovodične kiseline pod određenim uvjetima, a količina barija u ekstraktu određuje se atomskom apsorpcijskom spektrometrijom.
   3.   Reagensi

   Svi reagensi moraju biti analitičke čistoće.
   3.1.   Apsolutni etanol
   3.2.   Otopina klorovodične kiseline, 0,07 M
   3.3.   Otopina klorovodične kiseline, 0,5 M
   3.4.   Otopina kalijeva klorida, 8 % (m/v): otopi se 16 g kalijeva klorida u 200 ml 0,07 M otopine klorovodične kiseline (3.2.).
   3.5.   Barijeve standardne otopine
   3.5.1.   Ishodišna standardna otopina barija, 1 000 μg/ml u 0,5 M otopini dušične kiseline, („SpectrosoL” ili ekvivalent)
   3.5.2.   Standardne otopine barija, 200 μg/ml: prenese se pipetom 20,0 ml ishodišne standardne otopine barija (3.5.1.) u odmjernu tikvicu od 100 ml. Nadopuni se do punog volumena 0,07 M otopinom klorovodične kiseline (3.2.) i promiješa.
   4.   Aparatura

   4.1.   Uobičajena laboratorijska oprema
   4.2.   pH metar s točnošću od 0,02 jedinice
   4.3.   Tresilica za tikvice s kružnim djelovanjem
   4.4.   Membranski filtar s veličinom pora od 0,45 μm
   4.5.   Atomski apsorpcijski spektrofotometar opremljen barijevom šupljom katodom
   5.   Postupak

   5.1.   Priprema uzorka

   5.1.1.   U Erlenmeyerovu tikvicu se odvaže točno približno 0,5 g (m gram) pigmenta. Kako bi se osigurao dovoljan volumen za učinkovito tresenje, tikvica mora biti kapaciteta od najmanje 150 ml.
   5.1.2.   Pipetom se doda 1,0 ml etanola (3.1.) i tikvica se vrti kako bi se osiguralo potpuno namakanje pigmenta. Iz birete se doda točna količina 0,07 M otopine klorovodične kiseline (3.2.), potrebna da se dobije omjer volumena kiseline i mase pigmenta točno 50 mililitara po gramu. Neka ukupni volumen sredstva za ekstrakciju, uključujući i etanol bude V ml. Sadržaj tikvice se vrtloži pet sekundi kako bi se osiguralo potpuno miješanje sastojaka.
   5.1.3.   Pomoću pH metra (4.2.) mjeri se pH dobivene suspenzije i, ako je veći od 1,5, doda se kap po kap otopine klorovodične kiseline (3.3.) dok se ne postigne pH suspenzije u području od 1,4 do 1,5.
   5.1.4.   Tikvica se začepi i odmah trese 60 minuta na tresilici za tikvice s kružnim djelovanjem (4.3.). Brzina tresenja mora biti dovoljno velika da se stvori pjena. Filtrira se kroz 0,45 μm membranski filtar (4.4.) te se filtrat sakupi. Ekstrakt ne centrifugirati prije filtriranja. 5,0 ml filtrata se pipetom prenese u odmjernu tikvicu od 50 ml; nadopuni se do punog volumena 0,07 M otopinom klorovodične kiseline (3.2.) i promiješa. Ta se otopina rabi i za određivanje stroncija (dio B).
   5.1.5.   U odmjernu tikvicu od 100 ml pipetom se prenese 5,0 ml otopine kalijeva klorida (3.4.) i alikvot (W
      Ba ml) razrijeđenog filtrata (5.1.4.) kako bi se dobila očekivana koncentracija između 3 i 10 μg barija po mililitru. (Alikvot od 10 ml bila bi zadovoljavajuća početna točka). Nadopuni se do punog volumena 0,07 M otopinom klorovodične kiseline (3.2.) i promiješa.
   5.1.6.   Koncentracija barija u otopini (5.1.5.) odredi se isti dan atomskom apsorpcijskom spektrometrijom.
   5.2.   Uvjeti atomske apsorpcijske spektrometrije

               Plamen: dušikov(I) oksid/acetilen

               Valna duljina: 553,5 nm

               Pozadinska korekcija: ne

               Uvjeti za gorivo:

               slabo; za najveću apsorbancu potrebno je optimizirati visinu plamenika i uvjete goriva.

         5.3.   Kalibracija

   5.3.1.   U niz odmjernih tikvica od 100 ml prenese se pipetom 1,0, 2,0, 3,0, 4,0 i 5,0 ml standardne otopine barija (3.5.2.). U svaku tikvicu se pipetom prenese 5,0 ml otopine kalijeva klorida (3.4.); nadopuni se do punog volumena 0,07 M otopinom klorovodične kiseline (3.2.) i promiješa. Te otopine sadrže 2,0, 4,0, 6,0, 8,0 i 10,0 μg barija po mililitru.
   Na jednaki način se pripremi otopina za slijepu probu, bez dodatka standardne otopine barija.
   5.3.2.   Mjeri se apsorbanca slijepe probe (5.3.1.) i ta vrijednost na kalibracijskoj krivulji označava koncentraciju barija jednaku nuli. Mjeri se apsorbanca svakog kalibracijskog standarda barija (5.3.1.). Nacrta se kalibracijska krivulja koja prikazuje ovisnost vrijednosti apsorbance o koncentraciji barija.
   5.4.   Određivanje

   Mjeri se apsorbanca otopine uzorka (5.1.5.). Iz kalibracijske krivulje očita se koncentracija barija koja odgovara vrijednosti apsorbance dobivene za otopinu uzorka.
   6.   Račun

   Maseni udio topivog barija (%) u pigmentu iskazan je formulom:

      ,
   gdje je:
   m= masa u gramima uzorka uzetog za analizu (5.1.1.);
   c= koncentracija barija u otopini uzorka (5.1.5.) u mikrogramima po mililitru, dobivena iz kalibracijske krivulje;
   V= ukupni volumen sredstva za ekstrakciju u mililitrima (5.1.2.); i
   WBa= volumen ekstrakta, u mililitrima, uzet u 5.1.5.
   7.   Ponovljivost

   Za maseni udio topivog barija od 2 %, najbolja raspoloživa ponovljivost (ISO 5725) za ovu metodu je 0,3 %.
   8.   Primjedbe

   8.1.   Pod određenim uvjetima apsorbanca barija može biti povećana zbog prisutnosti kalcija. To se može poništiti dodatkom magnezijeva iona u koncentraciji od 5 g po litri (3).
   8.2.   Kao alternativa plamenoj atomskoj apsorpcijskoj spektrometriji dozvoljena je uporaba induktivno—vezne plazma—optičke emisijske spektrometrije.
   B.   Određivanje topivog stroncija

   1.   Svrha i područje primjene

   Ova metoda opisuje postupak ekstrakcije i određivanja topivog stroncija iz pigmenata u obliku soli ili lakova.
   2.   Načelo

   Pigment se ekstrahira s 0,07 M otopinom klorovodične kiseline pod određenim uvjetima, a količina stroncija u ekstraktu se određuje atomskom apsorpcijskom spektrometrijom.
   3.   Reagensi

   Svi reagensi moraju biti analitičke čistoće.
   3.1.   Apsolutni etanol
   3.2.   Otopina klorovodične kiseline, 0.07 M
   3.3.   Otopina kalijeva klorida, 8 % (m/v): otopi se 16 g kalijeva klorida u 200 ml 0,07 M otopine klorovodične kiseline (3.2.).
   3.4.   Stroncijeve standardne otopine
   3.4.1.   Ishodišna standardna otopina stroncija, 1 000 μg/ml u 0,5 M otopini dušične kiseline, („SpectrosoL” ili ekvivalent)
   3.4.2.   Standardne otopine stroncija, 100 μg/ml: prenese se pipetom 10,0 ml ishodišne standardne otopine barija (3.4.1.) u odmjernu tikvicu od 100 ml. Nadopuni se do punog volumena 0,07 M otopinom klorovodične kiseline (3.2.) i promiješa.
   4.   Aparatura

