title: Direktiva 98/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. srpnja 1998. o izmjeni Direktive 98/34/EZ o utvrđivanju postupka pružanja informacija u području tehničkih normi i propisa

text:
               13/Sv. 055

               HR

               Službeni list Europske unije

               11

         31998L0048

               L 217/18

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               20.07.1998.

      DIREKTIVA 98/48/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 20. srpnja 1998.
   o izmjeni Direktive 98/34/EZ o utvrđivanju postupka pružanja informacija u području tehničkih normi i propisa
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske unije, a posebno njegove članke 100.a i 213.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   u skladu s postupkom predviđenim člankom 189.b Ugovora (3),
   budući da:

               (1)

               U svrhu promicanja neometanog funkcioniranja unutarnjeg tržišta trebalo bi osigurati što veću transparentnost budućih nacionalnih pravila i propisa koji se odnose na usluge informacijskog društva, i to izmjenom Direktive 98/34/EZ (4).

               (2)

               Širok raspon različitih usluga u smislu članaka 59. i 60. Ugovora imat će koristi od mogućnosti što ih informacijsko društvo pruža na daljinu, elektronički i na osobni zahtjev primatelja usluga.

               (3)

               Područje bez unutarnjih granica koje se sastoji od unutarnjeg tržišta omogućuje da pružatelji takvih usluga razviju prekogranične aktivnosti s ciljem povećanja svoje konkurentnosti te na taj način pruža državljanima nove mogućnosti slanja i primanja informacija bez obzira na granice, a korisnicima nove oblike pristupa robi i uslugama.

               (4)

               Proširenje područja primjene Direktive 98/34/EZ ne bi trebalo spriječiti države članice da vode računa o različitim socijalnim, društvenim i kulturnim implikacijama koje su svojstvene dolasku informacijskog društva; budući da posebno korištenje proceduralnih pravila koja se odnose na usluge informacijskog društva predviđene tom Direktivom ne bi trebale utjecati na mjere kulturne politike, posebno u audiovizualnom području, koje bi države članice mogle usvojiti u skladu s pravom Zajednice vodeći računa o svojim lingvističkim razlikama, svojim specifičnim nacionalnim i regionalnim karakteristikama i svojoj kulturnoj baštini; budući da bi razvoj informacijskog društva u svakom slučaju trebao državljanima Europe osigurati osebujan pristup europskoj kulturnoj baštini u digitalnom okružju.

               (5)

               Nije predviđeno da se Direktiva 98/34/EZ odnosi na nacionalne propise povezane s osnovnim pravima, kao što su ustavne odredbe o slobodama izražavanja te, konkretnije, slobodu tiska; budući da nije predviđeno niti da se odnosi na opće kazneno pravo; budući da se, nadalje, ne odnosi na sporazume između kreditnih institucija uređene prema privatnom pravu, a posebno na sporazume o izvršenju plaćanja između kreditnih institucija.

               (6)

               Vijeće Europe naglasilo je potrebu za stvaranjem jasnog i stabilnog pravnog okvira na razini Zajednice u svrhu promicanja razvoja informacijskog društva; budući da pravo Zajednice i propisi koji posebno uređuju unutarnje tržište, uključujući načela zajamčena Ugovorom kao i sekundarnim zakonodavstvom, već sadržavaju osnovni pravni okvir za razvoj takvih usluga.

               (7)

               Trebalo bi omogućiti da se postojeća nacionalna pravila i propisi koji se odnose na sada raspoložive usluge prilagode tako da se uzmu u obzir nove usluge informacijskog društva, bilo s ciljem osiguranja bolje zaštite općeg interesa ili, s druge strane, radi pojednostavnjenja takvih pravila i propisa kada njihova primjena nije primjerena ciljevima koje nastoje postići.

               (8)

               Bez koordinacije na nivou Zajednice, ta predvidiva regulatorna aktivnost na nacionalnoj razini može dovesti do restrikcija u području slobodnog kretanja usluga i slobode poslovnog nastana, rezultat čega bi mogla biti ponovna fragmentacija unutarnjeg tržišta, prekomjerna regulacija te regulatorne nedosljednosti.

               (9)

               U svrhu osiguranja stvarne i djelotvorne zaštite ciljeva od općeg interesa uključenih u razvoj informacijskog društva postoji potreba za koordiniranim pristupom na razini Zajednice kada se rješavaju pitanja vezana za aktivnosti s tako jakim transnacionalnim konotacijama kao što su to one koje imaju nove usluge.

               (10)

               Na području telekomunikacijskih usluga usklađivanje na razini Zajednice je već u tijeku ili, u nekim slučajevima postoje dogovori o uzajamnom priznavanju, te budući da se postojećim zakonodavstvom Zajednice predviđaju prilagodbe koje bi uzele u obzir tehnološki razvoj i pružanje novih usluga pa zbog toga većina nacionalnih propisa koji se odnose na telekomunikacijske usluge neće podlijegati obavješćivanju u skladu s ovom Direktivom jer će potpasti pod izuzeća navedena u članku 10. stavku 1. ili članku 1. točki 5. Direktive 98/34/EZ; budući da, bez obzira na to, neke nacionalne odredbe koje su izričito usmjerene pitanjima koja ne podliježu zakonodavstvu Zajednice mogu utjecati na slobodno kretanje usluga informacijskog društva te u tom smislu o njima treba obavješćivati.

               (11)

               Međutim, kada je riječ o ostalim područjima informacijskog društva o kojima se još uvijek malo zna bilo bi preuranjeno koordinirati nacionalna pravila i propise pomoću opsežnog i detaljnog usklađivanja materijalnog prava na razini Zajednice stoga što se još uvijek ne zna dovoljno o obliku koje će te nove usluge imati ili o njihovoj prirodi, da u ovom području još uvijek nema određene regulatorne aktivnosti na nacionalnoj razini te da se potreba i sadržaj takvog usklađivanja u kontekstu unutarnjeg tržišta u ovoj fazi ne može definirati.

               (12)

               Stoga je potrebno očuvati neometano funkcioniranje unutarnjeg tržišta i spriječiti opasnost od ponovne fragmentacije time što će se osigurati postupak za pružanje informacija, održavanje konzultacija i administrativnu suradnju u vezi s novim nacrtima zakona i propisa; budući da će takav postupak između ostalog pomoći osiguravanju djelotvorne primjene Ugovora, a posebno njegovih članaka 52. i 59., te, kada je to potrebno, uočavanju svake potrebe za zaštitom općeg interesa na razini Zajednice; budući da će, pored toga, unaprijeđena primjena Ugovora omogućena takvim postupkom informiranja utjecati na to da se potrebe za pravilima Zajednice reduciraju na one koje su strogo neophodne i proporcionalne u kontekstu unutarnjeg tržišta i zaštite ciljeva od općeg interesa; budući da će, na kraju, takav postupak omogućiti poduzećima da djelotvornije koriste prednosti unutarnjeg tržišta.

               (13)

               Direktiva 98/34/EZ bavi se istim ciljevima i budući da je taj postupak djelotvoran zato što je za postizanje tih ciljeva najsveobuhvatniji; budući da se iskustvo stečeno prilikom provođenja te Direktive kao i postupci predviđeni u njoj mogu primijeniti na nacrt propisa koji se odnose na usluge informacijskog društva; budući da su taj postupak koji ona utvrđuje državna tijela sada dobro usvojila.

               (14)

               Pored toga, u skladu s člankom 7.a Ugovora, unutarnje tržište obuhvaća područje bez unutarnjih granica u kojem je zajamčeno slobodno kretanje robe, osoba, usluga i kapitala te budući da se Direktivom 98/34/EZ predviđa samo postupak administrativne suradnje a ne i usklađivanje materijalnih propisa.

               (15)

               Stoga je, sa stanovišta pravnog okvira navedenih usluga, izmjena Direktive 98/34/EZ, radi njezine primjene na nacrt pravila i propisa o uslugama informacijskog društva, najprimjereniji pristup za djelotvorno udovoljavanje potrebama za transparentnošću na unutarnjem tržištu.

               (16)

               Trebalo bi predvidjeti obavješćivanje, posebno kada je riječ o propisima koji će se vjerojatno razviti u budućnosti; budući da će vjerojatno s obzirom na njihovu raznolikost i budući rast usluge koje se pružaju na daljinu, elektronski te na osobni zahtjev primatelja usluga (usluge informacijskog društva) iziskivati i generirati najveći broj novih pravila i propisa; budući da se u skladu s tim mora osigurati obavješćivanje o nacrtu pravila i propisa koji se odnose na te usluge.

               (17)

               Specifična pravila o preuzimanju i obavljanju uslužnih djelatnosti koje se mogu obavljati na gore opisani način trebalo bi prema tomu priopćiti čak i kada su uključena u pravila i propise čija je svrha općenitija; budući da, međutim, ne treba obavješćivati o općim propisima koji ne sadrže odredbe koje se izričito odnose na takve usluge.

               (18)

               „Pravila o preuzimanju i obavljanju uslužnih djelatnosti” odnose se na pravila koja utvrđuju zahtjeve koji se odnose na usluge informacijskog društva, kao što su oni koji se odnose na pružatelje usluga, usluge i primatelje usluga te gospodarske djelatnosti koje se mogu obavljati elektronički na daljinu i na osobni zahtjev primatelja usluga; budući da su u skladu s tim, na primjer, pokrivena pravila o poslovnom nastanu pružatelja usluga, posebno onih koji su ovlašteni ili imaju dozvole; budući da se odredba koja se izričito odnosi na usluge informacijskog društva mora smatrati jednim od takvih pravila čak i kada je dio nekog općenitijeg propisa; budući da, s druge strane, mjere od neposrednog i osobnog interesa za neke specifične primatelje (kao na primjer telekomunikacijske dozvole) ne bi bile pokrivene.

               (19)

               Prema članku 60. Ugovora, kako ga tumači sudska praksa, „usluge” se odnose na one usluge koje se obično pružaju za naknadu; budući da te karakteristike nema kada je riječ o djelatnostima koje obavlja država bez ekonomske koristi, a u kontekstu svojih dužnosti posebno u socijalnom, kulturnom, obrazovnom i području pravosuđa; budući da nacionalne odredbe koje se odnose na te aktivnosti nisu pokrivene definicijom iz članka 60. Ugovora pa prema tome nisu obuhvaćene ovom Direktivom.

               (20)

               Ova Direktiva ne dovodi u pitanje područje primjene Direktive Vijeća 89/552/EEZ od 3. listopada 1989. o usklađivanju određenih odredaba utvrđenih zakonima i drugim propisima u državama članicama u pogledu obavljanja djelatnosti televizijskog emitiranja (5), kako je izmijenjena Direktivom 97/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (6), ili bilo kojim budućim izmjenama.

               (21)

               U svakom slučaju, ova Direktiva ne odnosi se na nacrt nacionalnih odredbi usmjerenih na prenošenje sadržaja direktiva Vijeća koje su na snazi ili čekaju na usvajanje utoliko što se već konkretno razmatraju; budući da ona prema tomu ne obuhvaća ni nacionalna pravila niti propise koji transponiraju Direktivu 89/552/EEZ, kako je izmijenjena Direktivom 97/36/EZ, niti transponiranje bilo kojih budućih izmjena ili nacionalnih pravila i propisa ili onih koji se naknadno usvoje u kontekstu Direktive 97/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 10. travnja 1997. o zajedničkom okviru za davanje općih ovlaštenja i pojedinačnih dozvola za telekomunikacijske usluge (7).

               (22)

               Pored toga, trebalo bi predvidjeti izuzetne slučajeve kod kojih bi se mogla odmah usvojiti pravila i propisi vezani za usluge informacijskog društva te budući da tu mogućnost treba dopustiti isključivo u hitnim slučajevima povezanim s ozbiljnim i nepredvidljivim okolnostima, kao što su to okolnosti o kojima se prethodno nije znalo i porijeklo kojih se ne može pripisati bilo kakvoj aktivnosti državnih tijela dotične države članice, zbog toga da se ne ugrozi cilj koji je svojstven ovoj Direktivi – prethodno obavljanje konzultacija i administrativna suradnja.

