title: Direktiva Vijeća (EU) 2020/284 od 18. veljače 2020. o izmjeni Direktive 2006/112/EZ u pogledu uvođenja određenih zahtjeva za pružatelje platnih usluga

text:
                  2.3.2020

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  L 62/7

         DIREKTIVA VIJEĆA (EU) 2020/284
         od 18. veljače 2020.
         o izmjeni Direktive 2006/112/EZ u pogledu uvođenja određenih zahtjeva za pružatelje platnih usluga
         VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
         uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 113.,
         uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
         nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
         uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
         uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
         u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom,
         budući da:

                     (1)

                     Direktivom Vijeća 2006/112/EZ (3) utvrđuju se opće knjigovodstvene obveze poreznih obveznika u pogledu poreza na dodanu vrijednost (PDV).

                     (2)

                     Zahvaljujući razvoju elektroničke trgovine („e-trgovina”) olakšava se prekogranična prodaja robe i usluga krajnjim potrošačima u državama članicama. U tom se kontekstu prekogranična e-trgovina odnosi na isporuke na koje se PDV treba platiti u jednoj državi članici, a isporučitelj ima poslovni nastan u drugoj državi članici, na trećem teritoriju ili u trećoj zemlji. Međutim, nepoštena poduzeća iskorištavaju mogućnosti e-trgovine kako bi ostvarila nepravednu tržišnu prednost izbjegavajući svoje obveze u vezi s PDV-om. Ako se primjenjuje načelo oporezivanja na odredištu, s obzirom na to da potrošači nemaju knjigovodstvene obveze, državama članicama potrošnje potrebni su odgovarajući alati za otkrivanje i kontrolu takvih nepoštenih poduzeća. Važno je suzbiti prekogranične prijevare u vezi s PDV-om prouzročene nepoštenim postupcima nekih poduzeća u području prekogranične e-trgovine.

                     (3)

                     Kad potrošači iz Unije kupuju na internetu, plaćanje se najvećim dijelom provodi putem pružatelja platnih usluga. Kako bi se pružile platne usluge, pružatelj platnih usluga raspolaže određenim informacijama za identifikaciju primatelja plaćanja te podacima o datumu, iznosu i državi članici podrijetla plaćanja, kao i o tome je li plaćanje inicirano u fizičkom poslovnom prostoru trgovca. Te specifične informacije su naročito bitne u kontekstu prekograničnog plaćanja, kada se platitelj nalazi u jednoj državi članici, a primatelj plaćanja u drugoj državi članici, na trećem teritoriju ili u trećoj zemlji. Takve su informacije potrebne kako bi porezna tijela država članica („porezna tijela”) izvršavala svoje osnovne zadaće otkrivanja nepoštenih poduzeća i kontrole obveza povezanih s PDV-om. Stoga je potrebno da pružatelji platnih usluga stave te informacije na raspolaganje poreznim tijelima kako bi im se pomoglo u otkrivanju i suzbijanju prijevara u vezi s PDV-om.

                     (4)

                     Da bi se suzbile prijevare u vezi s PDV-om važno je zahtijevati od pružatelja platnih usluga da vode dovoljno detaljnu evidenciju određenih prekograničnih plaćanja, koja se takvima smatraju zbog lokacije platitelja i lokacije primatelja plaćanja, te da izvješćuju o njima. Stoga je nužno definirati pojmove lokacije platitelja i lokacije primatelja plaćanja te sredstva za identifikaciju tih lokacija. Lokacija platitelja i primatelja plaćanja trebala bi aktivirati obveze vođenja evidencije i izvješćivanja onih pružatelja platnih usluga koji imaju poslovni nastan u Uniji te se tim obvezama ne bi smjela dovoditi u pitanje pravila utvrđena u Direktivi 2006/112/EZ i Provedbenoj uredbi Vijeća (EU) br. 282/2011 (4) u pogledu mjesta oporezive transakcije.

                     (5)

                     Na temelju informacija koje već posjeduju, pružatelji platnih usluga mogu utvrditi lokaciju primatelja plaćanja i platitelja u vezi s platnim uslugama koje pružaju, upotrebljavajući identifikacijsku oznaku platiteljevog ili primateljevog računa za plaćanje ili bilo koju drugu identifikacijsku oznaku kojom se nedvosmisleno utvrđuju platitelj ili primatelja plaćanja i daju njihove lokacije. Kada takve identifikacijske oznake nisu dostupne, lokacija platitelja ili primatelja plaćanja trebala bi se utvrditi s pomoću poslovne identifikacijske oznake pružatelja platnih usluga koji djeluje u ime platitelja ili primatelja plaćanja, u slučajevima kada se sredstva prenose primatelju plaćanja a da se pri tome ne izradi račun u ime platitelja, ako se sredstva ne uplaćuju ni na jedan račun za plaćanje primatelja plaćanja ili ako ne postoji druga identifikacijska oznaka platitelja ili primatelja plaćanja.

                     (6)

                     U skladu s Uredbom (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća (5) važno je da obveza pružatelja platnih usluga u pogledu čuvanja i pružanja informacija u vezi s prekograničnim plaćanjima bude razmjerna i ograničena na ono što je državama članicama nužno za suzbijanje prijevara u vezi s PDV-om. Nadalje, kad je riječ o platitelju, jedina informacija koja bi se trebala čuvati jest lokacija platitelja. Što se tiče informacija koje se odnose na primatelja plaćanja i samo plaćanje, od pružatelja platnih usluga trebalo bi se tražiti da čuvaju i da porezna tijela izvješćuju samo o onim informacijama koje su tim poreznim tijelima nužne za otkrivanje mogućih počinitelja prijevara i provedbu poreznih kontrola. Stoga bi pružatelji platnih usluga trebali biti obvezni voditi samo evidenciju o onim prekograničnim plaćanjima za koje je vjerojatno da upućuju na gospodarske aktivnosti. Uvođenjem gornje granice na temelju broja uplata koje je primatelj plaćanja primio tijekom kalendarskog tromjesečja dobio bi se pokazatelj jesu li ta plaćanja primljena kao dio gospodarske aktivnosti, a isključila bi se plaćanja iz nekomercijalnih razloga. Ako se ta gornja granica dosegne, aktivirale bi se obveze pružatelja platnih usluga u pogledu vođenja evidencije i izvješćivanja.

                     (7)

                     Moguće je da u jednom plaćanju od platitelja prema primatelju plaćanja sudjeluje više pružatelja platnih usluga. To plaćanje može dovesti do nekoliko prijenosa sredstava između različitih pružatelja platnih usluga. Nužno je da se na sve pružatelje platnih usluga koji sudjeluju u određenom plaćanju, osim ako je primjenjivo posebno isključenje, primjenjuju obveze vođenja evidencije i izvješćivanja. Te evidencije i izvješća trebali bi sadržavati informacije o plaćanju od početnog platitelja do konačnog primatelja plaćanja, a ne o intermedijarnim prijenosima sredstava između pružateljâ platnih usluga.

                     (8)

                     Obveza vođenja evidencije i izvješćivanja trebala bi se primjenjivati ne samo kada pružatelj platnih usluga prenosi sredstva ili izdaje platne instrumente za platitelja, nego i u slučajevima kada pružatelj platnih usluga primi sredstva ili prihvati platne transakcije u ime primatelja plaćanja.

                     (9)

                     Obveze utvrđene u ovoj Direktivi ne bi se trebale primjenjivati na pružatelje platnih usluga koji nisu obuhvaćeni područjem primjene Direktive (EU) 2015/2366 Europskog parlamenta i Vijeća (6). Stoga, ako se pružatelji platnih usluga primatelja plaćanja ne nalaze u državi članici, pružatelji platnih usluga platitelja trebali bi imati obveze vođenja evidencije i izvješćivanja o informacijama o prekograničnom plaćanju. S druge strane, kako bi obveze vođenja evidencije i izvješćivanja bile razmjerne, ako se pružatelji platnih usluga i platitelja i primatelja plaćanja nalaze u državi članici, samo bi pružatelji platnih usluga primatelja plaćanja trebali voditi evidenciju. Za potrebe obveza vođenja evidencije i izvješćivanja trebalo bi se smatrati da se pružatelj platnih usluga nalazi u državi članici ako se njegova poslovna identifikacijska oznaka (BIC) ili jedinstvena poslovna identifikacijska oznaka odnose na tu državu članicu.