   4.1.   Uobičajena laboratorijska oprema
   4.2.   Membranski filtar veličine pora od 0,45 μm
   4.3.   Atomski apsorpcijski spektrofotometar opremljen stroncijevom šupljom katodom
   5.   Postupak

   5.1.   Priprema uzorka

   Za određivanje sadržaja stroncija rabi se otopina pripremljena prema A.5.1.4.
   5.1.1.   U odmjernu tikvicu od 100 ml pipetom se prenese 5,0 ml otopine kalijeva klorida (3.3.) i alikvot (W
      Sr ml) razrijeđenog filtrata (A.5.1.4.) kako bi se dobila očekivana koncentracija između 2 i 5 μg stroncija po mililitru. (Alikvot od 25 ml bila bi zadovoljavajuća početna točka). Nadopuni se do punog volumena 0,07 M otopinom klorovodične kiseline (3.2.) i promiješa.
   5.1.2.   Koncentracija stroncija u otopini (5.1.1.) odredi se isti dan atomskom apsorpcijskom spektrometrijom.
   5.2.   Uvjeti atomske apsorpcijske spektrometrije

               Plamen: dušikov(I) oksid/acetilen

               Valna duljina: 460,7 nm

               Pozadinska korekcija: ne

               Uvjeti za gorivo:

               slabo; za najveću apsorbancu potrebno je optimizirati visinu plamenika i uvjete goriva.

         5.3.   Kalibracija

   5.3.1.   U niz odmjernih tikvica od 100 ml prenese se pipetom 1,0, 2,0, 3,0, 4,0 i 5,0 ml standardne otopine stroncija (3.4.2.). U svaku tikvicu se pipetom prenese 5,0 ml otopine kalijeva klorida (3.3.); nadopuni se do punog volumena 0,07 M otopinom klorovodične kiseline (3.2.) i promiješa. Te otopine sadrže 1,0, 2,0, 4,0 i 5,0 μg stroncija po mililitru.
   Na jednaki način se pripremi otopina za slijepu probu, bez dodatka standardne otopine stroncija.
   5.3.2.   Mjeri se apsorbanca slijepe probe (5.3.1.) i ta vrijednost na kalibracijskoj krivulji označava koncentraciju stroncija jednaku nuli. Mjeri se apsorbanca svakog kalibracijskog standarda stroncija (5.3.1.). Nacrta se kalibracijska krivulja koja prikazuje ovisnost vrijednosti apsorbance o koncentraciji stroncija.
   5.4.   Određivanje

   Mjeri se apsorbanca otopine uzorka (5.1.1.). Iz kalibracijske krivulje očita se koncentracija stroncija koja odgovara vrijednosti apsorbance dobivene za otopinu uzorka.
   6.   Račun

   maseni udio topivog stroncija (%) u pigmentu iskazan je formulom:

   gdje je:
   m= masa u gramima uzorka uzetog za analizu (A.5.1.1.);
   c= koncentracija stroncija u otopini uzorka (5.1.1.) u mikrogramima po mililitru, dobivena iz kalibracijske krivulje;
   V= ukupni volumen sredstva za ekstrakciju u mililitrima (A.5.1.2.); i
   WSr= volumen ekstrakta, u mililitrima, uzet u 5.1.1.
   7.   Ponovljivost

   Za maseni udio topivog stroncija od 0,6 %, najbolja raspoloživa ponovljivost (ISO 5725) za ovu metodu je 0,09 %.
   8.   Primjedba

   Kao alternativa plamenoj atomskoj apsorpcijskoj spektrometriji dozvoljena je uporaba induktivno—vezne plazma—optičke emisijske spektrometrije.

      IDENTIFIKACIJA I ODREĐIVANJE BENZILNOG ALKOHOLA U KOZMETIČKIM PROIZVODIMA

   A.   Identifikacija

   1.   Cilj i područje primjene

   Ova metoda opisuje identifikaciju benzilnog alkohola u kozmetičkim proizvodima.
   2.   Načelo

   Benzilni alkohol se identificira tankoslojnom kromatografijom na pločama od silikagela.
   3.   Reagensi

   Svi reagensi moraju biti analitičke čistoće.
   3.1.   Benzilni alkohol
   3.2.   Kloroform
   3.3.   Apsolutni etanol
   3.4.   n-pentan
   3.5.   Otapalo za razvijanje: dietil eter
   3.6.   Standardna otopina benzilnog alkohola: u odmjernu tikvicu od 100 ml odvaže se 0,1 g benzilnog alkohola (3.1.), nadopuni do punog volumena etanolom (3.3.) i promiješa.
   3.7.   Ploče za tankoslojnu kromatografiju, staklo, 100 × 200 mm ili 200 × 200 mm, prekrivene slojem silikagela 60 F254, debljine 0,25 mm.
   3.8.   Reagens za vidljivi prikaz: 12-molibdofosforna kiselina, 10 % (m/v) u etanolu (3.3.).
   4.   Aparatura

   4.1.   Uobičajena aparatura za tankoslojnu kromatografiju
   4.2.   Kromatografska posuda, komora s dvojnom kadom, ukupne dimenzije približno 80 mm × 230 mm × 240 mm
   4.3.   Kromatografski papir: Whatman ili ekvivalent
   4.4.   Ultraljubičasta svjetiljka, valne duljine 254 nm.
   5.   Postupak

   5.1.   Priprema uzorka

   U odmjernu tikvicu od 10 ml odvaže se 1,0 g proizvoda koji treba analizirati. Doda se 3 ml kloroforma (3.2.) i snažno protresa sve dok se proizvod ne dispergira. Dopuni se do punog volumena etanolom (3.3.) i snažno protrese kako bi se dobila bistra ili gotovo bistra otopina.
   5.2.   Tankoslojna kromatografija

   5.2.1.   Kromatografska posuda (4.2.) se zasiti n-pentanom (3.4.) kako slijedi: stjenka komore koja graniči sa stražnjom kadom obloži se kromatografskim papirom (4.3.) tako da je niži kraj papira u kadi. Prenese se 25 ml n-pentana (3.4.) u stražnju kadu na način da se to otapalo prelije preko izložene površine obloge od kromatografskog papira. Odmah se pokrije poklopcem i posuda se pusti stajati 15 minuta.
   5.2.2.   10 ml otopine uzorka (5.1.) i 10 ml standardne otopine benzilnog alkohola (3.6.) nanese se na odgovarajuće točke na početnoj crti ploče za tankoslojnu kromatografiju (3.7.). Pusti se da se osuši.
   5.2.3.   U prednju kadu posude otpipetira se 10 ml dietil etera (3.5.) i odmah nakon toga u istu kadu stavi se ploča (5.2.2.) Brzo se stavi poklopac posude i razvija ploča preko udaljenosti od 150 mm. Ploča se makne iz kromatografske posude i pusti da se osuši na sobnoj temperaturi.
   5.2.4.   Ploča (5.2.3.) se promatra pod ultraljubičastim svjetlom i označi se položaj ljubičastih mrlja. Ploča se poprska reagensom za vidljivi prikaz (3.8.) i zagrijava se pri 120 °C oko 15 minuta. Benzilni alkohol se pojavljuje kao tamnoplave mrlje.
   5.2.5.   Izračuna se Rf vrijednost standardne otopine benzilnog alkohola. Tamnoplava mrlja jednake vrijednosti koja je dobivena s otopinom uzorka pokazuje prisutnost benzilnog alkohola.
   Granica detekcije: 0,1 μg benzilnog alkohola.
   B.   Određivanje