               (23)

               Primjereno je da neka država članica na dvanaest mjeseci – ili eventualno osamnaest mjeseci u slučaju da se o tome donese zajedničko stajalište Vijeća – odgodi usvajanje nacrta propisa koje se odnose na usluge samo kada se taj nacrt propisa odnosi na neko pitanje koje je u opsegu prijedloga za donošenjem neke direktive, propisa ili odluke što ih je Komisija već podnijela Vijeću; budući da tu obvezu mirovanja može relevantnoj državi članici nametnuti Komisija samo ako nacrt nacionalnih mjera sadržava odredbe koje nisu sadržajno usklađene s prijedlogom koji je podnijela Komisija.

               (24)

               Definicija okvira za pribavljanje informacija i održavanje konzultacija na razini Zajednice, kao što je to utvrđeno ovom Direktivom, preduvjet je za dosljedno i djelotvorno sudjelovanje Zajednice u radu koji uključuje pitanja povezana s regulatornim aspektima usluga informacijskog društva u međunarodnom kontekstu.

               (25)

               Primjereno je da se u kontekstu provedbe Direktive 98/34/EZ, Odbor naveden u njezinom članku 5. posebno sastane kako bi razmotrio pitanja koja se odnose na usluge informacijskog društva.

               (26)

               Na isti način, trebalo bi primijetiti da uvijek kada se traži da se o nekoj nacionalnoj mjeri obavijesti u fazi donošenja nacrta na temelju nekog drugog zakona Zajednice, dotična zemlja članica može dati jedno priopćenje u skladu s tim drugim zakonom i navesti da je to priopćenje ujedno i priopćenje za potrebe ove Direktive.

               (27)

               Komisija će u redovitim razmacima istraživati razvoj događaja na tržištu novih usluga iz područja informacijskog društva, naročito u okviru približavanja telekomunikacija, informacijske tehnologije i medija te, kada je to potrebno, poduzeti inicijative za promptno prilagođavanje zakona u svrhu poticanja europskog razvoja novih usluga,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Direktiva 98/34/EZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               Naslov se zamjenjuje sljedećim:
               „Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju postupka pružanja informacija u područja tehničkih standarda i propisa te pravila o uslugama informacijskog društva”.

               2.

               Članak 1. mijenja se kako slijedi:

                           (a)

                           unosi se sljedeća nova točka:

                                       „2.

                                       ‚usluga‘, svaka usluga informacijskog društva, to jest svaka usluga koja se obično pruža uz naknadu, na daljinu, elektronskim sredstvima te na osobni zahtjev primatelja usluga.
                                       Za potrebe ove definicije:

                                                   —

                                                   ‚na daljinu‘ znači da se usluga pruža bez da su strane istodobno prisutne,

                                                   —

                                                   ‚elektronskim sredstvima‘ znači da se usluga na početku šalje i prima na odredištu pomoću elektroničke opreme za obradu (uključujući digitalnu kompresiju) i pohranu podataka te u potpunosti šalje, prenosi i prima telegrafski, radio vezom, optičkim sredstvima ili ostalim elektromagnetskim sredstvima,

                                                   —

                                                   ‚na osobni zahvat primatelja usluga‘ znači da se usluga pruža prijenosom podataka na osobni zahtjev.

                                             Indikativna lista usluga koje ova definicija ne obuhvaća nalazi se u Prilogu V.
                                       Ova se Direktiva ne odnosi na:

                                                   —

                                                   usluge radijskog emitiranja,

                                                   —

                                                   usluge televizijskog emitiranja obuhvaćene člankom 1. točkom (a) Direktive 89/552/EEZ (8).

                           (b)

                           točke 2. i 3. postaju točke 3. i 4.;

                           (c)

                           umeće se sljedeća nova točka:

                                       ‚5.

                                       ‚propis o uslugama‘, zahtjev opće naravi koji se odnosi na uspostavljanje i obavljanje uslužnih djelatnosti u okviru značenja iz točke 2., posebno odredbi koje se odnose na pružatelja usluga, usluge i primatelja usluga, isključujući sva pravila koja nisu izričito usmjerena na usluge definirane u toj točki.
                                       Ova se Direktiva ne primjenjuje na pravila koja se odnose na pitanja obuhvaćena zakonodavstvom Zajednice iz područja telekomunikacijskih usluga, kako su definirane Direktivom 90/387/EEZ (9).
                                       Ova se Direktiva ne primjenjuje na pravila koja se odnose na pitanja obuhvaćena zakonodavstvom Zajednice iz područja financijskih usluga, kako se netaksativno navedene u popisu koji se nalazi u Prilogu VI. ovoj Direktivi.
                                       Uz izuzetak članka 8. stavka 3., ova se Direktiva ne primjenjuje na pravila koja donesu ili budu donesena za uređena tržišta u smislu Direktive 93/22/EEZ ili od strane ili u korist drugih tržišta ili tijela koja se bave klirinškim poslovima ili namirom na tim tržištima.
                                       Za potrebe ove definicije:

                                                   —

                                                   smatra se da se neki propis izričito odnosi na usluge informacijskog društva kada je, s obzirom na njegovo obrazloženje i praktični dio, specifičan cilj i svrha svih ili nekih njegovih pojedinačnih odredbi regulirati takve usluge na eksplicitan i ciljani način,

                                                   —

                                                   neće se smatrati da je neki propis izričito usmjeren na usluge informacijskog društva ako na te usluge utječe samo posredno i uzgredno.

                           (d)

                           točke od 4. do 8. postaju točke od 6. do 10.;

                           (e)

                           točka 9. postaje točka 11. i glasi:

                                       ‚11.

                                       ‚tehnički propis‘, tehničke specifikacije i ostali zahtjevi ili propisi koji se odnose na usluge, uključujući odgovarajuće administrativne odredbe pridržavanje kojih je obavezno, de jure ili de facto, kada je riječ o stavljanju na tržište, pružanju neke usluge, poslovnom nastanu nekog operatera usluga ili korištenju u nekoj državi članici ili najvećem dijelu iste, kao i zakonima i drugim propisima država članica, osim onih navedenih u članku 10. koji zabranjuju proizvodnju, uvoz, marketing ili korištenje nekog proizvoda ili zabranjuju pružanje ili korištenje neke usluge ili poslovni nastan kao operatera usluga.

                                          De facto tehnički propisi uključuju:

                                                   —

                                                   zakone i druge propise neke države članice koji se odnose na tehničke specifikacije ili druge zahtjeve ili propise o uslugama ili na profesionalne kodekse ili kodekse prakse koji se sa svoje strane odnose na tehničke specifikacije ili druge zahtjeve ili propise o uslugama, pridržavanje kojih ostavlja dojam usklađenosti s obvezama što ih nameću gore spomenuti zakoni i drugi propisi,

                                                   —

                                                   dobrovoljne sporazume u kojima je ugovorna stranka neko državno tijelo, a koji u općem interesu osiguravaju poštovanje tehničkih specifikacija ili drugih zahtjeva ili propisa koji se odnose na usluge, uz izuzeće specifikacija iz natječaja za javne nabave,

                                                   —

                                                   tehničke specifikacije ili druge zahtjeve ili pravila o uslugama povezane s fiskalnim ili financijskim mjerama koje utječu na potrošnju proizvoda ili usluga kroz poticanje pridržavanja takvih tehničkih specifikacija ili drugih zahtjeva ili propisa o uslugama; nisu uključene tehničke specifikacije ili drugi zahtjevi ili propisi o uslugama povezani s nacionalnim sustavima socijalnog osiguranja.

                                             Ovo uključuje tehničke propise koje nameću službe imenovane od strane država članica, a koji se nalazi na popisu Komisije do 5. kolovoza 1999. (*), u okviru Odbora spomenutog u članku 5.
                                       Isti postupak koristi se također za izmjenu te liste.”;

                           (f)

                           točka 10. postaje točka 12., a prvi podstavak glasi:

                                       „12.

                                       ‚nacrt tehničkog propisa‘, tekst neke tehničke specifikacije ili drugog zahtjeva ili propisa o uslugama, uključujući administrativne odredbe, formulirane s ciljem njihova donošenja ili donošenja u obliku nekog tehničkog propisa, koji je u fazi pripreme tijekom koje se još uvijek mogu napraviti bitne izmjene.”

               3.

               Članak 6. mijenja se kako slijedi:

                           (a)

                           stavku 1. dodaje se sljedeći podstavak:
                           „Odbor se sastaje u posebnom sastavu kako bi razmotrio pitanja koja se odnose na usluge informacijskog društva.”;

                           (b)

                           dodaje se sljedeći stavak:
                           „8.   Kada je riječ o propisima koji se odnose na usluge, Komisija i Odbor mogu se savjetovati s fizičkim ili pravnim osobama iz industrije ili iz akademske zajednice, a kada je to moguće i predstavničkim tijelima koja su sposobna dati stručno mišljenje o socijalnim i društvenim ciljevima i posljedicama bilo kojeg nacrta propisa koji se odnosi na usluge te uzeti u obzir njihov savjet kad god se to od njih traži.”

               4.

               Šesti podstavak članka 8. stavka 1. zamjenjuje se sljedećim:
               „Što se tiče tehničkih specifikacija ili drugih zahtjeva ili propisa koji se odnose na usluge navedene u trećoj alineji drugog podstavka točke 11. članka 1., komentari ili podrobna mišljenja Komisije ili država članica mogu se odnositi samo na aspekte koji bi mogli ometati trgovini ili, kada je riječ o pravilima i uslugama, slobodno kretanje usluga ili slobodu poslovnog nastana operatera usluga, a ne na fiskalne ili financijske aspekte te mjere.”

               5.

               Članak 9. mijenja se kako slijedi:

                           (a)

                           stavci 2. i 3. zamjenjuju se sljedećim:
                           „2.   Države članice odgađaju:

                                       —

                                       za 4 mjeseca donošenje nacrta tehničkog propisa u obliku dobrovoljnog sporazuma u smislu druge alineje drugog podstavka točke 11. članka 1.,

                                       —

                                       ne dovodeći u pitanje stavke 3., 4. i 5., za šest mjeseci donošenje bilo kojeg drugog nacrta tehničkog propisa (osim nacrta propisa o uslugama),

                                 od datuma kada Komisija primi priopćenje spomenuto u članku 8. stavku 1. ako Komisija ili druga država članica u roku od tri mjeseca od tog datuma dostavi detaljno mišljenje o tome da bi predviđena mjera mogla stvoriti prepreke slobodnom kretanju robe u okviru unutarnjeg tržišta;

                                       —

                                       ne dovodeći u pitanje stavke 4. i 5., za četiri mjeseca od donošenja bilo kojeg nacrta pravila o uslugama, od datuma kada Komisija primi priopćenje spomenuto u članku 8. stavku 1. ako Komisija ili druga država članica u roku od tri mjeseca od tog datuma dostavi detaljno mišljenje o tomu da bi predviđena mjera mogla stvoriti prepreke slobodnom kretanju usluga ili slobodi poslovnog nastana operatera usluga u okviru unutarnjeg tržišta.