                     (10)

                     S obzirom na znatnu količinu informacija i njihovu osjetljivost u pogledu zaštite osobnih podataka nužno je i razmjerno da pružatelji platnih usluga vode evidenciju o prekograničnim plaćanjima u razdoblju od tri kalendarske godine kako bi pomogli državama članicama u suzbijanju prijevara u vezi s PDV-om i otkrivanju počinitelja prijevara. To razdoblje državama članicama daje dovoljno vremena da djelotvorno provedu kontrole i istraže sumnje u prijevaru u vezi s PDV-om ili da otkriju takve prijevare.

                     (11)

                     Informacije koje pružatelji platnih usluga trebaju čuvati države članice trebaju prikupljati i međusobno razmjenjivati u skladu s Uredbom Vijeća (EU) br. 904/2010 (7) kojom se utvrđuju pravila o administrativnoj suradnji i razmjeni informacija radi suzbijanja prijevara u vezi s PDV-om.

                     (12)

                     Prijevare u vezi s PDV-om zajednički su problem svih država članica, no pojedinačne države članice nemaju potrebne informacije kako bi osigurale da se pravila o PDV-u u pogledu prekogranične e-trgovine pravilno primjenjuju ili kako bi suzbijale prijevare u vezi s PDV-om u području prekogranične e-trgovine. S obzirom na to da cilj ove Direktive, odnosno suzbijanje prijevara u vezi s PDV-om, ne mogu dostatno ostvariti države članice pojedinačnim djelovanjem ako postoji element prekograničnosti i zbog potrebe za dobivanjem informacija od drugih država članica, nego se zbog opsega ili učinaka djelovanja on na bolji način može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja.

                     (13)

                     Ovom se Direktivom poštuju temeljna prava i načela priznata Poveljom Europske unije o temeljnim pravima, osobito pravo na zaštitu osobnih podataka. Informacije o plaćanju koje se čuvaju i pružaju u skladu s ovom Direktivom trebaju obrađivati samo stručnjaci za borbu protiv prijevara iz poreznih tijela, u granicama onoga što je razmjerno i nužno za ostvarenje cilja ove Direktive, to jest suzbijanja prijevara u vezi s PDV-om. Ovom se Direktivom poštuju i pravila utvrđena u Uredbi (EU) 2016/679 i Uredbi (EU) 2018/1725 Europskog parlamenta i Vijeća (8).

                     (14)

                     Provedeno je savjetovanje s Europskim nadzornikom za zaštitu podataka u skladu s člankom 42. stavkom 1. Uredbe (EU) 2018/1725 te je on dao mišljenje 14. ožujka 2019. (9).

                     (15)

                     Direktivu 2006/112/EZ trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti,

               DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:

            Članak 1.
            U glavi XI. poglavlju 4. Direktive 2006/112/EZ umeće se sljedeći odjeljak:

               „
                     Odjeljak 2.a

                     Opće obveze pružatelja platnih usluga

                  Članak 243.a
                  Za potrebe ovog odjeljka primjenjuju se sljedeće definicije:

                              1.

                              „pružatelj platnih usluga” znači bilo koja kategorija pružatelja platnih usluga navedena u članku 1. stavku 1. točkama od (a) do (d) Direktive (EU) 2015/2366 Europskog parlamenta i Vijeća  (*1) ili fizička ili pravna osoba kojoj je dopušteno izuzeće u skladu s člankom 32. te direktive;

                              2.

                              „platna usluga” znači bilo koja poslovna aktivnost utvrđena u točkama od 3. do 6. Priloga I. Direktivi (EU) 2015/2366;

                              3.

                              „plaćanje” znači, pridržavajući se isključenja iz članka 3. Direktive (EU) 2015/2366, „platna transakcija” kako je definirana u članku 4. točki 5. te direktive ili „novčana pošiljka” kako je definirana u članku 4. točki 22. te direktive;

                              4.

                              „platitelj” znači „platitelj” kako je definiran u članku 4. točki 8. Direktive (EU) 2015/2366;

                              5.

                              „primatelj plaćanja” znači „primatelj plaćanja” kako je definiran u članku 4. točki 9. Direktive (EU) 2015/2366;

                              6.

                              „matična država članica” znači „matična država članica” kako je definirana u članku 4. točki 1. Direktive (EU) 2015/2366;

                              7.

                              „država članica domaćin” znači „država članica domaćin” kako je definirana u članku 4. točki 2. Direktive (EU) 2015/2366;

                              8.

                              „račun za plaćanje” znači „račun za plaćanje” kako je definiran u članku 4. točki 12. Direktive (EU) 2015/2366;

                              9.

                              „IBAN” znači „IBAN” kako je definiran u članku 2. točki 15. Uredbe (EU) br. 260/2012 Europskog parlamenta i Vijeća  (*2);

                              10.

                              „BIC” znači „BIC” kako je definiran u članku 2. točki 16. Uredbe (EU) br. 260/2012.

                  Članak 243.b

                     1.   Države članice zahtijevaju od pružatelja platnih usluga da vode dovoljno detaljnu evidenciju primatelja plaćanja i plaćanja u vezi s platnim uslugama koje pružaju za svako kalendarsko tromjesečje kako bi se nadležnim tijelima država članica omogućilo provođenje kontrola nad isporukama robe i usluga koje se u skladu s odredbama glave V. smatraju izvršenima u državi članici kako bi se ostvario cilj suzbijanja prijevara u vezi s PDV-om.
                     Zahtjev iz prvog podstavka primjenjuje se samo na platne usluge koje se pružaju u vezi s prekograničnim plaćanjima. Plaćanje se smatra prekograničnim kada se platitelj nalazi u jednoj državi članici, a primatelj plaćanja se nalazi u drugoj državi članici, na trećem teritoriju ili u trećoj zemlji.

                     2.   Zahtjev kojem pružatelji platnih usluga podliježu na temelju stavka 1.primjenjuje se ako pružatelj platnih usluga tijekom kalendarskog tromjesečja istom primatelju plaćanja pruži platne usluge koje predstavljaju više od 25 prekograničnih plaćanja.
                     Broj prekograničnih plaćanja iz prvog podstavka ovog stavka izračunava se s obzirom na platne usluge koje pružatelj platnih usluga pruža po državi članici i po identifikacijskoj oznaci iz članka 243.c stavka 2. Ako pružatelj platnih usluga posjeduje informaciju da primatelj plaćanja ima više identifikacijskih oznaka, izračun se provodi po primatelju plaćanja.

                     3.   Zahtjev utvrđen u stavku 1. ne primjenjuje se na platne usluge koje pružaju pružatelji platnih usluga platitelja u vezi sa bilo kojim plaćanjem pri kojem se barem jedan pružatelj platnih usluga primatelja plaćanja nalazi u državi članici, što pokazuje BIC pružatelja platnih usluga ili bilo koja druga poslovna identifikacijska oznaka kojom se pružatelj platnih usluga i gdje se on nalazi nedvosmisleno identificiraju. Pružatelji platnih usluga platitelja bez obzira na to uključuju te platne usluge u izračun iz stavka 2.

                     4.   Ako se primjenjuje zahtjev za pružatelje platnih usluga utvrđen u stavku 1.:

                                 (a)

                                 evidenciju vodi pružatelj platnih usluga u elektroničkom obliku tijekom razdoblja od tri kalendarske godine od kraja kalendarske godine u kojoj je plaćanje izvršeno;

                                 (b)

                                 evidencija se u skladu s člankom 24.b. Uredbe (EU) br. 904/2010 stavlja na raspolaganje matičnoj državi članici pružatelja platnih usluga ili državi članici domaćinu ako pružatelj platnih usluga pruža platne usluge u državama članicama koje nisu matična država članica.

                  Članak 243.c

                     1.   Za potrebe primjene članka 243.b stavka 1. drugog podstavka i ne dovodeći u pitanje odredbe glave V., smatra se da se platitelj nalazi u državi članici kojoj odgovara:

                                 (a)

                                 IBAN račun za plaćanje platitelja ili bilo koja druga identifikacijska oznaka kojom se platitelj nedvosmisleno identificira i daje informacija gdje se on nalazi ili, u nedostatku takvih identifikacijskih oznaka,

                                 (b)

                                 BIC ili bilo koja druga poslovna identifikacijska oznaka kojom se pružatelj platnih usluga koji djeluje u ime platitelja nedvosmisleno identificira i daje informacija gdje se on nalazi.