   1.   Svrha i područje primjene

   Ova metoda opisuje određivanje benzilnog alkohola u kozmetičkim proizvodima.
   2.   Definicija

   Količina benzilnog alkohola određena ovom metodom izražena je kao maseni udio (% m/m).
   3.   Načelo

   Uzorak se ekstrahira metanolom i količina benzilnog alkohola u ekstraktu se odredi tekućinskom kromatografijom visoke djelotvornosti (HPLC).
   4.   Reagensi

   Svi reagensi moraju biti analitičke čistoće i primjereni za HPLC.
   4.1.   Metanol
   4.2.   4-etoksifenol
   4.3.   Benzilni alkohol
   4.4.   Pokretna faza: metanol (4.1.)/voda (volumni omjer 45: 55)
   4.5.   Ishodišna otopina benzilnog alkohola: u odmjernu tikvicu od 100 ml odvaže se točno približno 0,1 g benzilnog alkohola (4.3.). Nadopuni se do punog volumena metanolom (4.1.) i promiješa.
   4.6.   Ishodišna otopina unutarnjeg standarda: u odmjernu tikvicu od 100 ml odvaže se točno približno 0,1 g 4-etoksifenola (4.2.). Nadopuni se do punog volumena metanolom (4.1.) i promiješa.
   4.7.   Standardne otopine: u niz odmjernih tikvica od 25 ml pipetom se prenesu ishodišne otopine benzilnog alkohola (4.5.) i ishodišne otopine unutarnjeg standarda (4.6.) prema dolje prikazanoj tablici. Nadopuni se metanolom (4.1.) i promiješa.

               Standardna otopina

               Koncentracija benzilnog alkohola

               Koncentracija 4-etoksifenola

               Dodani ml (4.5.)

               μg/ml (4)

               Dodani ml (4.6.)

               μg/ml (4)

               I.

               0,5

               20

               2,0

               80

               II.

               1,0

               40

               2,0

               80

               III.

               2,0

               80

               2,0

               80

               IV.

               3,0

               120

               2,0

               80

               V.

               5,0

               200

               2,0

               80

         5.   Aparatura

   5.1.   Uobičajena laboratorijska oprema
   5.2.   Oprema za tekućinsku kromatografiju visoke djelotvornosti s ultraljubičastim detektorom promjenjive valne duljine i injektor s petljom volumena 10 μl
   5.3.   Analitička kolona: kolona od nehrđajućeg čelika, 250 mm × 4,6 mm, napunjena s 5 μm Spherisorb ODS ili ekvivalent
   5.4.   Vodena kupelj
   5.5.   Ultrazvučna kupelj
   5.6.   Centrifuga
   5.7.   Kivete za centrifugiranje, kapaciteta 15 ml
   6.   Postupak

   6.1.   Priprema uzorka

   6.1.1.   U kivetu za centrifugiranje (5.7.) odvaže se točno približno 0,1 g (m gram) uzorka i doda se 5 ml metanola (4.1.).
   6.1.2.   Zagrijava se 10 minuta u vodenoj kupelji (5.4.) održavanoj na 50 °C, a zatim se kiveta stavi u ultrazvučnu kupelj (5.5.) dok se uzorak temeljito ne dispergira.
   6.1.3.   Ohladi se i zatim centrifugira pri 3 500 okretaja u minuti tijekom pet minuta.
   6.1.4.   Tekućina iznad taloga (supernatant) se prenese u odmjernu tikvicu od 25 ml.
   6.1.5.   Uzorak se ponovno ekstrahira s daljnjih 5 ml metanola (4.1.). Ekstrakti se spoje u odmjernoj tikvici od 25 ml.
   6.1.6.   Pipetom se prenese 2,0 ml ishodišne otopine unutarnjeg standarda (4.6.) u odmjernu tikvicu od 25 ml. Nadopuni se do punog volumena metanolom (4.1.) i promiješa. Ta otopina se rabi u fazi analize opisanoj u 6.4.
   6.2.   Kromatografija

   6.2.1.   Oprema za tekućinsku kromatografiju visoke djelotvornosti (5.2.) složi se na uobičajeni način. Brzina protoka pokretne faze (4.4.) podesi se na 2,0 ml u minuti.
   6.2.2.   Valna duljina na UV detektoru podesi se na 210 nm.
   6.3.   Kalibracija

   6.3.1.   Injektira se 10 ml svake od standardnih otopina benzilnog alkohola (4.7.) i mjere se površine vrhova benzilnog alkohola i 4-etoksifenola.
   6.3.2.   Za svaku standardnu otopinu benzilnog alkohola (4.7.) izračuna se omjer vrhova benzilnog alkohola i 4-etoksifenola. Nacrta se kalibracijska krivulja na način da se ti omjeri nanesu na os ordinata, a odgovarajuće koncentracije benzilnog alkohola u μg po mililitru na os apscisa.
   6.4.   Određivanje

   6.4.1.   Injektira se 10 ml otopine uzorka (6.1.6.) i mjere se površine vrhova benzilnog alkohola i 4-etoksifenola. Izračuna se omjer vrhova benzil alkohola i 4-etoksifenola. Postupak se ponovi s daljnjim alikvotima od 10 ml otopine uzorka dok se ne dobiju dosljedni rezultati.
   6.4.2.   Iz kalibracijske krivulje (6.3.2.) se očitaju koncentracije benzilnog alkohola koje odgovaraju omjeru površina vrhova benzilnog alkohola i 4-etoksifenola.
   7.   Račun

   Izračuna se sadržaj benzilnog alkohola u uzorku kao maseni udio prema formuli:

      ,
   gdje je:
   m= masa uzorka uzetog za analizu (6.1.1.) u gramima; i
   c= koncentracija benzilnog alkohola u otopini uzorka (6.1.6.) u mikrogramima po mililitru, dobivena iz kalibracijske krivulje.
   8.   Ponovljivost
       (5)

   Za maseni udio benzilnog alkohola od 1 %, razlika između dva rezultata dobivena u dva određivanja provedena usporedno na istom uzorku ne smije biti veća od 0,10 %.

      IDENTIFIKACIJA CIRKONIJA I ODREĐIVANJE CIRKONIJA, ALUMINIJA I KLORA U SREDSTVIMA PROTIV ZNOJENJA KOJA NISU U OBLIKU RASPRŠIVAČA

   Metoda se sastoji od pet faza:

               A.

               Identifikacija cirkonija

               B.

               Određivanje cirkonija

               C.

               Određivanje aluminija

               D.

               Određivanje klora

               E.

               Računanje omjera: aluminijevi atomi prema cirkonijevim atomima i omjera: suma aluminijevih i cirkonijevih atoma prema klorovim atomima.