                                 Što se nacrta propisa o uslugama tiče, podrobna mišljenja Komisije ili država članica ne smiju utjecati na mjere kulturne politike, posebno u audiovizualnoj sferi, koje bi države članice mogle usvojiti u skladu s pravom Zajednice, uzimajući u obzir svoje lingvističke razlike, specifične nacionalne i regionalne karakteristike te kulturnu baštinu.
                           Država članica o kojoj je riječ podnosi izvješće Komisiji o postupku koji predlaže kako bi se takva podrobna mišljenja prihvatila. Komisija daje svoj komentar na tu reakciju.
                           U odnosu na propise koji se odnose na usluge, ta država članica, kada je to primjereno, navodi razloge zbog kojih se takva podrobna mišljenja ne mogu uzeti u obzir.
                           3.   Uz izuzetak nacrta propisa o uslugama, države članice odgađaju donošenje nacrta tehničkog propisa za dvanaest mjeseci od datuma kada Komisija primi priopćenje navedeno u članku 8. stavku 1. ako u roku od tri mjeseca od toga datuma Komisija najavi svoju namjeru da predloži i usvoji neku direktivu, propis ili odluku o tom pitanju u skladu s člankom 189. Ugovora.”;

                           (b)

                           stavak 7. zamjenjuje se sljedećim:
                           „7.   Stavci od 1. do 5. ne primjenjuju se u slučajevima kada je:

                                       —

                                       neka država članica zbog hitnih razloga nastalih zbog ozbiljnih i nepredvidljivih okolnosti koje se odnose na zaštitu javnog zdravlja i sigurnosti, zaštitu životinja ili očuvanje biljaka, ili na propise o uslugama kao i zbog državne politike, posebno zaštite maloljetnika, obavezna pripremiti tehničke propise u vrlo kratkom vremenu kako bi ih odmah donijela i uvela bez mogućnosti ikakvih konzultacija, ili

                                       —

                                       neka država članica zbog hitnih razloga nastalih zbog ozbiljnih okolnosti koje se odnose na zaštitu sigurnosti i integriteta financijskog sustava, posebno zaštitu deponenata, investitora i osiguranih osoba, obavezna odmah donijeti i provesti pravila o financijskim uslugama.

                                 U priopćenju navedenom u točki 8., ta država članica navodi razloge hitnosti mjera koje je poduzela. Komisija, što je prije moguć,e daje svoje mišljenje o ovom priopćenju. Poduzima odgovarajuće korake u slučajevima kada se ovaj postupak nepravilno koristi. Komisija redovito obavješćuje Europski parlament.”

               6.

               Članak 10. mijenja se kako slijedi:

                           (a)

                           prva i druga alineja stavka 1. zamjenjuje se sljedećim:

                                       „—

                                       poštuje obvezujuće akte Zajednice rezultat čega je donošenje tehničkih specifikacija ili propisa koji se odnose na usluge,

                                       —

                                       ispunjava obveze koje nastaju na temelju međunarodnih sporazuma i čiji rezultat je donošenje zajedničkih tehničkih specifikacija ili pravila koja se odnose na usluge u Zajednici”;

                           (b)

                           šesta alineja stavka 1. zamjenjuje se sljedećim:

                                       „—

                                       ograničiti se na izmjene nekog tehničkog propisa u smislu točke 11. članka 1., u skladu sa zahtjevom Komisije, radi uklanjanja neke prepreke trgovini ili, kada je riječ o pravilima koja se odnose na usluge, slobodnom kretanju usluga ili slobodi poslovnog nastana operatera usluga.”;

                           (c)

                           stavci 3. i 4. zamjenjuju se sljedećim:
                           „3.   Stavci od 3. do 6. članka 9. ne odnose se na dobrovoljne sporazume navedene u drugoj alineji drugog podstavka točke 11. članka 1.
                           4.   Članak 9. ne odnosi se na tehničke specifikacije ili druge zahtjeve ili pravila koja se odnose na usluge spomenute u trećoj alineji drugog podstavka točke 11. članka 1.”

               7.

               Dodaju se prilozi V. i VI. koji se nalaze u Prilogu ovoj Direktivi.

         Članak 2.
   1.   Države članice do 5. kolovoza 1999. donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donesu ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Komisija najkasnije dvije godine od datuma navedenog u prvom podstavku članka 2. stavka 1. podnosi Europskom parlamentu i Vijeću procjenu primjene Direktive 98/34/EZ, posebno u kontekstu tehnoloških i tržišnih razvoja događaja koji se odnose na usluge navedene u točki 2. članka 1. Najkasnije tri godine od datuma navedenog u prvom podstavku članka 2. stavka 1., Komisija, ako je potrebno, predlaže Europskom parlamentu i Vijeću reviziju navedene Direktive.
   U tu svrhu Komisija uzima u obzir sve eventualne primjedbe koje joj dostave države članice.
   Članak 4.
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europskih zajednica.
   Članak 5.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 20. srpnja 1998.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         J.M. GIL-ROBLES

            Za Vijeće

            Predsjednik

         W. MOLTERER

      (1)  SL C 307, 16.10.1996., str. 11. i SL C 65, 28.2.1998., str. 12.

      (2)  SL C 158, 26.5.1997., str. 1.

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 16. svibnja 1997. (SL C 167, 2.6.1997., str. 238.), Zajedničko stajalište Vijeća od 26. siječnja 1998. (SL C 62, 26.2.1998., str. 48.) i Odluka Europskog parlamenta od 14. svibnja 1998. (SL C 167, 1.6.1998.). Odluka Vijeća od 29. lipnja 1998.

      (4)  SL L 204, 21.7.1998., str. 37.

      (5)  SL L 298, 17.10.1989., str. 23.

      (6)  SL L 202, 30.7.1997., str. 1.

      (7)  SL L 117, 7.5.1997., str. 15.

      (8)  SL L 298, 17.10.1989., str. 23. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 97/36/EZ (SL L 202, 30.7.1997., str. 1.)”;

      (9)  SL L 192, 24.7.1990., str. 1. Direktiva kako je izmijenjena Direktivom 97/51/EZ (SL L 295, 29.10.1997., str. 23.).”;
   PRILOG
   „
         PRILOG V.

            Indikativna lista usluga koje nisu obuhvaćene drugim podstavkom točke 2. članka 1

         1.   Usluge koje se ne pružaju‚na daljinu‘
         Usluge koje se pružaju u fizičkoj prisutnosti pružatelja i primatelja, čak i kada se koriste elektroničke naprave

                     (a)

                     medicinski pregledi ili tretmani u liječničkoj ordinaciji kod kojih se koristi elektronička oprema u fizičkoj prisutnosti pacijenta;

                     (b)

                     konzultiranje elektroničkog kataloga u nekom dućanu u prisutnosti kupca;

                     (c)

                     rezervacija avionskih karata u putničkoj agenciji kada je kupac fizički prisutan, pomoću mreže računala;

                     (d)

                     elektroničke igre na raspolaganju u video-igraonici kada je korisnik fizički prisutan.

               2.   Usluge koje se ne pružaju‚elektroničkim sredstvima‘

                     —

                     usluge čiji sadržaj je materijalan čak i kada se pružaju putem elektroničkih naprava:

                                 (a)

                                 automati za izdavanje gotovine ili karata (novčanice, željezničke karte);

                                 (b)

                                 pristup cestovnim mrežama, parkiralištima automobila itd., naplate za korištenje, čak i kada se elektroničke naprave nalaze na ulazu/izlazu koje kontrolira pristup i/ili osiguravaju točno plaćanje,

                     —

                     samostalne (off-line) usluge: distribucija CD romova ili programska podrška (softver) na disketama,

                     —

                     usluge koje se ne pružaju putem sustava elektronske obrade/inventure:

                                 (a)

                                 usluge glasovne telefonije;

                                 (b)

                                 usluge telefaksa/teleksa;

                                 (c)

                                 usluge koje se pružaju glasovnom telefonijom ili faksom;

                                 (d)

                                 liječničke konzultacije telefonom/telefaksom;

                                 (e)

                                 konzultacije odvjetnika telefonom/telefaksom;

                                 (f)

                                 neposredni marketing telefonom/telefaksom.

               3.   Usluge koje se ne pružaju‚na osobni zahtjev primatelja usluga‘
         Usluge koje se pružaju prijenosom podataka bez da simultani primitak osobno traži neograničeni broj individualnih primatelja (transmisija s jedne točke na više točaka):

                     (a)

                     usluge televizijskog emitiranja (uključujući usluge na zahtjev – near-video on-demand usluge), obuhvaćene točkom (a) članka 1. Direktive 89/552/EEZ;

                     (b)

                     usluge radijskog emitiranja;

                     (c)

                     teletekst.

         PRILOG VI.

            Indikativna lista financijskih usluga obuhvaćenih trećim podstavkom točke 5. članka 1

                     —

                     Investicijske usluge

                     —

                     Poslovi osiguranja i reosiguranja

                     —

                     Bankovne usluge

                     —

                     Poslovi povezani s mirovinskim fondovima

                     —

                     Usluge povezane s trgovanjem budućnicama ili opcijama

               Takve usluge posebno uključuju:

                     (a)

                     investicijske usluge spomenute u Prilogu Direktivi 93/22/EEZ (1); usluge poduzeća koja se bave
                     zajedničkim ulaganjima;

                     (b)

                     usluge obuhvaćene aktivnostima koje podliježu međusobnom priznavanju, navedene u Prilogu Direktivi 89/646/EEZ (2);

                     (c)

                     poslovi osiguranja i reosiguranja navedeni u:

                                 —

                                 članku 1. Direktive 73/239/EEZ (3),

                                 —

                                 Prilogu Direktivi 79/267/EEZ (4),

                                 —

                                 Direktivi 64/225/EEZ (5),

                                 —

                                 direktivama 92/49/EEZ (6) i 92/96/EEZ (7).

               ”

      (1)  SL L 141, 11.6.1993., str. 27.

      (2)  SL L 386, 30.12.1989., str. 1. Direktiva kako je izmijenjena Direktivom 92/30/EEZ (SL L 110, 28.4.1992., str. 52.).

      (3)  SL L 228, 16.8.1973., str. 3. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 92/49/EEZ (SL L 228, 11.8.1992., str. 1.).

      (4)  SL L 63, 13.3.1979., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 90/619/EEZ (SL L 330, 29.11.1990., str. 50.).

      (5)  SL 56, 4.4.1964., str. 878/64. Direktiva kako je izmijenjena Aktom o pristupanju iz 1973.

      (6)  SL L 228, 11.8.1992., str. 1.

      (7)  SL L 360, 9.12.1992., str. 1.


title: Direktiva 2008/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2008. o izmjeni Direktive Vijeća 92/49/EEZ o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na izravno neživotno osiguranje, u pogledu provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji

text:
               06/Sv. 004

               HR

               Službeni list Europske unije

               174

         32008L0036

               L 081/69

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               11.03.2008.

      DIREKTIVA 2008/36/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 11. ožujka 2008.
   o izmjeni Direktive Vijeća 92/49/EEZ o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na izravno neživotno osiguranje, u pogledu provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 47. stavak 2. i članak 55.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
   u skladu s postupkom utvrđenim u članku 251. Ugovora (2),
   budući da:

               (1)

               Direktiva 92/49/EEZ (3) predviđa da bi trebalo donijeti određene mjere u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanjem provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (4).

               (2)

               Odluka 1999/468/EZ izmijenjena je Odlukom 2006/512/EZ kojom je uveden regulatorni postupak s kontrolom za donošenje mjera općeg opsega, a koje su namijenjene izmjenama elemenata koji nisu ključni temeljnog akta donesenog u skladu s postupkom iz članka 251. Ugovora, između ostalog, brisanjem nekih od tih elemenata ili dopunjavanjem akta novim elementima koji nisu ključni.

               (3)

               U skladu s izjavom Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (5) koja se odnosi na Odluku 2006/512/EZ, kako bi regulatorni postupak s kontrolom bio primjenljiv na akte donesene u skladu s postupkom iz članka 251. Ugovora koji su već na snazi, ovi akti moraju biti prilagođeni u skladu s primjenljivim postupcima.

               (4)

               Komisija bi trebala biti ovlaštena za donošenje mjera potrebnih za provedbu direktiva 73/239/EEZ (6), 88/357/EEZ (7) i 92/49/EEZ kako bi se uzeli u obzir tehnički napredci u sektoru osiguranja ili na financijskim tržištima i da se osigura jedinstvena primjena tih direktiva. Još određenije, ove su mjere namijenjene proširenju popisa pravnih oblika, izmjeni popisa skupina osiguranja ili usvajanju terminologije koja se koristi u tom popisu, pojašnjenju stavke koje čine granicu solventnosti, izmjeni minimalnog jamstvenog fonda, izmjeni popisa imovine koja je prihvatljiva kao pokriće za tehničke pričuve i pravila o raspršenju ulaganja, promijeni raspoložive mogućnosti za ublažavanje pravila valutnog usklađivanja i pojašnjenju definicija. Budući da su ove mjere općeg opsega i da su namijenjene izmjenama elemenata koji nisu ključni direktiva 73/239/EEZ, 88/357/EEZ i 92/49/EEZ, među ostalim, tako da ih dopunjuju novim elementima koji nisu ključni, potrebno ih je donijeti u skladu s regulatornim postupkom s kontrolom koji je predviđen člankom 5.a Odluke 1999/468/EZ.