                     2.   Za potrebe primjene članka 243.b stavka 1. drugog podstavka smatra se da se primatelj plaćanja nalazi u državi članici, na trećem teritoriju ili u trećoj zemlji kojoj odgovara:

                                 (a)

                                 IBAN račun za plaćanje primatelja plaćanja ili bilo koja druga identifikacijska oznaka kojom se primatelj plaćanja nedvosmisleno identificira i daje informacija gdje se on nalazi; ili, u nedostatku takvih identifikacijskih oznaka,

                                 (b)

                                 BIC ili bilo koja druga poslovna identifikacijska oznaka kojom se pružatelj platnih usluga koji djeluje u ime primatelja plaćanja nedvosmisleno identificira i daje informacija gdje se on nalazi.

                  Članak 243.d

                     1.   Evidencija koju u skladu s člankom 243.b vode pružatelji platnih usluga sadržava sljedeće informacije:

                                 (a)

                                 BIC ili bilo koju drugu poslovnu identifikacijsku oznaku kojom se pružatelj platnih usluga nedvosmisleno identificira;

                                 (b)

                                 ime ili naziv poduzeća primatelja plaćanja kako je navedeno u evidenciji pružatelja platnih usluga;

                                 (c)

                                 ako je dostupan, bilo koji identifikacijski broj za PDV ili neki drugi nacionalni porezni broj primatelja plaćanja;

                                 (d)

                                 IBAN ili, ako IBAN nije dostupan, bilo koju drugu identifikacijsku oznaku kojom se primatelj plaćanja nedvosmisleno identificira i daje informacija gdje se on nalazi;

                                 (e)

                                 BIC ili bilo koju drugu poslovnu identifikacijsku oznaku kojom se pružatelj platnih usluga koji djeluje u ime primatelja plaćanja nedvosmisleno identificira i daje informacija gdje se on nalazi kada primatelj plaćanja prima sredstva, a sam nema račun za plaćanje;

                                 (f)

                                 ako je dostupna, adresu primatelja plaćanja, kako je navedena u evidenciji pružatelja platnih usluga;

                                 (g)

                                 detalje svih prekograničnih plaćanja kako je navedeno u članku 243.b stavka 1.;

                                 (h)

                                 detalje svih povrata plaćanja koji su utvrđeni kao povezani s prekograničnim plaćanjima iz točke (g).

                     2.   Informacije iz stavka 1. točaka (g) i (h) sadržavaju sljedeće pojedinosti:

                                 (a)

                                 datum i vrijeme plaćanja ili povrata plaćanja;

                                 (b)

                                 iznos i valutu plaćanja ili povrata plaćanja;

                                 (c)

                                 državu članicu podrijetla plaćanja koje je primio primatelj plaćanja ili koje je primljeno u njegovo ime, državu članicu koja je odredište isplate povrata, kako je primjenjivo, te informacije s pomoću kojih je utvrđeno podrijetlo ili odredište plaćanja ili povrata plaćanja u skladu s člankom 243.c;

                                 (d)

                                 svaku referentnu oznaku kojom se plaćanje nedvosmisleno identificira;

                                 (e)

                                 ako je primjenjivo, informaciju o tome je li plaćanje inicirano u fizičkom poslovnom prostoru trgovca.”.

            Članak 2.

               1.   Države članice najkasnije do 31. prosinca 2023. donose i objavljuju zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s ovom Direktivom. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba.
               One primjenjuju te odredbe od 1. siječnja 2024.
               Kada države članice donose te odredbe, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. Države članice određuju načine tog upućivanja.

               2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.

            Članak 3.
            Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.

            Članak 4.
            Ova je Direktiva upućena državama članicama.

            Sastavljeno u Bruxellesu 18. veljače 2020.

                  Za Vijeće

                  Predsjednik

               Z. MARIĆ

            (1)  Mišljenje od 17. prosinca 2019. (još nije objavljeno u Službenom listu).

            (2)  SL C 240, 16.7.2019., str. 33.

            (3)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL L 347, 11.12.2006., str. 1.).

            (4)  Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 282/2011 od 15. ožujka 2011. o utvrđivanju provedbenih mjera za Direktivu 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL L 77, 23.3.2011., str. 1.).

            (5)  Uredba (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL L 119, 4.5.2016., str. 1.).

            (6)  Direktiva (EU) 2015/2366 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu, o izmjeni direktiva 2002/65/EZ, 2009/110/EZ i 2013/36/EU te Uredbe (EU) br. 1093/2010 i o stavljanju izvan snage Direktive 2007/64/EZ (SL L 337, 23.12.2015., str. 35.).

            (7)  Uredba Vijeća (EU) br. 904/2010 od 7. listopada 2010. o administrativnoj suradnji i suzbijanju prijevare u području poreza na dodanu vrijednost (SL L 268, 12.10.2010., str. 1.).

            (8)  Uredba (EU) 2018/1725 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2018. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama, tijelima, uredima i agencijama Unije i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 45/2001 i Odluke br. 1247/2002/EZ (SL L 295, 21.11.2018., str. 39.).

            (9)  SL C 140, 16.4.2019., str. 4.


title: Direktiva Vijeća (EU) 2020/285 od 18. veljače 2020. o izmjeni Direktive 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost u pogledu posebne odredbe za mala poduzeća i Uredbe (EU) br. 904/2010 u pogledu administrativne suradnje i razmjene informacija u svrhe praćenja ispravne primjene posebne odredbe za mala poduzeća

text:
                  2.3.2020

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  L 62/13

         DIREKTIVA VIJEĆA (EU) 2020/285
         od 18. veljače 2020.
         o izmjeni Direktive 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost u pogledu posebne odredbe za mala poduzeća i Uredbe (EU) br. 904/2010 u pogledu administrativne suradnje i razmjene informacija u svrhe praćenja ispravne primjene posebne odredbe za mala poduzeća
         VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
         uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 113.,
         uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
         nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
         uzimajući u obzir mišljenja Europskog parlamenta (1),
         uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
         u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom,
         budući da:

                     (1)

                     Direktivom Vijeća 2006/112/EZ (3) državama članicama dopušteno je nastaviti s primjenom posebnih odredaba za mala poduzeća u skladu sa zajedničkim odredbama i u svrhu daljnjeg usklađivanja. Međutim, te su odredbe zastarjele i njima se ne umanjuje opterećenje za mala poduzeća uzrokovano usklađivanjem jer su osmišljene za zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) na temelju oporezivanja u državi članici podrijetla.

                     (2)

                     Komisija je u svojem akcijskom planu o PDV-u najavila sveobuhvatan paket pojednostavnjenja za mala poduzeća čiji je cilj smanjiti njihovo administrativno opterećenje i pomoći u stvaranju fiskalnog okružja kojim se olakšava njihov rast te razvoj prekogranične trgovine. Paket pojednostavnjenja podrazumijeva preispitivanje posebne odredbe za mala poduzeća, kako je navedeno u Komunikaciji o provedbi akcijskog plana o PDV-u. Preispitivanje posebne odredbe za mala poduzeća stoga predstavlja važan element paketa reformi iz akcijskog plana o PDV-u.

                     (3)

                     Kako bi se riješio problem nerazmjernog opterećenja uzrokovanog usklađivanjem s kojim su suočena izuzeta mala poduzeća, određene mjere pojednostavnjenja trebale bi i njima biti dostupne.

                     (4)

                     Trenutačno se posebnom odredbom za mala poduzeća izuzeće dopušta samo za poduzeća s poslovnim nastanom u državi članici u kojoj se plaća PDV. Time se negativno utječe na konkurentnost na unutarnjem tržištu za poduzeća koja nemaju poslovni nastan u toj državi članici. Kako bi se riješio taj problem i izbjeglo daljnje narušavanje, izuzeće bi trebalo odobriti i za mala poduzeća s poslovnim nastanom u državi članici koja nije država članica u kojoj treba platiti PDV.

                     (5)

                     Ako porezni obveznik podliježe redovitom sustavu PDV-a u državi članici poslovnog nastana, ali se koristi izuzećem od plaćanja PDV-a za mala poduzeća u drugoj državi članici, odbitak pretporeza trebao bi odražavati poveznicu s oporezovanim isporukama poreznog obveznika. Stoga, ako takvi porezni obveznici plate ulazni porez u državi članici poslovnog nastana koji je povezan s izuzetim isporukama u drugim državama članicama, odbitak ulaznog PDV-a ne bi smio biti moguć.