         A.   Identifikacija cirkonija

   1.   Svrha i područje primjene

   Ova metoda opisuje identifikaciju cirkonija u kozmetičkim proizvodima protiv znojenja koji nisu u obliku raspršivača. Do sada se nije pokušalo opisati metode pogodne za identifikaciju aluminijeva cirkonijeva hidroksi kloridnog kompleksa [AlxZr(OH)yClzH2O].
   2.   Načelo

   Cirkonij se identificira po karakterističnom crvenoljubičastom talogu koji nastaje s alizarin crvenim S u vrlo kiselim uvjetima.
   3.   Reagensi

   Svi reagensi moraju biti analitičke čistoće.
   3.1.   Koncentrirana klorovodična kiselina (d20 = 1,18 g/ml)
   3.2.   Otopina alizarin crvenog S (CI. 58005): 2 % (m/v) vodeni natrijev alizarin sulfonat.
   4.   Aparatura

   4.1.   Uobičajena laboratorijska oprema
   5.   Postupak

   5.1.   U epruvetu za ispitivanje stavi se oko 1 g uzorka i doda se 2 ml vode. Začepi se i protresa.
   5.2.   Dodaju se tri kapi otopine alizarin crvenog S (3.2.) i zatim 2 ml koncentrirane klorovodične kiseline (3.1.). Začepi se i protresa.
   5.3.   Pusti se da stoji približno dvije minute.
   5.4.   Crvenoljubičasta otopina iznad taloga i talog pokazuju prisutnost cirkonija.
   B.   Određivanje cirkonija

   1.   Cilj i područje primjene

   Ova metoda je pogodna za određivanje cirkonija i aluminijeva cirkonijeva hidroksi kloridnog kompleksa do najviše 7,5 % masenog udjela cirkonija u sredstvima protiv znojenja koji nisu u obliku raspršivača.
   2.   Načelo

   Cirkonij se ekstrahira iz proizvoda u kiselim uvjetima i određuje se plamenom atomskom apsorpcijskom spektrometrijom.
   3.   Reagensi

   Svi reagensi moraju biti analitičke čistoće.
   3.1.   Koncentrirana otopina klorovodične kiseline (d20 = 1,18 g/ml)
   3.2.   Otopina klorovodične kiseline, volumnog udjela 10 % (v/v): u čašu u kojoj se nalazi 500 ml vode, doda se uz stalno miješanje 100 ml koncentrirane klorovodične kiseline (3.1.). Ta otopina se prenese u odmjernu tikvicu od jedne litre i nadopuni na puni volumen vodom.
   3.3.   Ishodišna standardna otopina cirkonija, 1 000 μg/ml u 0,5 M otopini klorovodične kiseline („SpectrosoL” ili ekvivalent).
   3.4.   Aluminijev klorid (hidratizirani) [AlCl3.6H2O]: reagens: otopi se 22,6 g aluminijeva klorida heksahidrata u 250 ml otopine klorovodične kiseline volumnog udjela 10 % (v/v) (3.2.).
   3.5.   Reagens aluminijeva klorida: otopi se 5,0 g amonijeva klorida u 250 ml otopine klorovodične kiseline volumnog udjela 10 % (v/v) (3.2.).
   4.   Aparatura

   4.1.   Uobičajena laboratorijska oprema
   4.2.   Grijač s magnetskim mješačem
   4.3.   Filtrirni papir (Whatman br. 41 ili ekvivalent)
   4.4.   Atomski apsorpcijski spektrofotometar sa cirkonijevom šupljom katodom
   5.   Postupak

   5.1.   Priprema uzorka

   5.1.1.   U čašu od 150 ml odvaže se točno približno 1,0 g (m gram) homogenog uzorka proizvoda. Doda se 40 ml vode i 10 ml koncentrirane klorovodične kiseline (3.1.).
   5.1.2.   Čaša se stavi u grijač s magnetskim mješačem (4.2.). Započne se s miješanjem i zagrije se do vrenja. Kako bi se spriječilo brzo sušenje, čaša se poklopi satnim staklom. Pusti se ključati pet minuta, čaša se makne s grijača i ohladi na sobnu temperaturu.
   5.1.3.   Pomoću filtrirnog papira (4.3.), sadržaj čaše se filtrira u odmjernu tikvicu od 100 ml. Čaša se ispere dva puta s po 10 ml vode, a ispirci se nakon filtracije dodaju u tikvicu. Nadopuni se do punog volumena vodom i promiješa. Ta otopina se također rabi za određivanje aluminija (Dio C.).
   5.1.4.   U odmjernu tikvicu od 50 ml pipetom se prenese 20,00 ml otopine uzorka (5.1.3.), 5,00 ml reagensa aluminijeva klorida (3.4.) i 5,00 ml reagensa aluminijeva klorida (3.5.). Nadopuni se do punog volumena otopinom klorovodične kiseline volumnog udjela 10 % (v/v) (3.2.) i promiješa.
   5.2.   Uvjeti za atomsku apsorpcijsku spektrometriju

               Plamen: dušikov(I) oksid/acetilen

               Valna duljina: 360,1 nm

               Pozadinska korekcija: ne

               Uvjeti za goriva:

               bogato; za najveću apsorbancu potrebno je optimizirati visinu plamenika i uvjete goriva.

         5.3.   Kalibracija

   5.3.1.   U niz odmjernih tikvica od 50 ml pipetom se prenese 5,00, 10,00, 15,00, 20,00 i 25,00 ml ishodišne standardne otopine cirkonija (3.3.). U svaku odmjernu tikvicu pipetom se prenese 5,00 ml reagensa aluminijeva klorida (3.4.) i 5,00 ml reagensa aluminijeva klorida (3.5.). Nadopuni se do punog volumena klorovodičnom kiselinom volumnog udjela 10 % (v/v) (3.2.) i promiješa. Te otopine sadrže 100, 200, 300, 400 i 500 μg cirkonija po mililitru.
   Na jednaki način se pripremi otopina za slijepu probu, bez dodatka standardne otopine cirkonija.
   5.3.2.   Mjeri se apsorbanca slijepe probe (5.3.1.) i ta vrijednost na kalibracijskoj krivulji označava koncentraciju cirkonija jednaku nuli. Mjeri se apsorbanca svakog kalibracijskog standarda cirkonija (5.3.1.). Nacrta se kalibracijska krivulja koja prikazuje ovisnost vrijednosti apsorbance o koncentraciji cirkonija.
   5.4.   Određivanje

   Mjeri se apsorbanca otopine uzorka (5.1.4.). Iz kalibracijske krivulje očita se koncentracija cirkonija koja odgovara vrijednosti apsorbance dobivene za otopinu uzorka.
   6.   Račun

   Računa se maseni udio cirkonija (%) prema formuli:

      ,
   gdje je:
   m= masa u gramima uzorka uzetog za analizu (5.1.1.);
   c= koncentracija cirkonija u otopini uzorka (5.1.4.) u mikrogramima po mililitru, dobivena iz kalibracijske krivulje.
   7.   Ponovljivost
       (6)

   Za maseni udio cirkonija od 3 %, razlika između dva rezultata dobivena u dva određivanja provedena usporedno na istom uzorku ne smije biti veća od 0,10 % (m/m).
   8.   Primjedba

   Kao alternativa plamenoj atomskoj apsorpcijskoj spektrometriji dozvoljena je uporaba induktivno—vezne plazma—optičke emisijske spektrometrije.
   C.   Određivanje aluminija

   1.   Cilj i područje primjene

   Ova metoda je pogodna za određivanje aluminija prisutnog u aluminijevim cirkonijevim hidroksi kloridnim kompleksima do najvećeg masenog udjela od 12 % aluminija u sredstvima protiv znojenja koja nisu u obliku raspršivača.
   2.   Načelo

   Aluminij se ekstrahira iz proizvoda u kiselim uvjetima i određuje se plamenom atomskom apsorpcijskom spektrometrijom.
   3.   Reagensi

   Svi reagensi moraju biti analitičke čistoće.
   3.1.   Koncentrirana klorovodična kiselina (d20 = 1,18 g/ml)
   3.2.   Otopina klorovodične kiseline volumnog udjela 1 % (v/v): u čašu u kojoj se nalazi 500 ml vode doda se uz stalno miješanje 10 ml koncentrirane klorovodične kiseline (3.1.). Ta otopina se prenese u odmjernu tikvicu od jedne litre i nadopuni na puni volumen vodom.
   3.3.   Ishodišna standardna otopina aluminija, 1 000 μg/ml u 0,5 M otopini dušične kiseline („SpectrosoL” ili ekvivalent).
   3.4.   Reagens kalijeva klorida: otopi se 10,0 g kalijeva klorida u 250 ml otopine klorovodične kiseline volumnog udjela 1 % (v/v) (3.2.).
   4.   Aparatura