               (5)

               Direktivu 92/49/EEZ treba stoga na odgovarajući način izmijeniti.

               (6)

               Budući da su izmjene Direktive 92/49/EEZ provedene ovom Direktivom tehničke prirode i da se odnose samo na odborski postupak, države članice ih ne trebaju prenositi. Stoga nije potrebno donijeti odredbe u tu svrhu,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Izmjene
   U članku 51. Direktive 92/49/EEZ, uvodni tekst zamjenjuje se sljedećim.

      „Sljedeće tehničke prilagodbe, namijenjene izmjenama elemenata koji nisu ključni direktiva 73/239/EEZ i 88/357/EEZ i ove Direktive, među ostalim, tako da ih dopunjuju, donose se u skladu s regulatornim postupkom s kontrolom koji je utvrđen u članku 2. Direktive 91/675/EEZ:”.

   Članak 2.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 3.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Strasbourgu 11. ožujka 2008.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         H.-G. PÖTTERING

            Za Vijeće

            Predsjednik

         J. LENARČIČ

      (1)  SL C 161, 13.7.2007., str. 45.

      (2)  Mišljenje Europskog parlamenta od 10. srpnja 2007. (još nije objavljeno u Službenom listu) i Odluka Vijeća od 3. ožujka 2008.

      (3)  SL L 228, 11.8.1992., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 2007/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 247, 21.9.2007., str. 1.).

      (4)  SL L 184, 17.7.1999., str. 23. Odluka kako je izmijenjena Odlukom 2006/512/EZ (SL L 200, 22.7.2006., str. 11.).

      (5)  SL C 255, 21.10.2006., str. 1.

      (6)  Prva direktiva Vijeća 73/239/EEZ od 24. srpnja 1973. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na osnivanje i obavljanje djelatnosti izravnog neživotnog osiguranja (SL L 228, 16.8.1973., str. 3.). Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 2006/101/EZ (SL L 363, 20.12.2006., str. 238.).

      (7)  Druga direktiva Vijeća 88/357/EEZ od 22. lipnja 1988. o usklađivanju zakona i drugih propisa o izravnom neživotnom osiguranju i predviđanju odredbi koje će olakšati djelotvorno ostvarivanje slobode pružanja usluga (SL L 172, 4.7.1988., str. 1.). Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 2005/14/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 149, 11.6.2005., str. 14.).


title: Direktiva 2002/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 10. lipnja 2002. o izmjeni Direktive 97/67/EZ u vezi s daljnjim otvaranjem tržišta poštanskih usluga u Zajednici

text:
               06/Sv. 001

               HR

               Službeni list Europske unije

               32

         32002L0039

               L 176/21

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               10.06.2002.

      DIREKTIVA 2002/39/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 10. lipnja 2002.
   o izmjeni Direktive 97/67/EZ u vezi s daljnjim otvaranjem tržišta poštanskih usluga u Zajednici
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 47. stavak 2., članke 55. i 95.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (3),
   u skladu s postupkom predviđenim u članku 251. Ugovora (4),
   budući da:

               (1)

               Vijeće je u svojoj Rezoluciji od 7. veljače 1994. o razvoju poštanskih usluga u Zajednici (5), kao jedan od glavnih ciljeva poštanske politike na razini Zajednice označilo usklađenje promicanja postupne, kontrolirane liberalizacije poštanskog tržišta i trajnog jamstva pružanja univerzalnih usluga.

               (2)

               Direktiva 97/67/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (6) utvrdila je regulatorni okvir za poštanski sektor na razini Zajednice, uključujući mjere za jamčenje univerzalnih usluga i određivanje maksimalnih ograničenja za poštanske usluge koje države članice mogu rezervirati za svojeg davatelja/svoje davatelje univerzalnih usluga s ciljem održavanja univerzalnih usluga, kao i vremenski raspored za odlučivanje o daljnjem otvaranju tržišta tržišnom natjecanju u svrhu stvaranja jedinstvenog tržišta poštanskih usluga.

               (3)

               U članku 16. Ugovora ističe se mjesto koje zauzimaju usluge od općega gospodarskog interesa u zajedničkim vrijednostima Unije, kao i njihova uloga u promicanju socijalne i teritorijalne kohezije. Nadalje se navodi da treba voditi računa da se te usluge obavljaju prema načelima i uvjetima koji im omogućavaju da ispune svoju ulogu.

               (4)

               Rezolucije Europskog parlamenta od 14. siječnja 1999. (7) i 18. veljače 2000. (8) o europskim poštanskim uslugama naglašavaju društvenu i gospodarsku važnost poštanskih usluga i potrebu za održavanjem visoke kvalitete univerzalnih usluga.

               (5)

               Mjere u ovome području treba predvidjeti tako da se kao ciljevi ostvare i socijalne zadaće Zajednice iz članka 2. Ugovora, odnosno visoka razina zapošljavanja i socijalne zaštite.

               (6)

               Ruralna poštanska mreža, inter alia, u gorskim i otočnim predjelima, igra bitnu ulogu u povezivanju poduzeća u nacionalno odnosno globalno gospodarstvo te u održavanju kohezije u socijalnom smislu i u smislu zapošljavanja u ruralnim gorskim i otočnim predjelima. Nadalje, ruralni poštanski uredi u gorskim i otočnim predjelima mogu osigurati važnu infrastrukturnu mrežu koja pruža univerzalni pristup novim telekomunikacijskim tehnologijama.

               (7)

               Europsko vijeće, koje se sastalo u Lisabonu 23. i 24. ožujka 2000., iznijelo je u zaključcima svojeg Predsjedništva dvije odluke koje se primjenjuju na poštanske usluge, pri čemu se zahtijevalo djelovanje Komisije, Vijeća i država članica u skladu s njihovim ovlastima. Zahtijevane su mjere: prvo, do kraja 2000. godine izložiti strategiju za uklanjanje barijera poštanskim uslugama, i drugo, ubrzati liberalizaciju u područjima kao što su poštanske usluge, s tim da je kao cilj navedeno postizanje potpuno operativnog tržišta tih usluga.

               (8)

               Europsko vijeće u Lisabonu također je smatralo važnim da se u okviru unutarnjeg tržišta i gospodarstva temeljenoga na znanju u potpunosti uzmu u obzir odredbe Ugovora o osnivanju Europske zajednice koje se odnose na usluge od općega gospodarskog interesa i na poduzeća kojima je povjereno obavljanje takvih usluga.

               (9)

               Komisija je poduzela temeljitu analizu poštanskog sektora u Zajednici, uključujući povjeravanje izrade studija o gospodarskom, socijalnom i tehnološkom razvoju u tom sektoru i u velikoj je mjeri obavila konzultacije sa zainteresiranim strankama.

               (10)

               Poštanski sektor u Zajednici zahtijeva moderan regulatorni okvir čiji je posebni cilj povećanje unutarnjeg tržišta poštanskih usluga. Povećana konkurentnost trebala bi omogućiti poštanskom sektoru uključivanje u alternativne oblike komunikacije te poboljšanje kvalitete usluge koja se pruža sve zahtjevnijim korisnicima.

               (11)

               Osnovni cilj zaštite trajnog pružanja univerzalnih usluga koje zadovoljavaju standard kvalitete koji su utvrdile države članice u skladu s člankom 3. Direktive 97/67/EZ na konzistentnoj osnovi u cijeloj Zajednici može se osigurati ako se u tome području zadrži mogućnost rezerviranja usluga i ako se istodobno dovoljnim stupnjem slobode pružanja usluga osiguraju uvjeti visoke učinkovitosti.

               (12)

               Povećanje potražnje unutar poštanskog sektora u cjelini, koje je predviđeno za srednjoročno razdoblje, moglo bi pomoći u nadoknađivanju gubitka tržišnog udjela koji bi mogli pretrpjeti davatelji univerzalnih usluga zbog daljnjeg otvaranja tržišta, čime bi se dodatno zaštitile univerzalne usluge.

               (13)

               Među čimbenicima koji donose promjene koje nepovoljno utječu na zapošljavanje u poštanskom sektoru najvažniji su tehnološki razvoj i pritisak tržišta za povećanjem učinkovitosti; od ostalih čimbenika promjene, otvaranje tržišta imat će manje važnu ulogu. Otvaranje tržišta pomoći će u povećanju ukupne veličine tržišta poštanskih usluga i svako smanjenje broja zaposlenika pri pružanju univerzalnih usluga zbog takvih mjera (ili predviđanja takvih mjera) vjerojatno će se neutralizirati porastom zapošljavanja do kojega će doći među privatnim operaterima i novim sudionicima na tržištu.

               (14)

               Prikladno je na razini Zajednice osigurati vremenski okvir za postupno i nadzirano otvaranje tržišta pismovnih pošiljaka tržišnom natjecanju, a koje će dopustiti svim davateljima univerzalnih usluga dovoljno vremena za uvođenje daljnjih mjera modernizacije i restrukturiranja potrebnih za osiguranje dugoročne održivosti tih usluga u novim tržišnim uvjetima. Također je potrebno odgovarajuće vrijeme kako bi države članice mogle prilagoditi svoje regulatorne sustave otvorenijem okruženju. Stoga je uputno osigurati postupni pristup daljnjem otvaranju tržišta koji bi se sastojao od međufaza koje bi predstavljale znatno, ali i nadzirano otvaranje tržišta, nakon čega bi slijedila analiza i prijedlog koji će potvrditi, ako to bude primjereno, 2009. godinu kao rok za potpuno postizanje unutarnjeg tržišta poštanskih usluga ili odrediti odgovarajuće alternativne faze prema takvom tržištu u kontekstu rezultata te analize.

               (15)

               Prikladno je osigurati da sljedeće faze otvaranja tržišta po svojoj naravi budu konkretne i ostvarive u praksi za države članice, a da istodobno osiguravaju kontinuitet univerzalnih usluga.

               (16)

               Opća smanjenja ograničenja težine usluga na 100 grama u 2003. godini i 50 grama u 2006. godini mogu biti rezervirana za davatelje univerzalnih usluga zajedno s potpunim otvaranjem tržišta usluga slanja izlazne prekogranične pošte, uz moguće iznimke u onoj mjeri koja je potrebna za osiguranje pružanja univerzalnih usluga, predstavljaju daljnje relativno jednostavne i nadzirane faze koje su jednako važne.

               (17)

               U Zajednici obična pisma težine između 50 i 350 grama čine u prosjeku oko 16 % ukupnih prihoda od poštanskih usluga davatelja univerzalnih usluga, od čega se 9 % odnosi na obična pisma težine između 100 i 350 grama, dok izlazna prekogranična pisma ispod težinskog ograničenja od 50 grama čine u prosjeku otprilike daljnjih 3 % ukupnih prihoda od poštanskih usluga davatelja univerzalnih usluga.

               (18)

               Ograničenja cijena za usluge koje se mogu rezervirati na trostruki iznos javne tarife u 2003. godini odnosno dva i pol puta veći iznos javne tarife u 2006. godini za pismo u prvom težinskom razredu najbrže standardne kategorije primjerena su u kombinaciji s težinskim ograničenjima od 100 grama i 50 grama ako je to primjenljivo.

               (19)

               Izravan poštanski promet u većini država članica već predstavlja dinamično i rastuće tržište s velikim izgledima za rast, dok u ostalim državama članicama postoji znatan potencijal rasta. Izravan poštanski promet već je u velikoj mjeri otvoren za tržišno natjecanje u šest država članica. Poboljšanja u području određivanja cijene i fleksibilnosti usluge kao posljedica tržišnog natjecanja unaprijedila bi položaj izravnog poštanskog prometa u odnosu na alternativne komunikacijske medije, što bi zatim vjerojatno rezultiralo novim poštanskim pošiljkama kao dodatnim nusproizvodima te ojačalo položaj poštanske industrije u cjelini. Ipak, u mjeri koja je nužna za osiguranje pružanja univerzalnih usluga treba osigurati da izravan poštanski promet može i dalje biti rezerviran u okviru gore navedenih ograničenja težine i cijena.