                     (6)

                     Mala poduzeća mogu se koristiti izuzećem samo ako njihov godišnji promet ne prelazi prag koji se primjenjuje u državi članici u kojoj treba platiti PDV. Države članice bi pri određivanju tog praga trebale poštovati pravila o pragovima utvrđena u Direktivi 2006/112/EZ. Većina je tih pravila uvedena 1977. i više nisu prikladna.

                     (7)

                     U svrhu pojednostavnjenja, nizu država članica odobrena je primjena višeg praga od onoga koji je odobren na temelju Direktive 2006/112/EZ na privremenoj osnovi. Budući da nije primjereno nastaviti mijenjati opća pravila primjenom odstupanja, pravila o pragovima trebalo bi ažurirati.

                     (8)

                     Države članice trebale bi moći odrediti nacionalni prag za izuzeće na razini koja najbolje odgovara njihovim gospodarskim i političkim uvjetima, što podliježe najvišoj dopuštenoj vrijednosti praga utvrđenoj na temelju ove Direktive. U tom bi pogledu trebalo pojasniti da ako države članice primjenjuju različite pragove za različite poslovne sektore, to bi se trebalo temeljiti na objektivnim kriterijima. Ako porezni obveznik ima pravo ostvariti korist od više od jednog sektorskog praga, države članice trebale bi osigurati da porezni obveznik može upotrijebiti samo jedan od tih pragova. Ujedno bi trebale osigurati i da se u njihovim pragovima ne pravi razlika između poreznih obveznika s poslovnim nastanom i bez njega.

                     (9)

                     Prag godišnjeg prometa, koji je osnova za izuzeće uvedeno posebnom odredbom utvrđenom u ovoj Direktivi, sastoji se samo od ukupne vrijednosti isporuka robe i usluga koje obavljaju mala poduzeća u državi članici u kojoj je odobreno izuzeće. Ako bi poduzeće koje nema poslovni nastan u toj državi članici moglo ostvarivati korist od takvog izuzeća neovisno o prometu koji ostvaruje u ostalim državama članicama, to bi moglo dovesti do narušavanja tržišnog natjecanja. Kako bi se ublažila takva narušavanja tržišnog natjecanja i zaštitili porezni prihodi, poduzeća bi se u državi članici u kojoj nemaju poslovni nastan mogla koristiti izuzećem samo ako je njihov godišnji promet u Uniji niži od određenog praga. Poduzeća čiji je promet u državi članici u kojoj imaju poslovni nastan niži od nacionalnog praga trebala bi moći nastaviti izuzimati isporuke u toj državi članici bez obzira na promet koji ostvaruju u drugim državama članicama, čak i ako njihov ukupni promet prekoračuje prag Unije.

                     (10)

                     Kako bi se osigurala djelotvorna kontrola primjene izuzeća i pristup država članica potrebnim informacijama, od poreznog obveznika koji se želi koristiti izuzećem u državi članici u kojoj nema poslovni nastan trebalo bi zahtijevati da o tome prethodno obavijesti državu članicu u kojoj ima poslovni nastan. Radi pojednostavnjenja i smanjenja troškova usklađivanja takve bi porezne obveznike trebalo moći identificirati s pomoću individualnog broja samo u državi članici poslovnog nastana. Moguće je, ali ne i nužno, da taj broj bude individualni identifikacijski broj za PDV.

                     (11)

                     Kako bi se osiguralo pravilno funkcioniranje i praćenje izuzeća te pravodoban prijenos informacija, trebalo bi jasno utvrditi obveze izvješćivanja za porezne obveznike koji se koriste izuzećem u državi članici u kojoj nemaju poslovni nastan. Time bi se trebalo omogućiti oslobađanje poreznih obveznika koji poštuju propise od tih obveza te od obveze prijave u državama članicama koje nisu država članica poslovnog nastana. Međutim, ako takvi porezni obveznici koji nemaju poslovni nastan ne poštuju obveze izvješćivanja utvrđene posebno za njih, države članice trebale bi moći od njih zahtijevati ispunjavanje općih obveza u pogledu prijave PDV-a i izvješćivanja o PDV-u kao što je navedeno u nacionalnim zakonima o PDV-u.

                     (12)

                     Kako bi se izbjegle nedosljednosti u izračunu godišnjeg prometa u državi članici koji služi kao referentna vrijednost za primjenu izuzeća te godišnjeg prometa u Uniji, trebalo bi odrediti elemente prometa koje treba uzeti u obzir.

                     (13)

                     Kako bi se spriječilo zaobilaženje pravila koja se odnose na izuzeće za mala poduzeća i kako bi se očuvala svrha tog izuzeća, porezni obveznik, bez obzira na to ima li poslovni nastan u državi članici koja odobrava izuzeće, ne bi smio ostvarivati korist od izuzeća ako je u prethodnoj kalendarskoj godini prekoračen nacionalni prag utvrđen tim izuzećem. Iz istih razloga porezni obveznik koji nema poslovni nastan u državi članici koja odobrava izuzeće ne bi smio ostvarivati korist od izuzeća ako je prag godišnjeg prometa u Uniji prekoračen u prethodnoj kalendarskoj godini.

                     (14)

                     Kako bi se osigurao postupan prijelaz malih poduzeća s izuzeća na oporezivanje, poreznim obveznicima trebalo bi dopustiti da nastave ostvarivati korist od izuzeća za mala poduzeća tijekom ograničenog razdoblja ako njihov promet ne prekoračuje prag nacionalnog izuzeća za više od utvrđenog postotka tog praga. Budući da se razina primijenjenih pragova može razlikovati od države članice do države članice, države članice trebale bi imati mogućnost odabira jednog od dvaju predloženih postotaka sve dok primjena postotka ne dovodi do toga da promet izuzetog poreznog obveznika prekoračuje određeni fiksni iznos. Ako se u kalendarskoj godini prekorači prag godišnjeg prometa u Uniji, s obzirom na funkciju praga kao zaštite prihoda nužno je da se izuzeće od tog trenutka prestane primjenjivati.

                     (15)

                     Ako se primjenjuje izuzeće, mala poduzeća koja se koriste izuzećem u državi članici poslovnog nastana trebala bi barem imati pristup postupku prijave PDV-a u određenom roku. Države članice trebale bi moći produljiti taj rok u posebnim slučajevima u kojima su potrebne dubinske provjere radi sprečavanja utaje ili izbjegavanja plaćanja poreza.

                     (16)

                     Mala poduzeća koja se koriste izuzećem u državi članici poslovnog nastana trebala bi barem imati pristup pojednostavnjenim obvezama izvješćivanja.

                     (17)

                     Uz izuzeće od PDV-a, posebnim se odredbama dopuštaju i progresivne porezne olakšice. Progresivne porezne olakšice uzrokuju složenost i njima se slabo doprinosi smanjivanju opterećenja za mala poduzeća uzrokovanog usklađivanjem. Ta bi se mjera stoga trebala ukloniti.

                     (18)

                     Države članice trebale bi moći poreznim obveznicima dati pravo odabira između općeg sustava PDV-a i posebne odredbe za mala poduzeća. Ako porezni obveznik ostvaruje to pravo, primjereno je prepustiti državama članicama da propišu detaljna pravila i uvjete za ostvarivanje tog izbora.

                     (19)

                     Ova Direktiva ne bi smjela podrazumijevati nove obveze prijavljivanja ili izvješćivanja za mala poduzeća koja se koriste izuzećem samo u državi članici poslovnog nastana.

                     (20)

                     S obzirom na to da cilj ove Direktive, odnosno za mala poduzeća smanjiti opterećenje uzrokovano usklađivanjem, ne mogu dostatno ostvariti države članice nego se on na bolji način može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja.

                     (21)

                     U skladu sa Zajedničkom političkom izjavom država članica i Komisije od 28. rujna 2011. o dokumentima s objašnjenjima (4), države članice obvezale su se da će u opravdanim slučajevima uz obavijest o svojim mjerama za prenošenje priložiti jedan ili više dokumenata u kojima se objašnjava veza između sastavnih dijelova direktive i odgovarajućih dijelova nacionalnih instrumenata za prenošenje. U pogledu ove Direktive, zakonodavac smatra opravdanim dostavljanje takvih dokumenata.