   4.1.   Uobičajena laboratorijska oprema
   4.2.   Atomski apsorpcijski spektrofotometar s aluminijevom šupljom katodom
   5.   Postupak

   5.1.   Priprema uzorka

   Za određivanje sadržaja aluminija rabi se otopina pripremljena u B.5.1.3.
   5.1.1.   U čašu od 100 ml prenese se pipetom 5,00 ml otopine uzorka (B.5.1.3.) i 10,00 ml reagensa kalijeva klorida (3.4.). Nadopuni se do punog volumena klorovodičnom kiselinom volumnog udjela 1 % (v/v) (3.2.) i promiješa.
   5.2.   Uvjeti za atomsku apsorpcijsku spektrometriju

               Plamen: dušikov(I) oksid/acetilen

               Valna duljina: 309,3 nm

               Pozadinska korekcija: ne

               Uvjeti za goriva:

               bogato; za najveću apsorbancu potrebno je optimizirati visinu plamenika i uvjete goriva.

         5.3.   Kalibracija

   5.3.1.   U niz odmjernih tikvica od 100 ml pipetom se prenese 1,00, 2,00, 3,00, 4,00 i 5,00 ml ishodišne standardne otopine aluminija (3.3.). U svaku odmjernu tikvicu pipetom se prenese 10,00 ml reagensa kalijeva klorida (3.4.) i nadopuni se do punog volumena klorovodičnom kiselinom volumnog udjela 1 % (v/v) (3.2.) i promiješa. Te otopine sadrže 10, 20, 30, 40 i 50 μg aluminija po mililitru.
   Na jednaki način se pripremi otopina za slijepu probu, bez dodatka standardne otopine aluminija.
   5.3.2.   Mjeri se apsorbanca slijepe probe (5.3.1.) i ta vrijednost na kalibracijskoj krivulji označava koncentraciju aluminija jednaku nuli. Mjeri se apsorbanca svakog kalibracijskog standarda aluminija. Nacrta se kalibracijska krivulja koja prikazuje ovisnost vrijednosti apsorbance o koncentraciji aluminija.
   5.4.   Određivanje

   Mjeri se apsorbanca otopine uzorka (5.1.1.). Iz kalibracijske krivulje očita se koncentracija aluminija koja odgovara vrijednosti apsorbance dobivene za otopinu uzorka.
   6.   Račun

   Računa se maseni udio aluminija (%) prema formuli:

      ,
   gdje je:
   m= masa u gramima uzorka uzetog za analizu (B.5.1.1.);
   c= koncentracija aluminija u otopini uzorka (5.1.1.) u mikrogramima po mililitru, dobivena iz kalibracijske krivulje.
   7.   Ponovljivost
       (7)

   Za maseni udio aluminija od 3,5 %, razlika između dva rezultata dobivena u dva određivanja provedena usporedno na istom uzorku ne smije biti veća od 0,10 % (m/m).
   8.   Primjedba

   Kao alternativa plamenoj atomskoj apsorpcijskoj spektrometriji dozvoljena je uporaba induktivno—vezne plazma—optičke emisijske spektrometrije.
   D.   Određivanje klora

   1.   Cilj i područje određivanja

   Ova metoda je pogodna za određivanje klora prisutnog kao kloridni ion u aluminijevim cirkonijevim hidroksi kloridnim kompleksima u sredstvima protiv znojenja koja nisu u obliku raspršivača.
   2.   Načelo

   Kloridni ion se određuje potenciometrijskom titracijom pomoću standardne otopine srebrova nitrata.
   3.   Reagensi

   Svi reagensi moraju biti analitičke čistoće.
   3.1.   Koncentrirana dušična kiselina (d20 = 1,42 g/ml)
   3.2.   Otopina dušične kiseline volumnog udjela 5 % (v/v): u čašu u kojoj se nalazi 250 ml vode, doda se uz stalno miješanje 25 ml koncentrirane klorovodične kiseline (3.1.). Ta se otopina prenese u odmjernu tikvicu od 500 ml i nadopuni na puni volumen vodom.
   3.3.   Aceton
   3.4.   Srebrov nitrat, 0,1 M otopina za volumetriju („AnalaR” ili ekvivalent).
   4.   Aparatura

   4.1.   Uobičajena laboratorijska oprema
   4.2.   Grijač s magnetskim mješačem
   4.3.   Srebrna elektroda
   4.4.   Kalomelova referentna elektroda
   4.5.   pH/milivolt metar pogodan za potenciometrijsku titraciju
   5.   Postupak

   5.1.   Priprema uzorka

   5.1.1.   U čašu od 250 ml odvaže se točno približno 1,0 g (m gram) homogenog uzorka proizvoda. Doda se 80 ml vode i 20 ml otopine dušične kiseline volumnog udjela 5 % (v/v) (3.2.).
   5.1.2.   Čaša se stavi u grijač s magnetskim mješačem (4.2.). Započne se s miješanjem i zagrije se do vrenja. Kako bi se spriječilo brzo sušenje, čaša se poklopi satnim staklom. Pusti se ključati pet minuta, čaša se makne s grijača i ohladi na sobnu temperaturu.
   5.1.3.   Doda se 10 ml acetona (3.3.), ispod površine otopine urone se elektrode (4.3. i 4.4.) i započne miješanje. Titrira se potenciometrijski 0,1 M pomoću otopine srebrova nitrata (3.4.) i nacrta diferencijalna krivulja kako bi se odredila završna točka titracije (V ml).
   6.   Račun

   Računa se maseni udio klora (%) u uzorku prema formuli:

      ,
   gdje je:
   m= masa u gramima uzorka uzetog za analizu (5.1.1.);
   V= volumen 0,1 M srebrova nitrata u mililitrima, utrošenog do završne točke titracije (5.1.3.).
   7.   Ponovljivost
       (8)

   Za maseni udio klora od 4 %, razlika između dva rezultata dobivena u dva određivanja provedena usporedno na istom uzorku ne smije biti veća od 0,10 % (m/m).
   E.   Računanje omjera: aluminijevi atomi prema cirkonijevim atomima i omjera: suma aluminijevih i cirkonijevih atoma prema klorovim atomima

   1.   Računanje omjera: aluminijevi atomi prema cirkonijevim atomima

   Računa se omjer Al:Zr prema formuli:

      .
   2.   Računanje omjera: suma aluminijevih i cirkonijevih atoma prema klorovim atomima

   Računa se omjer (Al + Zr):Cl prema formuli:

      .

      IDENTIFIKACIJA I ODREĐIVANJE HEKSAMIDINA, DIBROMOHEKSAMIDINA, DIBROMOPROPAMIDINA I KLORHEKSIDINA

   1.   Cilj i područje primjene

   Ova metoda opisuje kvalitativno i kvantitativno određivanje:

               —

               heksamidina i njegovih soli, uključujući izetionat i 4-hidroksibenzoat,

               —

               dibromheksamidin i njegove soli, uključujući izetionat,

               —

               dibromopropamidin i njegove soli, uključujući izetionat,

               —

               klorheksidin diacetat, diglukonat i dihidroklorid u kozmetičkim proizvodima.