               (20)

               Izlazne prekogranične pošiljke čine u prosjeku 3 % ukupnih poštanskih prihoda. Otvaranje toga dijela tržišta u svim državama članicama, uz iznimke nužne za osiguranje pružanja univerzalnih usluga, omogućilo bi raznim poštanskim operaterima prikupljanje, sortiranje i prijevoz svih izlaznih prekograničnih pošiljaka.

               (21)

               Otvaranje ulazne prekogranične pošte tržišnom natjecanju dopustilo bi mogućnost izbjegavanja obveze poštivanja ograničenja od 100 grama u 2003. i ograničenja od 50 grama u 2006. preusmjeravanjem otpreme jednog dijela rasute domaće pošte te bi zbog toga efekti tog otvaranja bili nepredvidljivi. Utvrđivanje podrijetla pisama moglo bi stvoriti dodatne teškoće u provedbi. Ograničenja težine od 100 i 50 grama za obična ulazna prekogranična pisma i izravnu poštu, kao i za obične pismovne pošiljke u domaćem prometu, praktična su jer ne predstavljaju rizik mogućnosti izbjegavanja obveze poštivanja ograničenja bilo na taj način ili umjetnim povećanjem težine pojedinačnih pismovnih pošiljaka.

               (22)

               Za dugoročnu održivost univerzalnih usluga, kao i za nastavak razvoja moderne i učinkovite pošte važno je sada utvrditi vremenski raspored radi daljnjih koraka u smjeru potpunog dovršenja unutarnjeg tržišta poštanskih usluga.

               (23)

               Prikladno je i nadalje predvidjeti mogućnost da države članice rezerviraju određene poštanske usluge za svojega davatelja/svoje davatelje univerzalnih usluga. Takvi će mehanizmi omogućiti davateljima univerzalnih usluga završavanje procesa prilagodbe svojega poslovanja i svojih ljudskih resursa uvjetima veće konkurencije a da se pritom ne naruši njihova financijska ravnoteža i tako ne ugrozi osiguranje univerzalnih usluga.

               (24)

               Prikladno je utvrditi nova težinska i cjenovna ograničenja, kao i usluge na koje se ta ograničenja mogu primjenjivati te predvidjeti daljnje analize i odluku koja će potvrditi, ako to bude primjereno, 2009. godinu kao rok za potpuno dovršenje unutarnjeg tržišta poštanskih usluga ili kao rok za određivanje odgovarajućih alternativnih mjera prema takvom tržištu u kontekstu rezultata tog pregleda.

               (25)

               Mjere koje su donijele države članice, uključujući osnivanje kompenzacijskog fonda ili bilo kakvu izmjenu u njegovom radu ili njegovo izvršavanje, ili plaćanje iz njega, može uključivati potporu koju dodjeljuje neka država članica ili potporu iz državnih sredstava u bilo kojem obliku u skladu s člankom 87. stavkom 1. Ugovora, čemu treba prethoditi prijava Komisiji u skladu s člankom 88. stavkom 3. Ugovora.

               (26)

               Koncept izdavanja dozvole konkurentima u području univerzalnih usluga može se kombinirati sa zahtjevima koji obvezuju poduzeća kojima su izdane takve dozvole da pridonesu pružanju univerzalnih usluga.

               (27)

               Direktivom 97/67/EZ utvrđeno je da države članice trebaju odrediti jedno ili više nacionalnih regulatornih tijela za poštanski sektor, koja su pravno odvojena i operativno nezavisna od poštanskih operatera. S obzirom na dinamiku europskih poštanskih tržišta, potrebno je priznati i jačati važnu ulogu koju imaju nacionalna regulatorna tijela, osobito u vezi sa zadaćom osiguranja rezerviranih usluga, osim u državama članicama gdje ne postoje rezervirane usluge. Članak 9. Direktive 97/67/EZ dopušta državama članicama da izađu izvan okvira ciljeva te Direktive.

               (28)

               Moglo bi biti prikladno da nacionalna regulatorna tijela povežu uvođenje dozvola sa zahtjevima da potrošači usluga koje pružaju poduzeća kojima je izdana dozvola trebaju na raspolaganju imati transparentne, jednostavne i jeftine postupke za podnošenje reklamacija, bez obzira na to odnose li se te reklamacije na usluge davatelja univerzalnih usluga ili na usluge operatera koji posjeduju ovlaštenja, uključujući pojedinačne vlasnike licencija. Nadalje bi moglo biti prikladno da ti postupci budu na raspolaganju korisnicima svih poštanskih usluga, bilo univerzalnih usluga ili ne. Takvi bi postupci trebali uključiti postupke za određivanje odgovornosti u slučaju gubitka ili oštećenja poštanskih pošiljaka.

               (29)

               Davatelji univerzalnih usluga obično pružaju usluge, primjerice, poslovnim korisnicima, osobama koje ujedinjuju poštu za različite korisnike i one koje frankiraju rasutu poštu te im tako omogućavaju ulazak u poštanske tokove u različitim trenucima i pod različitim uvjetima, u usporedbi sa standardnom uslugom slanja pisama. U tome se davatelji univerzalnih usluga trebaju držati načela transparentnosti i nediskriminacije, kako između različitih trećih stranaka tako i između trećih stranaka i davatelja univerzalnih usluga koji pružaju istovrijedne usluge. Također je nužno da takve usluge budu dostupne privatnim korisnicima koji šalju poštu u sličnim uvjetima s obzirom na potrebu za nediskriminacijom u području pružanja usluga.

               (30)

               Kako bi Europski parlament i Vijeće bili stalno upućeni u razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga, Komisija tim institucijama treba redovito dostavljati izvješća o primjeni ove Direktive.

               (31)

               Prikladno je odgoditi do 31. prosinca 2008. godine datum prestanka primjene Direktive 97/67/EZ. Taj datum ne bi trebao štetno djelovati na postupke odobravanja utvrđene u državama članicama u skladu s Direktivom 97/67/EZ.

               (32)

               Sukladno tome, treba izmijeniti Direktivu 97/67/EZ.

               (33)

               Ova Direktiva ne dovodi u pitanje primjenu pravila Ugovora na tržišno natjecanje i slobodu pružanja usluga, kako je posebno objašnjeno u Obavijesti Komisije o primjeni pravila tržišnog natjecanja na poštanski sektor i o ocjeni određenih državnih mjera koje se odnose na poštanske usluge (9),

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Direktiva 97/67/EZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               članak 7. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 7.
               1.   Države članice mogu i nadalje zadržati pravo na rezerviranje usluga za davatelja(-e) univerzalnih usluga u onoj mjeri u kojoj je to nužno za osiguranje održavanja univerzalnih usluga. Te se usluge ograničavaju na provjeravanje, sortiranje, prijevoz i dostavu domaćih pismovnih pošiljaka i ulaznih prekograničnih pismovnih pošiljaka bilo ubrzanom ili običnom dostavom u okviru sljedećih kako težinskih tako i cjenovnih ograničenja. Težina se od 1. siječnja 2003. ograničava na 100 grama, a od 1. siječnja 2006. na 50 grama. Ta se težinska ograničenja ne primjenjuju od 1. siječnja 2003. ako je cijena jednaka ili veća od trostrukog iznosa javne tarife za pismovnu pošiljku u prvom težinskom razredu najbrže kategorije, a od 1. siječnja 2006. ako je cijena jednaka ili veća od iznosa koji je 2,5 puta veći od te tarife.
               U slučaju slobodne poštanske usluge za slijepe osobe i osobe s oštećenjem vida mogu se dopustiti iznimke od težinskih i cjenovnih ograničenja.
               Izravni poštanski promet može, u onoj mjeri u kojoj je to nužno za osiguranje pružanja univerzalnih usluga, i nadalje ostati rezerviran u okviru istih težinskih i cjenovnih ograničenja.
               U mjeri u kojoj je to nužno za osiguranje pružanja univerzalne usluge, primjerice, kada su određeni sektori poštanske djelatnosti već liberalizirani ili zbog određenih značajki specifičnih za poštanske usluge u nekoj državi članici, izlazna prekogranična pošta može i nadalje ostati rezervirana u okviru istih težinskih i cjenovnih ograničenja.
               2.   Razmjena dokumenata se ne može rezervirati.
               3.   Komisija dovršava prospektivnu studiju koja će za svaku državu članicu ocijeniti utjecaj potpunog postizanja unutarnjeg poštanskog tržišta u 2009. godini na univerzalne usluge. Na temelju zaključaka studije Komisija do 31. prosinca 2006. podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću zajedno s prijedlogom koji će potvrditi, ako to bude prikladno, 2009. godinu kao rok za potpuno dovršenje unutarnjeg poštanskog tržišta ili odrediti neke druge mjere na temelju zaključaka te studije.”;

               2.

               u članku 12. dodaju se sljedeće alineje:

                           „—

                           kad god davatelji univerzalnih usluga primjenjuju posebne tarife, primjerice, za usluge za poduzeća, osobe koje frankiraju rasutu poštu i one koje ujedinjuju poštu od različitih korisnika moraju primjenjivati načela transparentnosti i nediskriminacije kako u pogledu tarifa tako i u pogledu popratnih uvjeta. U tarife se moraju uračunati izbjegnuti troškovi u usporedbi sa standardnom uslugom, što obuhvaća cijeli raspon mogućnosti koje se nude za provjeru, prijevoz, sortiranje i dostavu pojedinačnih poštanskih pošiljaka i moraju se primjenjivati zajedno s popratnim uvjetima jednako kao između različitih trećih osoba i kao između trećih osoba i davatelja univerzalnih usluga koji pružaju istovrijedne usluge. Sve takve tarife moraju također biti dostupne privatnim korisnicima koji šalju poštu pod sličnim uvjetima,

                           —

                           zabranjuje se unakrsno subvencioniranje univerzalnih usluga izvan rezerviranog sektora iz prihoda od usluga u rezerviranom sektoru, osim u onoj mjeri u kojoj se pokaže da je to strogo potrebno za ispunjavanje određenih obveza univerzalnih usluga koje su postavljene u konkurentnom području; osim u onim državama članicama u kojima nema rezerviranih usluga, nacionalna regulatorna tijela usvajaju pravila u tom smislu i obavješćuju Komisiju o donesenim mjerama.”;

               3.

               u članku 19. prvi i drugi podstavak zamjenjuju se sljedećim:
               „Države članice osiguravaju ustroj transparentnih, jednostavnih i jeftinih postupaka za rješavanje reklamacija korisnika, osobito u slučajevima koji uključuju gubitak, krađu, oštećenje ili nepridržavanje standarda kvalitete usluge (uključujući postupke za utvrđivanje odgovornosti u slučajevima kada je uključeno više od jednog operatera).
               Države članice mogu osigurati da se to načelo primjenjuje i na korisnike usluga koje su:

                           —

                           izvan opsega univerzalnih usluga kako je određeno člankom 3., i

                           —

                           u okviru opsega univerzalnih usluga kako je određeno člankom 3., ali koje ne pruža davatelj univerzalnih usluga.

                     Države članice donose mjere koje će osigurati da postupci iz prvog stavka omoguće pravedno i promptno rješavanje sporova uz osiguranje, ako je to zajamčeno, sustava refundacije i/ili naknade.”;

               4.

               u članku 22. treći podstavak zamjenjuje se sljedećim:
               „Posebna je zadaća nacionalnih regulatornih tijela osiguranje poštivanja obveza koje proizlaze iz ove Direktive i uvođenje, ako je to primjereno, nadzora i određenih postupaka za osiguranje poštivanja rezerviranih usluga. Ta tijela također mogu biti zadužena za osiguranje pridržavanja pravila tržišnog natjecanja u poštanskom sektoru.”;

               5.