                     (22)

                     Kako bi se osiguralo da se mjere pojednostavnjenja utvrđene u Direktivi 2006/112/EZ u pogledu posebne odredbe za mala poduzeća mogu pravilno pratiti, potrebno je izmijeniti Uredbu Vijeća (EU) br. 904/2010 (5) kako bi relevantna nadležna tijela država članica imala automatski pristup podacima prikupljenima od poreznih obveznika koji ostvaruju korist od izuzeća od plaćanja PDV-a za mala poduzeća.

                     (23)

                     Kako bi se malim poduzećima osigurao jednostavan pristup odredbama o posebnoj odredbi za mala poduzeća u svakoj državi članici, te bi odredbe trebale biti objavljene na internetskim stranicama Komisije.

                     (24)

                     Odbor regija donio je mišljenje 10. listopada 2018. (6)

                     (25)

                     Direktivu 2006/112/EZ i Uredbu (EU) br. 904/2010 trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti,

               DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:

            Članak 1.
            Izmjene Direktive 2006/112/EZ
            Direktiva 2006/112/EZ mijenja se kako slijedi:

                        1.

                        u članku 2. stavku 1. točki (b), podtočka i. zamjenjuje se sljedećim:

                                    „i.

                                    poreznog obveznika koji djeluje kao takav ili pravne osobe koja nije porezni obveznik, ako je prodavatelj porezni obveznik koji djeluje kao takav i koji nema pravo na izuzeće za mala poduzeća iz članka 284. te koji nije obuhvaćen člancima 33. ili 36.;”;

                        2.

                        članak 139. mijenja se kako slijedi:

                                    (a)

                                    stavak 1. prvi podstavak zamjenjuje se sljedećim:
                                    „Izuzeće iz članka 138. stavka 1. ne primjenjuje se na isporuku robe koju obavljaju porezni obveznici koji su, u državi članici u kojoj se isporuka obavlja, obuhvaćeni izuzećem za mala poduzeća utvrđenim u članku 284.”;

                                    (b)

                                    stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:

                                       „2.   Izuzeće iz članka 138. stavka 2. točke (b) ne primjenjuje se na isporuku proizvoda koji podliježu trošarinama koju obavljaju porezni obveznici koji su, u državi članici u kojoj se isporuka obavlja, obuhvaćeni izuzećem za mala poduzeća utvrđenim u članku 284.”;

                        3.

                        članak 167.a mijenja se kako slijedi:

                                    (a)

                                    drugi stavak zamjenjuje se sljedećim:
                                    „Države članice koje primjenjuju sustav s mogućnošću odabira iz prvog stavka utvrđuju prag za poreznog obveznika koji se koristi tim sustavom na njihovu teritoriju na temelju godišnjeg prometa poreznog obveznika izračunanog u skladu s člankom 288. Taj prag ne smije biti viši od 2 000 000 EUR ili od protuvrijednosti tog iznosa u nacionalnoj valuti.”;

                                    (b)

                                    treći stavak briše se;

                        4.

                        u članku 169. točka (a) zamjenjuje se sljedećim:

                                    „(a)

                                    transakcije, osim onih koje su izuzete na temelju članka 284., koje se odnose na aktivnosti iz članka 9. stavka 1. drugog podstavka koje se provode izvan države članice u kojoj treba platiti ili je plaćen PDV, u pogledu kojih bi se PDV mogao odbiti da su bile provedene u toj državi članici;”;

                        5.

                        u članku 220.a stavku 1. dodaje se sljedeća točka :

                                    „(c)

                                    kada se porezni obveznik koristi izuzećem za mala poduzeća utvrđenim u članku 284.”;

                        6.

                        u članku 270. točka (a) zamjenjuje se sljedećim:

                                    „(a)

                                    ukupna godišnja vrijednost njihovih isporuka robe i usluga, bez PDV-a, ne prelazi za više od 35 000 EUR ili za protuvrijednost tog iznosa u nacionalnoj valuti iznos godišnjeg prometa koji se upotrebljava kao referentna vrijednost za porezne obveznike obuhvaćene izuzećem za mala poduzeća utvrđenim u članku 284.;”;

                        7.

                        u članku 272. stavku 1. točka (d) briše se;

                        8.

                        u glavi XII. poglavlju 1. umeće se sljedeći odjeljak:
                        „Odjeljak -1.

                              Definicije

                           Članak 280.a
                           Za potrebe ovog poglavlja primjenjuju se sljedeće definicije:

                                       (1)

                                       „godišnji promet u državi članici” znači ukupna godišnja vrijednost isporuka robe i usluga, bez PDV-a, koje je porezni obveznik obavio u toj državi članici tijekom kalendarske godine;

                                       (2)

                                       „godišnji promet u Uniji” znači ukupna godišnja vrijednost isporuka robe i usluga, bez PDV-a, koje je porezni obveznik obavio na teritoriju Zajednice tijekom kalendarske godine.”;

                        9.

                        u glavi XII. poglavlju 1. naslov odjeljka 2. zamjenjuje se sljedećim:
                        „Izuzeća”;

                        10.

                        članak 282. zamjenjuje se sljedećim:

                           „Članak 282.
                           Izuzeća propisana ovim odjeljkom primjenjuju se na isporuke robe i usluga koje obavljaju mala poduzeća.”;

                        11.

                        u članku 283. stavku 1. točka (c) briše se;

                        12.

                        članak 284. zamjenjuje se sljedećim:

                           „Članak 284.

                              1.   Države članice mogu izuzeti isporuke robe i usluga koje na njihovu teritoriju obavljaju porezni obveznici s poslovnim nastanom na tom teritoriju i čiji je iznos godišnjeg prometa u državi članici nastao tim isporukama ne prekoračuje prag koji su te države članice utvrdile za primjenu tog izuzeća. Taj prag ne smije biti viši od 85 000 EUR ili od protuvrijednosti tog iznosa u nacionalnoj valuti.
                              Države članice mogu na temelju objektivnih kriterija odrediti različite pragove za različite poslovne sektore. Međutim, ti pragovi ne smiju biti viši od 85 000 EUR ili od protuvrijednosti tog iznosa u nacionalnoj valuti.
                              Države članice osiguravaju da se porezni obveznik koji ima pravo ostvariti korist od više od jednog sektorskog praga može koristiti samo jednim od tih pragova.
                              Pragovi koje određuje država članica ne smiju se razlikovati za porezne obveznike koji imaju poslovni nastan u toj državi članici i one koji ga nemaju.

                              2.   Države članice koje su uvele izuzeće na temelju stavka 1. to izuzeće odobravaju i za isporuke robe i usluga koje na njihovu teritoriju obavljaju porezni obveznici s poslovnim nastanom u drugoj državi članici, ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:

                                          (a)

                                          godišnji promet u Uniji tog poreznog obveznika ne prekoračuje 100 000 EUR;

                                          (b)

                                          vrijednost isporuka u državi članici u kojoj porezni obveznik nema poslovni nastan ne prelazi prag koji se u toj državi članici primjenjuje za odobravanje izuzeća poreznim obveznicima s poslovnim nastanom u toj državi članici.

                              3.   Neovisno o članku 292.b, kako bi se porezni obveznik koristio izuzećem u državi članici u kojoj nema poslovni nastan:

                                          (a)

                                          on dostavlja prethodnu obavijest državi članici poslovnog nastana; te

                                          (b)

                                          mu se za primjenu izuzeća dodjeljuje individualni broj samo u državi članici poslovnog nastana.

                                    Države članice mogu se koristiti individualnim identifikacijskim brojem za PDV koji je poreznom obvezniku već dodijeljen s obzirom na njegove obveze na temelju unutarnjeg sustava ili primijeniti strukturu broja za PDV ili bilo kojeg drugog broja za potrebe identifikacije iz prvog podstavka točke (b).
                              Individualni identifikacijski broj iz prvog podstavka točke (b) ima sufiks „EX” ili se sufiks „EX” dodaje tom broju.

                              4.   Porezni obveznik unaprijed obavješćuje državu članicu poslovnog nastana putem ažuriranja prethodne obavijesti, o svakoj promjeni prethodno dostavljenih informacija u skladu sa stavkom 3. prvim podstavkom, uključujući namjeru da se koristi izuzećem u državi članici ili državama članicama koje nisu države članice navedene u prethodnoj obavijesti te odluku o prestanku primjene odredbe o izuzeću u državi članici ili državama članicama u kojima taj porezni obveznik nema poslovni nastan.
                              Prestanak proizvodi učinke od prvog dana sljedećeg kalendarskog tromjesečja koji slijedi nakon primitka informacija od poreznog obveznika ili, ako su te informacije primljene tijekom zadnjeg mjeseca kalendarskog tromjesečja, od prvog dana drugog mjeseca sljedećeg kalendarskog tromjesečja.