         2.   Definicija

   Sadržaj heksamidina, dibromoheksamidina, dibromopropamidina i klorheksidina određen ovom metodom izražava se kao maseni udio (% m/m).)
   3.   Načelo

   Identifikacija i određivanje provodi se tekućinskom kromatografijom velike djelotvornosti s reverznom fazom (HPLC) za kojom slijedi ultraljubičasta spektrofotometrijska detekcija. Heksamidin, dibromoheksamidin, dibromopropamidin i klorheksidin se identificiraju po svojim retencijskim vremenima na kromatografskoj koloni.
   4.   Reagensi

   Svi reagensi moraju biti analitičke čistoće i primjereni za HPLC.
   4.1.   Metanol
   4.2.   1-heptansulfonska kiselina, natrijeva sol, monohidrat
   4.3.   Ledena octena kiselina (d20 = 1,05 g/ml)
   4.4.   Natrijev klorid
   4.5.   Pokretne faze
   4.5.1.   Otapalo I.: 0,005 M otopina 1-heptansulfonske kiseline, natrijeve soli, monohidrata (4.2.) u metanolu (4.1.), podešena ledenom octenom kiselinom (4.3.) na pH 3,5.
   4.5.2.   Otapalo II.: 0,005 M otopina heptansulfonske kiseline, natrijeve soli, monohidrata (4.2.) u vodi, podešena ledenom octenom kiselinom (4.3.) na pH 3,5.

      Napomena: Ako je potrebno poboljšati oblik vrhova, mobilne faze se mogu modificirati i pripremiti kako slijedi:

               —

               otapalo I.: otopi se 5,84 g natrijeva klorida (4.4.) i 1,1013 g 1-heptansulfonske kiseline, natrijeve soli, monohidrata (4.2.) u 100 ml vode. Doda se 900 ml metanola (4.1) i podesi ledenom octenom kiselinom (4.3.) na pH 3,5,

               —

               otapalo II.: otopi se 5,84 g natrijeva klorida (4.4.) i 1,1013 1-heptansulfonske kiseline, natrijeve soli, monohidrata (4.2.) u jednoj litri vode i podesi se ledenom octenom kiselinom (4.3.) na pH 3,5.

         4.6.   Heksamidin diizetionat [C20H26N4O2.2C2H6O4S]
   4.7.   Dibromoheksamidin diizetionat [C20H24Br2N4O2.2C2H6O4S]
   4.8.   Dibromopropamidin diizetionat [C17H18Br2N4O2.2C2H6O4S]
   4.9.   Klorheksidin diacetat [C22H30Cl2N10.2C2H4O2]
   4.10.   Referentne otopine: pripremi se 0,05 % (m/v) otopine svakog od četiri konzervansa (4.6. do 4.9.) u otapalu I. (4.5.1.).
   4.11.   3,4,4'-triklorokarbanilid (triklokarban)
   4.12.   4,4'-dikloro-3-(trifluorometil)karbanilid (halokarban)
   5.   Aparatura

   5.1.   Uobičajena laboratorijska oprema
   5.2.   Kromatograf za tekućinsku kromatografiju visoke djelotvornosti s UV detektorom promjenjive valne duljine
   5.3.   Analitička kolona: nehrđajući čelik, duljine 30 cm, unutarnji promjer 4 mm, napunjena μ-Bondpack C18, 10 μm, ili ekvivalent
   5.4.   Ultrazvučna kupelj
   6.   Identifikacija

   6.1.   Priprema uzorka

   U odmjernu tikvicu od 10 ml odvaže se približno 0,5 g uzorka i nadopuni do punog volumena otapalom I. (4.5.1.) Tikvica se stavi u ultrazvučnu kupelj (5.4.) na 10 minuta. Otopina se filtrira ili centrifugira. Filtrat ili tekućina iznad taloga (supernatant) se sakupi za kromatografiju.
   6.2.   Kromatografija

   6.2.1.   Stupanj mobilne faze

               Vrijeme
               (min)

               Otapalo I.
               (volumni udio % v/v) (4.5.1.)

               Otapalo II.
               (volumni udio % v/v) (4.5.2.)

               0

               50

               50

               15

               65

               35

               30

               65

               35

               45

               50

               50

         6.2.2.   Protok mobilne faze (6.2.1) se podesi na 15 ml/min., a temperatura kolone na 35 0C.
   6.2.3.   Valna duljina detektora se namjesti na 264 nm
   6.2.4.   Injektira se po 10 μl svake od referentnih otopina (4.10.) i snimaju se njihovi kromatogrami.
   6.2.5.   Injektira se 10 μl otopine uzorka (6.1.) i snimi se kromatogram.
   6.3.   Prisutnost heksamidina, dibromoheksamidina, dibromopropamidina ili klorheksidina ispita se tako, da se usporedi vrijeme (vremena) retencije vrha (vrhova) snimljenog u 6.2.5. s onima dobivenim s referentnim otopinama 6.2.4.
   7.   Određivanje

   7.1.   Određivanje

   Priprema standardnih otopina
   Kao unutarnji standard se upotrijebi jedan od konzervansa (4.6. do 4.9.) kojeg nema u uzorku. Ako je to nemoguće, mogu se upotrijebiti triklokarban (4.11.) ili halokarban (4.12.).
   7.1.1.   0,05 %-tna (m/v) ishodišna otopina konzervansa identificiranog u 6.3. u otapalu I. (4.5.1.)
   7.1.2.   0,05 %-tna (m/v) ishodišna otopina konzervansa odabranog kao unutarnji standard u otapalu I. (4.5.1.).
   7.1.3.   Za svaki identificirani konzervans pripremi se četiri standardne otopine tako da se u niz odmjernih tikvica od 10 ml prenese količina ishodišne otopine identificiranog konzervansa (7.1.1.) i odgovarajuća količina ishodišne otopine unutarnjeg standarda (7.1.2.) prema dolje prikazanoj tablici. Svaku tikvicu treba napuniti s otapalom I. (4.5.1.) i promiješati.

               Standardna otopina

               Osnovna otopina unutarnjeg standarda

               Osnovna otopina identificiranog konzervansa

               dodani ml (7.1.2.)

               dodani ml (7.1.1.)

               μg/ml (9)

               I.

               1,0

               0,5

               25

               II.

               1,0

               1,0

               50

               III.

               1,0

               1,5

               75

               IV.

               1,0

               2,0

               100

         7.2.   Priprava uzorka

   7.2.1.   U odmjernu tikvicu od 10 ml odvaže se točno približno 0,5 g (p gram) uzorka, doda 1,0 ml otopine unutarnjeg standarda (7.1.2.) i 6 ml otapala I. (4.5.1.) i promiješa.
   7.2.2.   Tikvica se stavi u ultrazvučnu kupelj (5.4.) na 10 minuta. Ohladi se. Nadopuni se do punog volumena otapalom I. i promiješa. Centrifugira se ili filtrira preko naboranog filtrirnog papira. Tekućina iznad taloga (supernatant) ili filtrat se sakupe za kromatografiju.
   7.3.   Kromatografija

   7.3.1.   Podesi se stupanj mobilne faze, brzina protoka temperatura kolone i valna duljina detektora HPLC opreme (5.2.) prilagođeno uvjetima koje zahtijeva faza identifikacije (6.2.1. do 6.2.3.).
   7.3.2.   Injektira se 10 μl otopine uzorka (7.2.2.) i mjere površine vrha. Postupak se ponovi s daljnjim alikvotima od po 10 μl otopine uzorka dok se ne dobiju dosljedni rezultati. Računa se omjer površine vrha dobivenog spojem koji se analizira i površine vrha dobivene unutarnjim standardom.
   7.4.   Kalibracija