               članak 23. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 23.
               Ne dovodeći u pitanje članak 7., svake dvije godine, a prvi put najkasnije 31. prosinca 2004., Komisija podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću o primjeni ove Direktive, uključujući odgovarajuće podatke o razvoju događaja u ovome sektoru, osobito u vezi s gospodarskim, socijalnim, tehnološkim aspektima i aspektima zapošljavanja, kao i o kvaliteti usluge. Uz izvješće dostavlja, ako je to primjereno, prijedloge Europskom parlamentu i Vijeću.”;

               6.

               članak 27. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 27.
               Odredbe ove Direktive, osim članka 26., prestaju se primjenjivati 31. prosinca 2008., ako se ne odluči drukčije u skladu s člankom 7. stavkom 3. Taj datum ne utječe na postupke odobrenja opisane u članku 9.”

         Članak 2.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 31. prosinca 2002. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kad države članice donesu ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnoga prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europskih zajednica.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Luxembourgu 10. lipnja 2002.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         P. COX

            Za Vijeće

            Predsjednik

         J. PIQUÉ I CAMPS

      (1)  SL C 337 E, 28.11.2000., str. 220. i SL C 180 E, 26.6.2001., str. 291.

      (2)  SL C 116, 20.4.2001., str. 99.

      (3)  SL C 144, 16.5.2001., str. 20.

      (4)  Mišljenje Europskog parlamenta od 14. prosinca 2000. (SL C 232, 17.8.2001., str. 287.), zajedničko stajalište Vijeća od 6. prosinca 2001. (SL C 110 E, 7.5.2002., str. 37.) i Odluka Europskog parlamenta od 13. ožujka 2002. (još nije objavljena u Službenom listu). Odluka Vijeća od 7. svibnja 2002.

      (5)  SL C 48, 16.2.1994., str. 3.

      (6)  SL L 15, 21.1.1998., str. 14.

      (7)  SL C 104, 14.4.1999., str. 134.

      (8)  SL C 339, 29.11.2000., str. 297.

      (9)  SL C 39, 6.2.1998., str. 2.


title: Direktiva 2000/59/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. studenoga 2000. o lučkim uređajima za prihvat brodskog otpada i ostataka tereta

text:
               07/Sv. 015

               HR

               Službeni list Europske unije

               43

         32000L0059

               L 332/81

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               27.11.2000.

      DIREKTIVA 2000/59/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 27. studenoga 2000.
   o lučkim uređajima za prihvat brodskog otpada i ostataka tereta
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 80. stavak 2.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (3),
   u skladu s postupkom utvrđenim člankom 251. Ugovora (4) te u svjetlu zajedničkog teksta koji je odobrio Odbor za mirenje 18. srpnja 2000.,
   budući da:

               (1)

               Politika Zajednice vezana za okoliš teži visokoj razini zaštite. Ona se temelji na načelu opreznosti i načelima da je onečišćivač dužan platiti te da je potrebno poduzeti preventivne radnje.

               (2)

               Jedan važan segment akcije Zajednice u pomorskom prijevozu odnosi se na smanjenje onečišćenja mora. To se može postići djelovanjem u skladu s međunarodnim konvencijama, pravilnicima i odlukama, a da se istodobno zadrži sloboda plovidbe kako je to predviđeno Konvencijom Ujedinjenih naroda o pravu mora i sloboda pružanja usluga kako je to predviđeno pravom Zajednice.

               (3)

               Zajednica je zabrinuta zbog onečišćenja mora i obala država članica koje je uzrokovano ispuštanjem brodskog otpada i ostataka tereta, a posebno za primjenu Međunarodne konvencije o sprečavanju onečišćenja s brodova iz 1973., kako je izmijenjena Protokolom iz 1978. (Marpol 73/78), kojom se uređuje koji se brodski otpad smije ispustiti u morski okoliš i kojom se zahtijeva da države članice osiguraju odgovarajuće uređaje za prihvat otpada u lukama. Sve države članice ratificirale su Marpol 73/78.

               (4)

               Zaštita morskog okoliša može se unaprijediti tako da se smanji ispuštanje brodskog otpada i ostataka tereta u more. To se može postići tako, da se poboljša dostupnost i upotreba uređaja za prihvat otpada te da se unaprijedi režim prisilne provedbe. U svojoj Rezoluciji od 8. lipnja 1993. o zajedničkoj politici o sigurnim morima (5), Vijeće je kao jedan od prioriteta postavilo razvoj dostupnosti i upotrebe uređaja za prihvat unutar Zajednice.

               (5)

               Direktivom Vijeća 95/21/EZ od 19. lipnja 1995. o jačanju međunarodnih standarda o sigurnosti broda, sprečavanju onečišćenja i životnim i radnim uvjetima na brodovima (nadzor države luke) koji koriste luke Zajednice i plove u vodama koje su u nadležnosti država članica (6), predviđa se da brodovi koji predstavljaju neprihvatljivu prijetnju za morski okoliš mogu dobiti zabranu plovidbe.

               (6)

               Onečišćenje mora, po svojoj prirodi, ima prekogranične posljedice. U svjetlu načela supsidijarnosti, djelovanje na razini Zajednice najučinkovitiji je način da se osiguraju zajednički standardi zaštite okoliša za brodove i luke širom Zajednice.

               (7)

               U svjetlu načela proporcionalnosti, Direktiva je odgovarajući pravni instrument, s obzirom da ona pruža okvir državama članicama za ujednačenu i obveznu primjenu ekoloških standarda, pri čemu svakoj državi članici ostavlja pravo odlučivanja o tome koje sredstvo za primjenu najbolje odgovara njezinom unutarnjem sustavu.

               (8)

               Potrebno je osigurati usklađenost s postojećim regionalnim sporazumima, kao što je Konvencija 1947/1992 o zaštiti morskog okoliša na području Baltičkog mora.

               (9)

               U interesu unapređenja sprečavanja onečišćenja i izbjegavanja narušavanja tržišnog natjecanja, ekološki zahtjevi moraju se primjenjivati na sve brodove, neovisno o zastavi koju viju, a jednako tako u svim lukama Zajednice potrebno je osigurati odgovarajuće uređaje za prihvat otpada.

               (10)

               Odgovarajući lučki uređaji za prihvat moraju udovoljiti potrebama korisnika, od najvećih trgovačkih brodova do najmanjih brodica za razonodu, kao i zahtjevima okoliša, a da pritom ne prouzroče neprimjereno kašnjenje brodovima koji ih koriste. Obveza osiguranja dostupnosti odgovarajućih lučkih uređaja za prihvat ostavlja državama članicama visok stupanj slobode da organiziraju prihvat otpada na način koji to njima najbolje odgovara te im, između ostalog, omogućuje da postave fiksna postrojenja za prihvat ili da imenuju pružatelje usluga koji će, u slučaju potrebe, u lukama postaviti mobilne jedinice za prihvat. Ta obveza također podrazumijeva obvezu pružanja svih usluga i/ili drugih pratećih rješenja potrebnih za odgovarajuću i primjerenu uporabu tih objekata.

               (11)

               Prikladnost tih uređaja može se unaprijediti ažurnim planovima za prihvat i rukovanje otpadom koji su doneseni u dogovoru s odgovarajućim stranama.

               (12)

               Učinkovitost lučkih uređaja za prihvat otpada može se unaprijediti tako da se od brodova zatraži da daju obavijest o svojim potrebama za uporabom uređaja za prihvat otpada. Takva bi obavijest također pružila podatke o učinkovito planiranom upravljanju otpadom. Rukovanje otpadom s ribarskih brodova i plovila za razonodu koji smiju prevoziti najviše 12 putnika moglo bi se vršiti bez prethodne obavijesti.

               (13)

               Ispuštanje brodskog otpada u more može se smanjiti tako da se od svih brodova zatraži da svoj otpad iskrcaju u lučke objekte za prihvat otpada prije no što napuste luku. U svrhu usklađivanja interesa za nesmetanim odvijanjem pomorskog prijevoza sa zahtjevima za zaštitom okoliša, potrebno je predvidjeti izuzeće od tog zahtjeva uzimajući u obzir dostatnost namijenjenog skladišnog prostora na brodu, mogućnost iskrcaja u nekoj drugoj luci, a da se ne riskira ispuštanje otpada u more, te posebne zahtjeve za iskrcaj koji su doneseni u skladu s međunarodnim pravom.

               (14)

               S obzirom na načelo „onečišćivač plaća”, troškove lučkih uređaja za prihvat otpada, uključujući obradu i zbrinjavanje brodskog otpada, morali bi snositi brodovi. U interesu zaštite okoliša, sustav naknada morao bi biti poticajan za brodare, tako da se oni radije odluče da brodski otpad iskrcaju u lukama, a ne da ga ispuste u more. To se može pojednostaviti tako da se propiše da su svi brodovi dužni sudjelovati u troškovima za prihvat i rukovanje brodskim otpadom kako bi se smanjili ekonomski poticaji ispuštanja otpada u more. S obzirom na načelo supsidijarnosti, države bi članice, u skladu sa svojim nacionalnim pravom i tekućom praksom, trebale zadržati pravo odlučivanja hoće li i u kojoj mjeri naknade koje se odnose na količine koje su stvarno isporučene od strane brodova biti uključene u sustav pokrivanja troškova vezano za upotrebu uređaja za prihvat otpada. Naknade za upotrebu tih objekata moraju biti pravedne, nediskriminirajuće i transparentne.

               (15)

               Brodovi koji stvaraju manje otpada moraju imati povoljniji tretman u sustavu pokrivanja troškova. Zajednički kriteriji olakšali bi identifikaciju takvih brodova.

               (16)

               Kako bi se izbjeglo neprimjereno opterećivanje uključenih strana, brodovi koji prometuju u linijskom prometu, s učestalim i redovitim pristajanjem u lukama, mogu se izuzeti od izvršenja određenih obveza koje proizlaze iz ove Direktive kada ima dovoljno dokaza da postoje mehanizmi osiguranja isporuke otpada i plaćanja pristojbi.

               (17)

               Ostatke tereta treba isporučiti u lučke objekte za prihvat otpada u skladu s odredbama Marpol 73/78. Prema Marpol-u 73/78 ostaci tereta trebaju se isporučiti lučkim objektima za prihvat otpada u opsegu koji je potreban da se udovolji zahtjevima za čišćenje tankova. Naknadu za takvu isporuku dužan je platiti korisnik uređaja za prihvat a koji se obično navodi u ugovornom dokumentu koji je zaključen između zainteresiranih strana ili u nekoj drugoj lokalnoj nagodbi.

               (18)

               Potrebno je poduzeti ciljane preglede kako bi se provjerila usklađenost s ovom Direktivom. Broj takvih pregleda, kao i predviđene kazne, morali bi biti dostatni da se pomoću njih osigura odvraćanje od neusklađenosti s ovom Direktivom. Radi učinkovitosti i financijske isplativosti, takvi se pregledi mogu poduzimati u okviru Direktive 95/21/EZ, kad je to primjenjivo.

               (19)

               Države članice moraju osigurati primjereni pravni okvir za odgovarajuće funkcioniranje lučkih uređaja za prihvat otpada. Prema Marpol-u 73/78, navode o neodgovarajućim lučkim objektima za prihvat otpada potrebno je dostaviti Međunarodnoj pomorskoj organizaciji (IMO). Isti podaci mogu se istodobno dostaviti Komisiji radi informiranja.

               (20)

               Informacijski sustav za identifikaciju brodova-onečišćivača ili brodova-potencijalnih onečišćivača olakšao bi provedbu ove Direktive i bio bi koristan u ocjeni njezine provedbe. Informacijski sustav SIRENAC, utemeljen prema Pariškom memorandumu o razumijevanju vezano uz nadzor države luke, pruža velik broj dodatnih podataka potrebnih u tu svrhu.

               (21)

               Za učinkovitu provedbu ove Direktive, Komisiji pomaže odbor koji je sastavljen od predstavnika država članica. S obzirom da mjere koje su potrebne za provedbu ove Direktive predstavljaju mjere općeg opsega u smislu članka 2. Odluke Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (7), te mjere treba usvojiti u skladu s regulatornim postupkom iz članka 5. te Odluke.