                              5.   Izuzeće se primjenjuje u pogledu države članice u kojoj porezni obveznik nema poslovni nastan i u kojoj se taj porezni obveznik namjerava koristiti izuzećem u skladu s:

                                          (a)

                                          prethodnom obavijesti, od datuma kada je poreznog obveznika država članica njegova poslovnog nastana obavijestila o individualnom identifikacijskom broju; ili

                                          (b)

                                          ažuriranjem prethodne obavijesti, od datuma kada je zbog tog ažuriranja država članica poslovnog nastana poreznom obvezniku potvrdila taj broj.

                                    Datum iz prvog podstavka najkasnije jest 35 radnih dana nakon primitka prethodne obavijesti ili obavijesti o ažuriranju prethodne stavka 3. prvog podstavka i stavka 4. prvog podstavka, osim u posebnim slučajevima u kojima radi sprečavanja utaje ili izbjegavanja plaćanja poreza državi članici može biti potrebno dodatno vrijeme za provedbu potrebnih provjera.

                              6.   Protuvrijednost u nacionalnoj valuti iznosa iz ovog članka izračunava se primjenom deviznog tečaja koji je Europska središnja banka objavila 18. siječnja 2018.”;

                        13.

                        dodaju se sljedeći članci:

                           „Članak 284.a

                              1.   Prethodna obavijest iz članka 284. stavka 3. prvog podstavka točke (a) sadržava najmanje sljedeće informacije:

                                          (a)

                                          ime, djelatnost, pravni oblik i adresu poreznog obveznika;

                                          (b)

                                          državu članicu ili države članice u kojima se porezni obveznik namjerava koristiti izuzećem;

                                          (c)

                                          ukupnu vrijednost isporuka robe i/ili usluga obavljenih u državi članici u kojoj porezni obveznik ima poslovni nastan i u svim drugim državama članicama tijekom prethodne kalendarske godine;

                                          (d)

                                          ukupnu vrijednost isporuka robe i/ili usluga obavljenih u državi članici u kojoj porezni obveznik ima poslovni nastan i u svim drugim državama članicama tijekom tekuće kalendarske godine prije obavijesti.

                                    Informacije iz prvog podstavka točke (c) ovog stavka potrebno je navesti za svaku prethodnu kalendarsku godinu koja pripada razdoblju iz članka 288.a stavka 1. prvog podstavka u vezi s bilo kojom državom članicom koja primjenjuje mogućnost koja je utvrđena u toj odredbi.

                              2.   Ako obavijesti državu članicu poslovnog nastana u skladu s člankom 284. stavkom 4. da se namjerava koristiti izuzećem u državi članici ili državama članicama koje nisu države članice navedene u prethodnoj obavijesti, porezni obveznik nije obvezan dati informacije iz stavka 1. ovog članka u mjeri u kojoj su te informacije već uključene u izvješća koja su prethodno podnesena na temelju članka 284.b.
                              Ažuriranje prethodne obavijesti iz prvog podstavka uključuje individualni identifikacijski broj iz članka 284. stavka 3. točke (b).

                           Članak 284.b

                              1.   Porezni obveznik, koji se koristi izuzećem predviđenim člankom 284. stavkom 1. u državi članici u kojoj nema poslovni nastan u skladu s postupkom na temelju članka 284. stavaka 3. i 4., za svako kalendarsko tromjesečje državi članici poslovnog nastana podnosi sljedeće informacije, uključujući individualni identifikacijski broj iz članka 284. stavka 3. točke (b):

                                          (a)

                                          ukupnu vrijednost isporuka obavljenih tijekom kalendarskog tromjesečja u državi članici poslovnog nastana ili „0” u slučaju da nije bilo isporuka;

                                          (b)

                                          ukupnu vrijednost isporuka obavljenih tijekom kalendarskog tromjesečja u svakoj državi članici koja nije država članica poslovnog nastana ili „0” u slučaju da nije bilo isporuka.

                              2.   Porezni obveznik informacije iz stavka 1. dostavlja u roku od jednog mjeseca od završetka kalendarskog tromjesečja.

                              3.   Ako se prekorači prag godišnjeg prometa u Uniji iz članka 284. stavka 2. točke (a), porezni obveznik o tome obavješćuje državu članicu poslovnog nastana u roku od 15 radnih dana. Istodobno se od poreznog obveznika zahtijeva da prijavi vrijednost isporuka iz stavka 1. koje su izvršene od početka tekućeg kalendarskog tromjesečja do datuma prekoračenja praga godišnjeg prometa u Uniji.

                           Članak 284.c

                              1.   Za potrebe članka 284.a stavka 1. točaka (c) i (d) i članka 284.b stavka 1. primjenjuje se sljedeće:

                                          (a)

                                          vrijednosti se sastoje od iznosa navedenih u članku 288.;

                                          (b)

                                          vrijednosti se navode u eurima;

                                          (c)

                                          ako država članica koja odobrava izuzeće primjenjuje različite pragove iz članka 284. stavka 1. drugog podstavka, porezni obveznik dužan je toj državi članici zasebno prijaviti ukupnu vrijednost isporuka robe i/ili usluga u pogledu svakog praga koji se eventualno primjenjuje.

                                    Za potrebe prvog podstavka točke (b) države članice koje nisu uvele euro mogu zahtijevati da se vrijednosti navedu u njihovoj nacionalnoj valuti. U slučaju isporuka u drugim valutama porezni obveznik upotrebljava devizni tečaj koji se primjenjuje na prvi dan kalendarske godine. Konverzija se provodi primjenom deviznog tečaja koji je za taj dan objavila Europska središnja banka ili, ako taj dan nije bilo objave, za sljedeći dan objave.

                              2.   Država članica poslovnog nastana može zahtijevati da se informacije iz članka 284. stavaka 3. i 4. te iz članka 284.b stavaka 1. i 3. podnose elektroničkim putem, u skladu s uvjetima koje propiše ta država članica.

                           Članak 284.d

                              1.   Od poreznog obveznika koji se koristi izuzećem u državi članici u kojoj nema poslovni nastan ne zahtijeva se da u odnosu na isporuke obuhvaćene izuzećem u toj državi članici:

                                          (a)

                                          bude registriran za potrebe PDV-a na temelju članaka 213. i 214.;

                                          (b)

                                          podnese prijavu PDV-a na temelju članka 250.

                              2.   Od poreznog obveznika koji se koristi izuzećem u državi članici poslovnog nastana i u bilo kojoj državi članici u kojoj nema poslovni nastan ne zahtijeva se da u vezi s isporukama obuhvaćenima izuzećem u državi članici poslovnog nastana podnese prijavu PDV-a na temelju članka 250.

                              3.   Odstupajući od stavaka 1. i 2. ovog članka, ako porezni obveznik ne poštuje pravila iz članka 284.b, države članice mogu od njega zahtijevati da ispuni obveze u pogledu PDV-a kao što su one iz stavka 1. ovog članka.

                           Članak 284.e
                           Država članica poslovnog nastana bez odgode deaktivira identifikacijski broj iz članka 284. stavka 3. točke (b) ili, ako se porezni obveznik i dalje koristi izuzećem u drugoj državi članici ili drugim državama članicama, prilagođuje informacije primljene na temelju članka 284. stavaka 3. i 4. u pogledu dotične države članice ili država članica u sljedećim slučajevima:

                                       (a)

                                       ukupna vrijednost isporuka koje je prijavio porezni obveznik prekoračuje iznos iz članka 284. stavka 2. točke (a);

                                       (b)

                                       država članica koja odobrava izuzeće obavijestila je da porezni obveznik nema pravo na izuzeće ili da se izuzeće prestalo primjenjivati u toj državi članici;

                                       (c)

                                       porezni obveznik dostavio je obavijest o svojoj odluci da prestaje primjenjivati izuzeće; ili

                                       (d)

                                       porezni obveznik dostavio je obavijest o tome, ili se inače može pretpostaviti, da su njegove djelatnosti prestale.”;

                        14.

                        članci 285., 286. i 287. brišu se;

                        15.