   7.4.1.   Injektira se po 10 ml svake od standardnih otopina (7.1.3.) i mjere se površine vrhova.
   7.4.2.   Za svaku standardnu otopinu (7.1.3.) računa se omjer površine vrha heksamidina, dibromoheksamidina, dibromopropamidina ili klorheksadina i površine vrha unutarnjeg standarda. Nacrta se kalibracijska krivulja tako da se ti omjeri nanose na os ordinata, a odgovarajuće koncentracije identificiranog konzervansa u standardnim otopinama, u mikrogramima po mililitru na os apscisa.
   7.4.3.   Iz kalibracijske krivulje (7.2.4.) se očita koncentracija identificiranog konzervansa koja odgovara omjeru površine vrha izračunatog u 7.3.2.
   8.   Račun

   8.1.   Računa se maseni udio heksamidina, dibromoheksamidina, dibromopropamidina ili klorheksadina u uzorku prema formuli:

      ,
   gdje je
   p= masa u gramima uzorka uzetog za analizu (7.2.1.);
   c= koncentracija konzervansa u uzorku, u mikrogramima po mililitru, dobivena iz kalibracijske krivulje;
   Mr1= relativna molekulska masa osnovnog oblika prisutnog konzervansa;
   Mr2= relativna molekulska masa odgovarajuće soli (vidjeti točku 10.).
   9.   Ponovljivost
       (10)

   Za maseni udio heksamidina, dibromoheksamidina, dibromopropamidina ili klorheksadina od 0,1 %, razlika između dva rezultata dobivena u dva određivanja provedena usporedno na istom uzorku ne smije biti veća od 0,005 %.
   10.   Tablica relativnih molekulskih masa:

               Heksamidin

               C20H26N4O2

               345,45

               Heksamidin diizetionat

               C20H26N4O2 · 2C2H6O4S

               606,72

               Heksamidin di-p-hidroksibenzoat

               C20H26N4O2 · 2C7H6O3

               630,71

               Dibromoheksamidin

               C20H24Br2N4O2

               512,24

               Dibromoheksamidin diizetionat

               C20H24Br2N4O2 · 2C2H6O4S

               764,51

               Dibromopropamidin

               C17H18Br2N4O2

               470,18

               Dibromopropamidin diizetionat

               C17H18Br2N4O2 · 2C2H6O4S

               722,43

               Klorheksidin

               C22H30Cl2N10

               505,45

               Klorheksidin diacetat

               C22H30Cl2N10 · C2H4O2

               625,56

               Klorheksidin diglukonat

               C22H30Cl2N10 · 2C6H12O7

               897,76

               Klorheksidin dihidroklorid

               C22H30Cl2N10 · 2HCl

               578,37

      (1)  ISO 5725.

      (2)  ISO 5725.

      (3)  „Magnesium as modifier for the determination of barium by flame atomic emission spectrometry”, Jerrow, M. et al., Analytical Proceedings, 1991., 28, 40.

      (4)  Vrijednosti su izražene kao indikacija i odgovaraju koncentracijama standardnih otopina koje su se pripravile s otopinama benzilnog alkohola (4.5.) i 4-etoksifenola (4.6.), koje u navedenom rasporedu sadrže točno 0,1 % (m/v) benzilnog alkohola i točno 0,1 % (m/v) 4-etoksifenola.

      (5)  ISO 5725.

      (6)  ISO 5725.

      (7)  ISO 5725.

      (8)  ISO 5725.

      (9)  Vrijednosti su iskazane kao indikacija i odgovaraju koncentracijama identificiranog konzervansa u standardnim otopinama, pripremljenim s ishodišnom otopinom koja sadrži točno 0,05 % identificiranog konzervansa

      (10)  ISO 5725.


title: Direktiva Komisije 2010/1/EU od 8. siječnja 2010. o izmjeni priloga II., III. i IV. Direktivi Vijeća 2000/29/EZ o zaštitnim mjerama protiv unošenja u Zajednicu organizama štetnih za bilje ili biljne proizvode i protiv njihovog širenja unutar Zajednice

text:
               03/Sv. 65

               HR

               Službeni list Europske unije

               134

         32010L0001

               L 007/17

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

         DIREKTIVA KOMISIJE 2010/1/EU
   od 8. siječnja 2010.
   o izmjeni priloga II., III. i IV. Direktivi Vijeća 2000/29/EZ o zaštitnim mjerama protiv unošenja u Zajednicu organizama štetnih za bilje ili biljne proizvode i protiv njihovog širenja unutar Zajednice
   EUROPSKA KOMISIJA,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
   uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 2000/29/EZ od 8. svibnja 2000. o zaštitnim mjerama protiv unošenja u Zajednicu organizama štetnih za bilje ili biljne proizvode i protiv njihovog širenja unutar Zajednice (1), a posebno njezin članak 14. stavak drugi, točke (c) i (d),
   nakon savjetovanja s dotičnim državama članicama,
   budući da

               (1)

               Direktivom 2000/29/EZ predviđa se priznavanje određenih područja kao zaštićenih područja.

               (2)

               Uredbom Komisije (EZ) br. 690/2008 od 4. srpnja 2008. o priznavanju zaštićenih područja u Zajednici izloženih posebnim rizicima za zdravlje bilja (2) određeni dijelovi regije Veneto u Italiji priznati su kao zaštićeno područje u pogledu štetnog organizma Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. do 31. ožujka 2010.

               (3)

               Slijedom primjedaba Komisije u pogledu prisutnosti tog štetnog organizma u određenim dijelovima regije Veneto tijekom inspekcijskog nadzora u Italiji od 31. kolovoza do 11. rujna 2009., Italija je 23. listopada 2009. obavijestila Komisiju o rezultatima posljednjeg nadzora u regiji Veneto radi utvrđivanja prisutnosti tog štetnog organizma provedenog u rujnu i listopadu 2009. Rezultati tog posljednjeg nadzora pokazuju da u pokrajini Veneciji postoji 14 mjesta na kojima se taj štetni organizam pojavljivao u razdoblju od najmanje tri uzastopne godine usprkos mjerama iskorjenjivanja koje su poduzela talijanska nadležna tijela. Sukladno tome, te su se mjere pokazale neučinkovitima.

               (4)

               O rezultatima posljednjeg nadzora raspravljano je na sjednici Stalnog odbora za biljno zdravstvo 19. - 20. listopada 2009. Zaključeno je da treba smatrati da se štetni organizam Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. udomaćio u pokrajini Veneciji. Ta pokrajina stoga ne bi više trebala biti uvrštena u popise u prilozima II., III. i IV. Direktivi 2000/29/EZ kao zaštićeno područje u pogledu tog štetnog organizma.

               (5)

               Iz švicarskog zakonodavstva o zaštiti bilja proizlazi da kantoni Fribourg i Vaud više nisu priznati kao zaštićeno područje u pogledu štetnog organizma Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al. u Švicarskoj od 15. studenoga 2009. Odstupanje kojim se dopušta određeni uvoz iz tih regija u određena zaštićena područja u skladu s posebnim zahtjevima treba stoga izbrisati, a dio B Priloga IV. Direktivi 2000/29/EZ na odgovarajući način izmijeniti.

               (6)

               Priloge II., III. i IV. Direktivi 2000/29/EZ treba stoga na odgovarajući način izmijeniti.

               (7)

               Mjere predviđene u ovoj Direktivi u skladu su s mišljenjem Stalnog odbora za biljno zdravstvo,

         DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Prilozi II., III. i IV. Direktivi 2000/29/EZ mijenjaju se u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.
   Članak 2.
   Prenošenje
   Države članice donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 28. veljače 2010. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba i korelacijsku tablicu između tih odredaba i ove Direktive.
   One te odredbe primjenjuju od 1. ožujka 2010.
   Kada države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Države članice određuju načine tog upućivanja.
   Članak 3.
   Ova Direktiva stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 8. siječnja 2010.

            Za Komisiju

            Predsjednik

         José Manuel BARROSO

      (1)  SL L 169, 10.7.2000., str. 1.