               (22)

               Određene odredbe ove Direktive mogu se, bez da se proširi njezin opseg, izmijeniti u skladu s tim postupkom, kako bi se uzele u obzir mjere Zajednice ili IMO-a koje će stupiti na snagu u budućnosti te da se na taj način zajamči njihova usklađena primjena,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Svrha
   Svrha je ove Direktive smanjenje ispuštanja brodskog otpada i ostataka tereta u more, naročito ilegalnog ispuštanja s brodova koji se koriste lukama Zajednice, tako da se poboljša dostupnost i upotreba lučkih uređaja za prihvat brodskog otpada i ostataka tereta te da se time unaprijedi zaštita morskog okoliša.
   Članak 2.
   Definicije
   Za potrebe ove Direktive:

               (a)

               „brod” znači pomorsko plovilo bilo koje vrste namijenjeno plovidbi morem i uključuje hidrokrilna plovila, plovila na zračnom jastuku, uranjajuće te plutajuće objekte;

               (b)

               „Marpol 73/78” znači Međunarodna konvencija o sprečavanju onečišćenja s brodova, 1973., kako je izmijenjena Protokolom iz 1978., u obliku u kojem je na snazi na dan donošenja ove Direktive;

               (c)

               „otpad koji stvaraju brodovi” znači sav otpad, uključujući otpadne vode, ostatke koji se ne odnose na teret, a koje brod stvara u toku svoje eksploatacije i koji ulaze u opseg priloga I., IV. i V. Marpol-u 73/78 te otpad u vezi s teretom prema definiciji iz smjernica za provedbu Priloga V. Marpol-u 73/78;

               (d)

               „ostaci tereta” znači ostaci bilo kojeg tereta na brodu, u skladištima tereta ili tankovima, koji ostanu nakon iskrcajnih postupaka i operacija čišćenja, a uključuju višak i prosuti teret tijekom ukrcajnih/iskrcajnih operacija;

               (e)

               „lučki uređaji za prihvat” znači bilo koje postrojenje, bez obzira je li fiksno, plutajuće ili prijenosno i koje je u stanju prihvatiti otpad koji stvaraju brodovi ili ostatke tereta;

               (f)

               „ribarski brod” znači bilo koji brod opremljen ili korišten u komercijalne svrhe za ulov ribe ili drugih živih organizama iz mora;

               (g)

               „plovilo za razonodu” znači brod bilo koje vrste, neovisno o pogonu, namijenjen sportu i razonodi;

               (h)

               „luka” znači mjesto ili geografsko područje na kojemu su izvršeni radovi i ugrađena oprema koji omogućavaju, u prvom redu, prihvat brodova, uključujući ribarske brodove i plovila za razonodu.

         Ne dovodeći u pitanje definicije iz točaka (c) i (d), „otpad koji stvaraju brodovi” i „ostaci tereta” smatraju se otpadom u smislu članka 1. točke (a) Direktive Vijeća 75/442/EEZ od 15. srpnja 1975. o otpadu (8).
   Članak 3.
   Područje primjene
   Ova se Direktiva primjenjuje na:

               (a)

               sve brodove, uključujući ribarske brodove i plovila za razonodu, neovisno od zastave koju viju, koji pristaju u luci države članice ili plove unutar luke države članice, uz iznimku bilo kojeg vojnog broda, pomorske pomoćne opreme ili druge vrste broda u vlasništvu ili pod upravljanjem države, a koji se trenutačno koriste u vladine, nekomercijalne svrhe;

               (b)

               sve luke država članica koje posjećuju brodovi koji su obuhvaćeni točkom (a).

         Države članice poduzimaju potrebne mjere pomoću kojih osiguravaju da brodovi koji su izuzeti iz područja primjene ove Direktive u skladu s točkom (a) prethodnog stavka isporučuju svoj brodski otpad i ostatke tereta na način koji je u skladu s odredbama ove Direktive, u onoj mjeri u kojoj je to primjereno i provedivo.
   Članak 4.
   Lučki uređaji za prihvat otpada
   1.   Države članice osiguravaju dostupnost lučkih uređaja za prihvat otpada koji odgovaraju potrebama brodova koji obično koriste te luke tako da ne uzrokuju neprimjereno kašnjenje brodova.
   2.   Da bi se postigla primjerenost, uređaji za prihvat otpada moraju biti u stanju primiti vrste i količine brodskog otpada i ostatke tereta s brodova koji uobičajeno koriste tu luku, uzimajući u obzir poslovne potrebe korisnika luke, veličinu i geografski položaj luke, vrstu brodova koji pristaju u tu luku te izuzeća iz članka 9.
   3.   Države članice utvrđuju postupke, u skladu s onima koji su usuglašeni s Međunarodnom pomorskom organizacijom (IMO), vezano uz izvješćivanje dotične države luke o navodnim neprimjerenostima lučkih uređaja za prihvat otpada.
   Članak 5.
   Planovi za prihvat i rukovanje otpadom
   1.   Za svaku luku potrebno je izraditi odgovarajući plan za prihvat i rukovanje otpadom te ga provoditi, nakon savjetovanja s odgovarajućim stranama, naročito s korisnicima luka ili njihovim predstavnicima, uzimajući u obzir zahtjeve iz članaka 4., 6., 7., 10. i 12. Detaljni zahtjevi za izradu takvih planova utvrđeni su u Prilogu I.
   2.   Planovi prihvata i rukovanja otpadom iz stavka 1. mogu se, kad je to potrebno radi učinkovitosti, izraditi imajući u vidu regionalni kontekst i uz odgovarajući angažman svake luke, pod uvjetom da su potreba i dostupnost uređaja za prihvat specificirani za svaku luku zasebno.
   3.   Države članice ocjenjuju i odobravaju plan prihvata i rukovanja otpadom, prate njegovu provedbu i osiguravaju njegovo ponovno odobrenje najmanje svake tri godine te kad god nastupi značajnija promjena u radu i funkcioniranju luke.
   Članak 6.
   Obavijest
   1.   Zapovjednik broda, izuzev ribarskih brodova ili plovila za razonodu koji su ovlašteni za prijevoz do 12 putnika, koji polazi u jednu od luka smještenih u Zajednici, vjerno i precizno ispunjava obrazac iz Priloga II. i o podacima sadržanima u njemu obavješćuje vlasti ili nadležno tijelo koji su u tu svrhu određeni od strane države članice u kojoj se luka nalazi:

               (a)

               najmanje 24 sata prije dolaska, ako je luka pristajanja poznata; ili

               (b)

               čim luka pristajanja bude poznata, ako je taj podatak dostupan manje od 24 sata prije dolaska; ili

               (c)

               najkasnije po isplovljavanju iz prethodne luke, ako putovanje traje kraće od 24 sata.

         Države članice mogu odlučiti da se o tim podacima obavijesti operater lučkog uređaja za prihvat otpada, koji će ih proslijediti nadležnom tijelu.
   2.   Podaci iz stavka 1. se čuvaju na brodu najmanje do sljedeće luke pristajanja te se moraju predočiti nadležnim tijelima države članice na njihov zahtjev.
   Članak 7.
   Isporuka brodskog otpada
   1.   Zapovjednik broda koji pristaje u luci Zajednice prije nego što napusti luku isporučuje sav otpad koji je stvorio brod u lučki uređaj za prihvat otpada.
   2.   Neovisno o stavku 1., brod može nastaviti svoje putovanje u sljedeću luku pristajanja bez da isporuči otpad koji je stvorio, ako iz podataka koji su dani u skladu s člankom 6. i Prilogom II. proizlazi da brod posjeduje dostatan kapacitet za skladištenje svog otpada koji se akumulirao ili će biti akumuliran u toku predviđenog putovanja broda do luke isporuke.
   Ako postoje valjani razlozi za vjerovanje da u planiranoj luci isporuke nisu dostupni odgovarajući uređaji, ili ako ta luka nije poznata, te stoga postoji rizik da se otpad ispusti u more, država članica poduzima sve potrebne mjere da spriječi onečišćenje mora, ako je potrebno tako da od broda zatraži da isporuči svoj otpad prije odlaska iz luke.
   3.   Stavak 2. primjenjuje se ne dovodeći u pitanje strože zahtjeve u vezi s isporukom brodskog otpada koji su usvojeni u skladu s međunarodnim pravom.
   Članak 8.
   Naknade za brodski otpad
   1.   Države članice osiguravaju da se troškovi lučkih uređaja za prihvat brodskog otpada, uključujući njegovu obradu i zbrinjavanje, pokriju naknadama od brodova.
   2.   Sustavom pokrivanja troškova za korištenje lučkih uređaja za prihvat otpada ne daje se poticaj da brod ispusti svoj otpad u more. U tu svrhu primjenjuju se sljedeća načela za brodove, izuzev ribarskih brodova i plovila za razonodu koji su ovlašteni za prijevoz najviše 12 putnika:

               (a)

               svi brodovi koji pristaju u luku države članice moraju znatno doprinijeti troškovima iz stavka 1., neovisno o tome koliko se uređaj stvarno koristi. Aranžmani u tom smislu mogu obuhvatiti uključivanje naknade u lučke pristojbe ili zasebnu standardnu naknadu za otpad. Te naknade mogu biti diferencirane i to, između ostalog, ovisno o kategoriji, vrsti i veličini broda;

               (b)

               dio troškova koji nije pokriven naknadom iz točke (a), ako postoji, mora se pokriti na temelju stvarno isporučenih vrsta i količina otpada koje je stvorio brod;

               (c)

               naknade se mogu umanjiti ako su upravljanje pitanjima zaštite okoliša, nacrt, oprema i poslovanje broda takvi da zapovjednik može dokazati da brod stvara manje količine vlastitog otpada.

         3.   Kako bi se osigurale pravične, transparentne i nediskriminirajuće naknade te kako bi one odražavale troškove rada uređaja i pružanja traženih i danih usluga, iznos naknada i osnova na kojoj su one izračunate, moraju se predočiti korisnicima luka.
   4.   Komisija, u roku od tri godine od datuma iz članka 16. stavka 1. dostavlja izvješće Europskom parlamentu i Vijeću u kojemu će biti ocijenjen utjecaj raznovrsnosti sustava pokrivanja troškova usvojenih u skladu sa stavkom 2., vezano uz morski okoliš i obrasce protoka otpada. To se izvješće izrađuje u suradnji s nadležnim tijelima država članica i lučkim predstavnicima.
   Ako bude potrebno, u svjetlu ove ocjene, Komisija dostavlja prijedlog za izmjenu ove Direktive uvođenjem sustava koji bi uključivao plaćanje odgovarajućeg postotka, ne manjeg od jedne trećine od troškova iz stavka 1. od strane svih brodova koji pristaju u luku države članice neovisno od stvarne upotrebe uređaja ili alternativnog sustava istovjetne namjene.
   Članak 9.
   Izuzeća
   1.   Kad brodovi plove u linijskoj plovidbi s učestalim i redovitim pristajanjima u luci i postoje dostatni dokazi o postojanju aranžmana na temelju kojega se jamči isporuka otpada koji je proizveo brod i plaćanje lučkih naknada uzduž čitave brodske rute, države članice tih luka mogu izuzeti te brodove od obveze iz članka 6., članka 7. stavka 1. i članka 8.
   2.   Države članice redovito, a najmanje jednom godišnje, obavješćuju Komisiju o izuzećima danim u skladu sa stavkom 1.
   Članak 10.
   Isporuka ostataka tereta
   Zapovjednik broda koji pristaje u luku Zajednice osigurava da se ostaci tereta isporučuju lučkom uređaju za prihvat u skladu s odredbama Marpol-a 73/78. Naknadu za isporuku ostataka tereta plaća korisnik uređaja za prihvat.
   Članak 11.
   Prisilno izvršenje
   1.   Države članice osiguravaju da bilo koji brod može biti podvrgnut pregledu kako bi se utvrdilo je li usklađen s odredbama iz članaka 7. i 10. te da se izvede dovoljan broj takvih pregleda.
   2.   Za pregled brodova, izuzev ribarskih brodova i plovila za razonodu, koji su ovlašteni za prijevoz najviše 12 putnika:

               (a)

               prilikom odabira brodova za pregled, države članice obvezuju se posvetiti posebnu pozornost:

                           —

                           brodovima koji nisu postupili u skladu sa zahtjevima za obavješćivanje iz članka 6.,

                           —

                           brodovima kod kojih je nalaz podataka koje je dostavio zapovjednik u skladu s člankom 6. takav da ostavlja prostora zaključku da brod nije usklađen s ovom Direktivom;

               (b)

               takav pregled može se poduzeti u okviru Direktive 95/21/EZ, kada je primjenjiva; bez obzira na okvir pregleda, primjenjuje se 25 % inspekcijskih zahtjeva iz te Direktive;

               (c)

               ako nadležno tijelo nije zadovoljno s rezultatima ovog pregleda, ono osigurava potrebne radnje da brod ne isplovi iz luke sve dok ne isporuči svoj otpad i ostatke tereta lučkom uređaju za prihvat otpada u skladu s člancima 7. i 10.;

               (d)

               kada postoji jasan dokaz da je brod isplovio, a da prethodno nije udovoljio zahtjevima iz članaka 7. ili 10., nadležno tijelo u sljedećoj luci pristajanja je o tome obaviješteno i, shodno tome, tom brodu, ne dovodeći u pitanje primjenu sankcija iz članka 13., nije dopušteno napustiti tu luku sve dok se ne izvede detaljnija procjena čimbenika koji se odnose na usklađenost broda s ovom Direktivom, kao što je točnost bilo koje informacije koja je dana u skladu s člankom 6.