                        članak 288. zamjenjuje se sljedećim:

                           „Članak 288.

                              1.   Godišnji promet koji služi kao referentna vrijednost za primjenu izuzeća predviđenog člankom 284. sastoji se od sljedećih iznosa, bez PDV-a:

                                          (a)

                                          vrijednosti isporuka robe i usluga, u mjeri u kojoj bi bile oporezovane da ih je isporučio porezni obveznik koji nema pravo na izuzeće;

                                          (b)

                                          vrijednosti transakcija koje se izuzimaju, uz pravo na odbitak PDV-a plaćenog u prethodnoj fazi, na temelju članka 110. ili 111. ili članka 125. stavka 1.;

                                          (c)

                                          vrijednosti transakcija koje se izuzimaju na temelju članaka od 146. do 149. i članaka 151., 152. i 153.;

                                          (d)

                                          vrijednosti transakcija koje se izuzimaju na temelju članka 138. ako se primjenjuje izuzeće predviđeno tim člankom;

                                          (e)

                                          vrijednosti transakcija nekretninama, financijskih transakcija iz članka 135. stavka 1. točaka od (b) do (g) te usluga osiguranja i reosiguranja, osim ako su te transakcije pomoćne transakcije.

                              2.   Raspolaganje materijalnim ili nematerijalnim osnovnim sredstvima poreznog obveznika ne uzima se u obzir u svrhu izračunavanja prometa iz stavka 1.”;

                        16.

                        umeće se sljedeći članak:

                           „Članak 288.a

                              1.   Porezni obveznik, neovisno o tome ima li poslovni nastan u državi članici koja odobrava izuzeće predviđeno člankom 284. stavkom 1., ne može se koristiti tim izuzećem tijekom razdoblja od jedne kalendarske godine ako je u prethodnoj kalendarskoj godini prekoračen prag utvrđen u skladu s tim stavkom. Država članica koja odobrava izuzeće može produljiti to razdoblje na dvije kalendarske godine.
                              Ako je tijekom kalendarske godine prag iz članka 284. stavka 1. prekoračen za:

                                          (a)

                                          najviše 10 %, porezni obveznik može se i dalje koristiti izuzećem predviđenim člankom 284. stavkom 1. tijekom te kalendarske godine;

                                          (b)

                                          više od 10%, izuzeće predviđeno člankom 284. stavkom 1. prestaje se primjenjivati od toga trenutka.

                                    Neovisno o drugom podstavku točkama (a) i (b), države članice mogu odrediti gornju granicu od 25 % ili dopustiti poreznom obvezniku da se i dalje koristi izuzećem iz članka 284. stavka 1. bez ikakve gornje granice u kalendarskoj godini u kojoj je prag prekoračen. Međutim, zbog primjene te gornje granice ili mogućnosti ne može doći do izuzeća poreznog obveznika čiji promet u državi članici koja odobrava izuzeće premašuje 100 000 EUR.
                              Odstupajući od drugog i trećeg podstavka, države članice mogu odlučiti da se izuzeće predviđeno u članku 284. stavku 1. prestaje primjenjivati od trenutka kada je prekoračen prag utvrđen u skladu s tim stavkom.

                              2.   Porezni obveznik koji nema poslovni nastan u državi članici koja odobrava izuzeće predviđeno člankom 284. stavkom 1. ne može se koristiti tim izuzećem ako je prag godišnjeg prometa u Uniji iz članka 284. stavka 2. točke (a) prekoračen u prethodnoj kalendarskoj godini.
                              Ako je tijekom kalendarske godine prekoračen prag godišnjeg prometa u Uniji iz članka 284. stavka 2. točke (a), izuzeće predviđeno člankom 284. stavkom 1. koje se odobrava poreznom obvezniku koji nema poslovni nastan u državi članici koja odobrava izuzeće prestaje se primjenjivati od toga trenutka.

                              3.   Protuvrijednost u nacionalnoj valuti iznosa iz stavka 1. izračunava se primjenom deviznog tečaja koji je Europska središnja banka objavila 18. siječnja 2018.”;

                        17.

                        u članku 290. druga rečenica zamjenjuje se sljedećim:
                        „Države članice mogu utvrditi detaljna pravila i uvjete za primjenu te mogućnosti.”;

                        18.

                        članci od 291. i 292. brišu se;

                        19.

                        u glavi XII. poglavlju 1. umeće se sljedeći odjeljak:
                        „Odjeljak 2.a

                              Pojednostavnjenje obveza za izuzeta mala poduzeća

                           Članak 292.a
                           Za potrebe ovog odjeljka „izuzeto malo poduzeće” znači svaki porezni obveznik koji ostvaruje koristi od izuzeća u državi članici u kojoj postoji obveza plaćanja PDV-a kako je predviđeno člankom 284. stavcima 1. i 2.

                           Članak 292.b
                           Ne dovodeći u pitanje članak 284. stavak 3. države članice mogu osloboditi izuzeta mala poduzeća s poslovnim nastanom na njihovu teritoriju, koja se koriste izuzećem samo na tom teritoriju, od obveze prijave početka svoje djelatnosti na temelju članka 213. i obveze identifikacije individualnim brojem na temelju članka 214., osim ako ta poduzeća obavljaju transakcije obuhvaćene člankom 214. točkom (b), (d) ili (e).
                           Ako se mogućnost iz prvog stavka ne primjenjuje, države članice uspostavljaju postupak za identifikaciju takvih izuzetih malih poduzeća s pomoću individualnog broja. Postupak identifikacije ne smije trajati dulje od 15 radnih dana, osim u posebnim slučajevima kada radi sprečavanja utaje ili izbjegavanja plaćanja poreza države članice mogu zahtijevati dodatno vrijeme za obavljanje potrebnih provjera.

                           Članak 292.c
                           Države članice mogu osloboditi izuzeta mala poduzeća s poslovnim nastanom na njihovu teritoriju, koja se koriste izuzećem samo na tom teritoriju, od obveze podnošenja prijave PDV-a iz članka 250.
                           Ako se mogućnost iz prvog stavka ne primjenjuje, države članice dopuštaju takvim izuzetim malim poduzećima podnošenje pojednostavnjene prijave PDV-a kojom je obuhvaćeno razdoblje od jedne kalendarske godine. Međutim, izuzeta mala poduzeća mogu se odlučiti za primjenu poreznog razdoblja utvrđenog u skladu s člankom 252.

                           Članak 292.d
                           Države članice mogu osloboditi izuzeta mala poduzeća od određenih ili svih obveza iz članaka od 217. do 271.”;

                        20.

                        u glavi XII. poglavlju 1. odjeljak 3. briše se;

                        21.

                        u članku 314. točka (c) zamjenjuje se sljedećim:

                                    „(c)

                                    drugi porezni obveznik, ukoliko je isporuka robe od strane tog drugog poreznog obveznika obuhvaćena izuzećem za mala poduzeća predviđenim člankom 284. te uključuje kapitalna dobra;”

                        22.

                        u članku 334. točka (c) zamjenjuje se sljedećim:

                                    „(c)

                                    nekog drugog poreznog obveznika, ukoliko je nabava robe koju obavlja taj porezni obveznik u skladu s ugovorom prema kojemu se plaća provizija na prodaju obuhvaćena izuzećem za mala poduzeća predviđenim člankom 284. te uključuje kapitalna dobra;”.

            Članak 2.
            Izmjene Uredbe (EU) br. 904/2010
            Uredba (EU) br. 904/2010 mijenja se kako slijedi:

                        1.

                        članak 17. mijenja se kako slijedi:

                                    (a)

                                    u stavku 1. dodaje se sljedeća točka:

                                                „(g)

                                                informacije koje prikupi na temelju članka 284. stavaka 3. i 4. i članka 284.b Direktive 2006/112/EZ”;

                                    (b)

                                    stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:

                                       „2.   Komisija provedbenim aktima donosi tehničke pojedinosti o automatskoj provjeri informacija iz stavka 1. ovog članka. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 58. stavka 2.”;

                        2.