      (2)  SL L 193, 22.7.2008., str. 1.

      PRILOG
      Prilozi II., III. i IV. Direktivi 2000/29/EZ mijenjaju se kako slijedi:

                  1.

                  U točki 2. naslova (b) dijela B Priloga II., tekst u trećem stupcu, zaštićena područja, zamjenjuje se sljedećim:
                  „E, EE, F (Korzika), IRL, I (Abruzzo, Apulija, Basilicata, Kalabrija, Kampanija, Emilia-Romagna (pokrajine Parma i Piacenza); Furlanija-Julijska krajina, Lacij, Ligurija, Lombardija (osim pokrajine Mantova), Marke, Molise, Pijemont, Sardinija, Sicilija, Toskana, Umbrija, Valle d’Aosta, Veneto (osim pokrajina Rovigo i Venecija, općina Castelbaldo, Barbona, Boara Pisani, Masi, Piacenza d’Adige, S. Urbano, Vescovana u pokrajini Padova i područje južno od autoceste A4 u pokrajini Verona)), LV, LT, P, SI (osim gorenjske, koruške, mariborske i notranjske regije), SK (osim općina Blahová, Horné Mýto i Okoč (okrug Dunajská Streda), Hronovce i Hronské Kľačany (okrug Levice), Málinec (okrug Poltár), Hrhov (okrug Rožňava), Veľké Ripňany (okrug Topoľčany), Kazimír, Luhyňa, Malý Horeš, Svätuše i Zatín (okrug Trebišov)), FI, UK (Sjeverna Irska, otok Man i Kanalski otoci).”;

                  2.

                  dio B Priloga III. mijenja se kako slijedi:

                              (a)

                              u točki 1., tekst u drugom stupcu, zaštićena područja, zamjenjuje se sljedećim:
                              „E, EE, F (Korzika), IRL, I (Abruzzo, Apulija, Basilicata, Kalabrija, Kampanija, Emilia-Romagna (pokrajine Parma i Piacenza); Furlanija-Julijska krajina, Lacij, Ligurija, Lombardija (osim pokrajine Mantova), Marke, Molise, Pijemont, Sardinija, Sicilija, Toskana, Umbrija, Valle d’Aosta, Veneto (osim pokrajina Rovigo i Venecija, općina Castelbaldo, Barbona, Boara Pisani, Masi, Piacenza d’Adige, S. Urbano, Vescovana u pokrajini Padova i područje južno od autoceste A4 u pokrajini Verona)), LV, LT, P, SI (osim gorenjske, koruške, mariborske i notranjske regije), SK (osim općina Blahová, Horné Mýto i Okoč (okrug Dunajská Streda), Hronovce i Hronské Kľačany (okrug Levice), Málinec (okrug Poltár), Hrhov (okrug Rožňava), Veľké Ripňany (okrug Topoľčany), Kazimír, Luhyňa, Malý Horeš, Svätuše i Zatín (okrug Trebišov)), FI, UK (Sjeverna Irska, otok Man i Kanalski otoci).”;

                              (b)

                              u točki 2., tekst u drugom stupcu, zaštićena područja, zamjenjuje se sljedećim:
                              „E, EE, F (Korzika), IRL, I (Abruzzo, Apulija, Basilicata, Kalabrija, Kampanija, Emilia-Romagna (pokrajine Parma i Piacenza); Furlanija-Julijska krajina, Lacij, Ligurija, Lombardija (osim pokrajine Mantova), Marke, Molise, Pijemont, Sardinija, Sicilija, Toskana, Umbrija, Valle d’Aosta, Veneto (osim pokrajina Rovigo i Venecija, općina Castelbaldo, Barbona, Boara Pisani, Masi, Piacenza d’Adige, S. Urbano, Vescovana u pokrajini Padova i područje južno od autoceste A4 u pokrajini Verona)), LV, LT, P, SI (osim gorenjske, koruške, mariborske i notranjske regije), SK (osim općina Blahová, Horné Mýto i Okoč (okrug Dunajská Streda), Hronovce i Hronské Kľačany (okrug Levice), Málinec (okrug Poltár), Hrhov (okrug Rožňava), Veľké Ripňany (okrug Topoľčany), Kazimír, Luhyňa, Malý Horeš, Svätuše i Zatín (okrug Trebišov)), FI, UK (Sjeverna Irska, otok Man i Kanalski otoci).”;

                  3.

                  dio B Priloga IV. mijenja se kako slijedi:

                              (a)

                              točka 21. mijenja se kako slijedi:

                                          i.

                                          u drugom stupcu, posebni zahtjevi, točka (c) zamjenjuje se sljedećim:

                                                      „(c)

                                                      da je bilje podrijetlom iz kantona Valais u Švicarskoj, ili”;

                                          ii.

                                          tekst u trećem stupcu, zaštićena područja, zamjenjuje se sljedećim:
                                          „E, EE, F (Korzika), IRL, I (Abruzzo, Apulija, Basilicata, Kalabrija, Kampanija, Emilia-Romagna (pokrajine Parma i Piacenza); Furlanija-Julijska krajina, Lacij, Ligurija, Lombardija (osim pokrajine Mantova), Marke, Molise, Pijemont, Sardinija, Sicilija, Toskana, Umbrija, Valle d’Aosta, Veneto (osim pokrajina Rovigo i Venecija, općina Castelbaldo, Barbona, Boara Pisani, Masi, Piacenza d’Adige, S. Urbano, Vescovana u pokrajini Padova i područje južno od autoceste A4 u pokrajini Verona)), LV, LT, P, SI (osim gorenjske, koruške, mariborske i notranjske regije), SK (osim općina Blahová, Horné Mýto i Okoč (okrug Dunajská Streda), Hronovce i Hronské Kľačany (okrug Levice), Málinec (okrug Poltár), Hrhov (okrug Rožňava), Veľké Ripňany (okrug Topoľčany), Kazimír, Luhyňa, Malý Horeš, Svätuše i Zatín (okrug Trebišov)), FI, UK (Sjeverna Irska, otok Man i Kanalski otoci).”;

                              (b)

                              točka 21.3. mijenja se kako slijedi:

                                          i.

                                          u drugom stupcu, posebni zahtjevi, točka (b) zamjenjuje se sljedećim:

                                                      „(b)

                                                      podrijetlom iz kantona Valais u Švicarskoj, ili”;

                                          ii.

                                          tekst u trećem stupcu, zaštićena područja, zamjenjuje se sljedećim:
                                          „E, EE, F (Korzika), IRL, I (Abruzzo, Apulija, Basilicata, Kalabrija, Kampanija, Emilia-Romagna (pokrajine Parma i Piacenza); Furlanija-Julijska krajina, Lacij, Ligurija, Lombardija (osim pokrajine Mantova), Marke, Molise, Pijemont, Sardinija, Sicilija, Toskana, Umbrija, Valle d’Aosta, Veneto (osim pokrajina Rovigo i Venecija, općina Castelbaldo, Barbona, Boara Pisani, Masi, Piacenza d’Adige, S. Urbano, Vescovana u pokrajini Padova i područje južno od autoceste A4 u pokrajini Verona)), LV, LT, P, SI (osim gorenjske, koruške, mariborske i notranjske regije), SK (osim općina Blahová, Horné Mýto i Okoč (okrug Dunajská Streda), Hronovce i Hronské Kľačany (okrug Levice), Málinec (okrug Poltár), Hrhov (okrug Rožňava), Veľké Ripňany (okrug Topoľčany), Kazimír, Luhyňa, Malý Horeš, Svätuše i Zatín (okrug Trebišov)), FI, UK (Sjeverna Irska, otok Man i Kanalski otoci).”