         3.   Države članice uspostavljaju kontrolne postupke, u mjeri u kojoj je to potrebno, za ribarske brodove i plovila za razonodu koja su ovlaštena za prijevoz najviše 12 putnika, kako bi se osigurala usklađenost s primjenjivim zahtjevima ove Direktive.
   Članak 12.
   Popratne mjere
   1.   Države članice:

               (a)

               poduzimaju sve potrebne mjere kako bi osigurale da zapovjednici, pružatelji usluga vezano za lučki uređaj za prihvat otpada te ostale uključene osobe, budu obaviješteni na odgovarajući način o zahtjevima koji su im upućeni sukladno ovoj Direktivi te da ih se pridržavaju;

               (b)

               određuju odgovarajuće organe ili tijela za obavljanje funkcija sukladno ovoj Direktivi;

               (c)

               stvaraju uvjete za suradnju između njihovih nadležnih tijela i komercijalnih organizacija kako bi osigurale učinkovitu provedbu ove Direktive;

               (d)

               osiguravaju da se podaci o kojima je izvijestio zapovjednik u skladu s člankom 6. pregledaju na odgovarajući način;

               (e)

               osiguravaju da formalnosti koje se odnose na upotrebu lučkih uređaja za prihvat budu jednostavne i brze, kako bi to djelovalo poticajno na zapovjednika da koristi lučki uređaj za prihvat te kako bi se izbjeglo neprimjereno zadržavanje broda;

               (f)

               osiguravaju da Komisija dobije primjerak navoda koji govore o neodgovarajućim lučkim uređajima za prihvat iz članka 4. stavka 3.;

               (g)

               osiguravaju da se obrada, reciklaža ili zbrinjavanje otpada koji je stvorio brod i ostataka tereta izvode u skladu s Direktivom 75/442/EEZ i ostalim odgovarajućim zakonodavstvom Zajednice o otpadu, posebno Direktivom Vijeća 75/439/EEZ od 16. lipnja 1975. o zbrinjavanju otpadnih ulja (9) i Direktivom Vijeća 91/689/EEZ od 12. prosinca 1991. o opasnom otpadu (10).

               (h)

               osiguravaju, u skladu s njihovim nacionalnim zakonodavstvom, da bilo koja strana koja je uključena u isporuku ili prihvat otpada koji stvori brod ili ostataka tereta može tražiti odštetu za štetu nastalu zbog neprimjerenog zadržavanja.

         2.   Isporuka brodskog otpada i ostataka tereta smatra se razrješnicom za slobodno kretanje u smislu članka 79. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (11). Carinska tijela ne zahtijevaju podnošenje sažete deklaracije u smislu članka 45. Carinskog zakonika Zajednice.
   3.   Države članice i Komisija surađuju pri uspostavljanju odgovarajućeg sustava obavješćivanja i praćenja, koji barem pokriva cijelu Zajednicu, kako bi se:

               —

               poboljšao sustav identifikacije brodova koji nisu isporučili svoj otpad i ostatke tereta u skladu s ovom Direktivom,

               —

               utvrdilo jesu li postignuti ciljevi iz članka 1. Direktive.

         4.   Države članice i Komisija surađuju pri donošenju zajedničkih kriterija za identifikaciju brodova iz članka 8. stavka 2. točke (c).
   Članak 13.
   Sankcije
   Države članice utvrđuju sustav sankcija za povredu nacionalnih odredbi koje su donesene na temelju ove Direktive i poduzimaju sve mjere koje su potrebne kako bi se osiguralo da se te kazne primjenjuju. Tako donesene sankcije su učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće.
   Članak 14.
   Regulatorni odbor
   1.   Komisiji pomaže Odbor osnovan u skladu s člankom 12. stavkom 1. Direktive 93/75/EEZ (12), dalje u tekstu „Odbor”.
   2.   Pri pozivanju na ovaj stavak primjenjuju se članci 5. i 7. Odluke 1999/468/EZ, uzimajući u obzir odredbe njezinog članka 8.
   Razdoblje utvrđeno u članku 5. stavku 6. Odluke 1999/468/EZ iznosi tri mjeseca.
   3.   Odbor donosi svoj poslovnik.
   Članak 15.
   Postupak izmjene
   Prilozi ovoj Direktivi, definicija u članku 2. točki (b), upućivanja na instrumente Zajednice i upućivanja na instrumente IMO-a mogu se izmijeniti u skladu s postupkom utvrđenim u članku 14. stavku 2., kako bi ih se uskladilo s mjerama Zajednice ili IMO-a koje su stupile na snagu, pod uvjetom da se takvim izmjenama ne proširi područje primjene ove Direktive.
   Nadalje, prilozi ovoj Direktivi mogu se izmijeniti u skladu s tim postupkom, kada je to potrebno za poboljšanje režima uspostavljenog ovom Direktivom, pod uvjetom da se takvim izmjenama ne proširi područje primjene ove Direktive
   Članak 16.
   Provedba
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom prije 28. prosinca 2002. i o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Međutim, što se tiče otpadnih voda iz članka 2. točke (c), provedba ove Direktive odgađa se do 12 mjeseci nakon stupanja na snagu Priloga IV. Marpol-a 73/78 i pritom se poštuje razlikovanje iz ove konvencije između novih i postojećih brodova.
   2.   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   Članak 17.
   Ocjena
   1.   Države članice svake tri godine podnose Komisiji izvješće o stanju u pogledu provedbe ove Direktive.
   2.   Komisija podnosi Europskom parlamentu i Vijeću izvješće o ocjeni rada sustava, kako je predviđeno ovom Direktivom, na temelju izvješća država članica, kako je predviđeno u stavku 1., zajedno s eventualnim prijedlozima u vezi s provedbom ove Direktive.
   Članak 18.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europskih zajednica.
   Članak 19.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 27. studenoga 2000.

            Za Europski parlament

            Predsjednica

         N. FONTAINE

            Za Vijeće

            Predsjednik

         L. FABIUS

      (1)  SL C 271, 31.8.1998., str. 79. i

      SL C 148, 28.5.1999., str. 7.

      (2)  SL C 138, 18.5.1999., str. 12.

      (3)  SL C 198, 14.7.1999., str. 27.

      (4)  Mišljenje Europskog parlamenta od 11. veljače 1999. (SL C 150, 28.5.1999., str. 432.), potvrđeno 16. rujna 1999., Zajedničko stajalište Vijeća od 8. studenoga 1999. (SL C 10, 13.1.2000., str. 14.) i Odluka Europskog parlamenta od 14. ožujka 2000. (još nije objavljeno u Službenom listu). Odluka Europskog parlamenta od 6. rujna 2000. i Odluka Vijeća od 14. rujna 2000.

      (5)  SL C 271, 7.10.1993., str. 1.

      (6)  SL L 157, 7.7.1995., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 98/42/EZ (SL L 184, 27.6.1998., str. 40.).

      (7)  SL L 184, 17.7.1999., str. 23.

      (8)  SL L 194, 25.7.1975., str. 39. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Odlukom Komisije 96/350/EZ (SL L 135, 6.6.1996., str. 32.).

      (9)  SL L 194, 25.7.1975., str. 23. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 91/692/EEZ (SL L 377, 31.12.1991., str. 48.).

      (10)  SL L 377, 31.12.1991., str. 20. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 94/31/EEZ (SL L 168, 2.7.1994., str. 28.).

      (11)  SL L 302, 19.10.1992., str. 1. Uredba kako je zadnje izmijenjena Uredbom (EZ) br. 955/1999 (SL L 119, 7.5.1999., str. 1.).

      (12)  SL L 247, 5.10.1993., str. 19. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 98/74/EZ (SL L 276, 13.10.1998., str. 7.).
   PRILOG I.
   ZAHTJEVI ZA PLANOVE PRIHVATA I RUKOVANJE OTPADOM U LUKAMA
   (kako je navedeno u članku 5.)
   Planovi obuhvaćaju sve vrste brodskog otpada i ostatke tereta s brodova koji uobičajeno pristaju u lukama i potrebno ih je izraditi u skladu s veličinom luke i vrstama brodova koji pristaju u tu luku.
   Planovi moraju sadržavati sljedeće elemente:

               —

               procjenu potreba za lučkim uređajima za prihvat otpada u svjetlu potreba brodova koji uobičajeno posjećuju luku,

               —

               opis vrste i kapaciteta lučkih uređaja za prihvat otpada,

               —

               detaljan opis postupaka za prihvat i sakupljanje brodskog otpada i ostataka tereta,

               —

               opis sustava naknada,

               —

               postupke za izvješćivanje o navodnim neprimjerenostima lučkih uređaja za prihvat otpada,

               —

               postupke za kontinuirana savjetovanja s korisnicima luka, izvođačima za zbrinjavanje otpada, operaterima terminala i ostalim zainteresiranim stranama, i

               —

               vrstu i količine otpada koje je stvorio brod i ostataka tereta koji su primljeni i obrađeni.

         Pored toga, planovi također moraju obuhvaćati:

               —

               sažetak relevantnog zakonodavstva i formalnosti u vezi s isporukom,

               —

               identifikaciju osobe ili osoba koje su odgovorne za provedbu plana,

               —

               opis opreme za predobradu i procese u luci, ako postoje,

               —

               opis metoda za evidentiranje stvarne upotrebe lučkih uređaja za prihvat otpada,

               —

               opis metoda za evidentiranje primljenih količina brodskog otpada i ostataka tereta, i

               —

               opis načina na koji su zbrinuti otpad koji je stvorio brod i ostaci tereta.

         Postupci za prihvat, sakupljanje, skladištenje, obradu i zbrinjavanje otpada moraju u svakom pogledu biti sukladni planu upravljanja okolišem koji je primjeren za postupno smanjenje utjecaja tih aktivnosti na okoliš. Pretpostavlja se da je sukladnost postignuta ako su postupci u skladu s Uredbom Vijeća (EEZ) br. 1836/93 od 29. lipnja 1993. o dobrovoljnom sudjelovanju poduzeća industrijskog sektora u sustavu Zajednice za upravljanje okolišem i sustavu revizije (1).

      Podaci koji moraju biti dostupni svim korisnicima luka:

               —

               kratka informacija o temeljnoj važnosti pravilne isporuke brodskog otpada i ostataka tereta,

               —

               lokacija lučkog uređaja za prihvat otpada koja se može primijeniti na svaki vez s dijagramom/kartom,

               —

               popis brodskog otpada i ostataka tereta koji se obično zaprimaju,

               —

               popis punktova za kontakt, operatera i usluga koje se nude,

               —

               opis postupaka za isporuku,

               —

               opis sustava naknada, i

               —

               postupci za izvješćivanje o navodnoj neprimjerenosti lučkih uređaja za prihvat.

      (1)  SL L 168, 10.7.1993., str. 1.
   PRILOG II.