                        u članku 21. umeće se sljedeći stavak:

                           „2.b   Uzimajući u obzir informacije iz članka 17. stavka 1. točke (g), moraju biti dostupni barem sljedeći podaci:

                                       (a)

                                       individualni identifikacijski brojevi izuzetih poreznih obveznika koje izdaje država članica koja pruža informacije;

                                       (b)

                                       ime, aktivnost, pravni oblik i adresa izuzetih poreznih obveznika identificiranih s pomoću individualnog identifikacijskog broja iz točke (a);

                                       (c)

                                       država članica ili države članice u kojima se porezni obveznik koristi izuzećem;

                                       (d)

                                       datum početka izuzeća u odnosu na poreznog obveznika u državi članici ili državama članicama;

                                       (e)

                                       informacije iz članka 284.a stavka 1. prvog podstavka točaka (c) i (d) Direktive 2006/112/EZ;

                                       (f)

                                       ukupna vrijednost isporuka robe i/ili usluga po kalendarskom tromjesečju koju je obavio pojedini porezni obveznik s individualnim identifikacijskim brojem iz točke (a) u državi članici u kojoj porezni obveznik ima poslovni nastan;

                                       (g)

                                       ukupna vrijednost isporuka robe i/ili usluga po kalendarskom tromjesečju koju je obavio pojedini porezni obveznik s individualnim identifikacijskim brojem iz točke (a) u svakoj državi članici koja nije država članica u kojoj porezni obveznik ima poslovni nastan;

                                       (h)

                                       datum na koji je godišnji promet u Uniji poreznog obveznika prekoračio iznos iz članka 284. stavka 2. točke (a) Direktive 2006/112/EZ;

                                       (i)

                                       datum na koji odluka poreznog obveznika da dobrovoljno prestane primjenjivati izuzeće počinje proizvoditi učinke te država članica ili države članice u kojima taj prestanak proizvodi učinke;

                                       (j)

                                       datum prestanka djelatnosti poreznog obveznika te dotična država članica ili države članice.

                                 Vrijednosti iz prvog podstavka točaka od (e) do (g) navode se odvojeno za svaki prag koji se eventualno primjenjuje na temelju članka 284. stavka 1. drugog podstavka Direktive 2006/112/EZ.”;

                        3.

                        u članku 31. umeće se sljedeći stavak:

                           „2.a   Svaka država članica elektroničkim putem osigurava potvrdu da porezni obveznik kojemu se izdaje individualni identifikacijski broj iz članka 284. stavka 3. Direktive 2006/112/EZ jest izuzeto malo poduzeće. U toj potvrdi navodi se ime države članice ili država članica u kojima se porezni obveznik koristi izuzećem.”;

                        4.

                        u članku 32. stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:

                           „1.   Komisija na temelju informacija koje su dostavile države članice objavljuje na svojoj internetskoj stranici pojedinosti o odredbama koje je odobrila svaka država članica i kojima se prenose članak 167.a, poglavlje 3. glave XI. i poglavlje 1. glave XII. Direktive 2006/112/EZ.”;

                        5.

                        umeće se sljedeće poglavlje :
                        „POGLAVLJE X.a

                           ODREDBE O POSEBNIM ODREDBAMA U GLAVI XII. POGLAVLJU 1. DIREKTIVE 2006/112/EZ

                           Članak 37.a

                              1.   Država članica poslovnog nastana elektroničkim putem prenosi sljedeće informacije nadležnim tijelima država članica koje odobravaju izuzeće u roku od 15 radnih dana od datuma na koji informacije postanu dostupne:

                                          (a)

                                          u pogledu poreznih obveznika koji su dostavili prethodnu obavijest ili ažuriranu obavijest iz članka 284. stavka 3. ili 4. Direktive 2006/112/EZ, informacije iz članka 21. stavka 2.b točaka (a) i (d) ove Uredbe;

                                          (b)

                                          u pogledu poreznih obveznika čiji je godišnji promet u Uniji prekoračio iznos iz članka 284. stavka 2. točke (a) Direktive 2006/112/EZ, informacije iz članka 21. stavka 2.b točaka (a) i (h) ove Uredbe;

                                          (c)

                                          u pogledu poreznih obveznika koji se ne pridržavaju pravila predviđenih člankom 284.b Direktive 2006/112/EZ, činjenicu o tome nepridržavanju i informacije iz članka 21. stavka 2.b točke (a) ove Uredbe.

                              2.   Komisija provedbenim aktima donosi tehničke pojedinosti, uključujući zajedničku elektroničku poruku kojom se informacije iz stavka 1. ovog članka trebaju podnijeti. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 58. stavka 2.

                           Članak 37.b

                              1.   Država članica kojoj je porezni obveznik dostavio prethodnu obavijest ili naknadno ažuriranje u skladu s člankom 284. stavkom 3. ili 4. Direktive 2006/112/EZ, prije identifikacije poreznog obveznika ili potvrđivanja individualnog identifikacijskog broja poreznom obvezniku, izračunava na temelju ukupnih vrijednosti isporuka koje je prijavio porezni obveznik da prag godišnjeg prometa u Uniji iz članka 284. stavka 2. točke (a) te direktive nije prekoračen tijekom tekuće ili prethodne kalendarske godine.

                              2.   U roku od 15 radnih dana nakon primitka informacija iz članka 37.a stavka 1. točke (a) ove Uredbe, država članica koja odobrava izuzeće elektroničkim putem potvrđuje nadležnim tijelima države članice poslovnog nastana, na temelju ukupnih vrijednosti isporuka koje je prijavio porezni obveznik, da u tekućoj kalendarskoj godini nije prekoračen prag godišnjeg prometa iz članka 284. stavka 2. točke (b) Direktive 2006/112/EZ i da su ispunjeni uvjeti iz članka 288.a stavka 1. te direktive.

                              3.   Država članica koja odobrava izuzeće elektroničkim putem, bez odgode, obavješćuje nadležna tijela države članice poslovnog nastana o datumu na koji je porezni obveznik prestao ispunjavati uvjete za izuzeće na temelju članka 288.a stavka 1. Direktive 2006/112/EZ.

                              4.   Komisija provedbenim aktima donosi tehničke pojedinosti, uključujući zajedničku elektroničku poruku, o obavijestima iz stavaka 2. i 3. ovog članka. Ti provedbeni akti donose se u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 58. stavka 2.”.

            Članak 3.
            Prenošenje

               1.   Države članice donose i objavljuju zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s člankom 1. ove Direktive do 31. prosinca 2024. One Komisiji bez odgode dostavljaju tekst tih odredaba.
               One primjenjuju te odredbe od 1. siječnja 2025.
               Kada države članice donose te odredbe, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. Države članice određuju načine tog upućivanja.

               2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi članak 1. ove Direktive.

            Članak 4.
            Stupanje na snagu
            Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
            Članak 2. primjenjuje se od 1. siječnja 2025.

            Članak 5.
            Adresati
            Ova je Direktiva upućena državama članicama.

            Sastavljeno u Bruxellesu 18. veljače 2020.

                  Za Vijeće

                  Predsjednik

               Z. MARIĆ

            (1)  Mišljenje od 11. rujna 2018. i mišljenje od 15. siječnja 2020. (još nije objavljeno u Službenom listu).

            (2)  SL C 283., 10.8.2018., str. 35.

            (3)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL L 347, 11.12.2006., str. 1.).

            (4)  SL C 369, 17.12.2011., str. 14.

            (5)  Uredba Vijeća (EU) br. 904/2010 od 7. listopada 2010. o administrativnoj suradnji i suzbijanju prijevare u području poreza na dodanu vrijednost (SL L 268, 12.10.2010., str. 1.).

            (6)  SL C 461, 21.12.2018., str. 43.


title: Direktiva Komisije (EU) 2020/612 оd 4. svibnja 2020. o izmjeni Direktive 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o vozačkim dozvolama (Tekst značajan za EGP)

text:
                  5.5.2020

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  L 141/9

         DIREKTIVA KOMISIJE (EU) 2020/612
         оd 4. svibnja 2020.
         o izmjeni Direktive 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o vozačkim dozvolama
         (Tekst značajan za EGP)
         EUROPSKA KOMISIJA,
         uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
         uzimajući u obzir Direktivu 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o vozačkim dozvolama (1), a posebno njezin članak 8.,
         budući da:

                     (1)

                     Primjenu postojećih posebnih odredbi koje se odnose na mogućnost država članica da odluče da se na vozačke dozvole imatelja vozačkih dozvola za vozila kategorije C, CE, D i DE ne bilježe ograničenja za vozila s automatskim mjenjačem trebalo bi proširiti na imatelje vozačke dozvole za vozila kategorije BE, C1, C1E, D1 i D1E ako kandidat već ima vozačku dozvolu stečenu na vozilu s ručnim mjenjačem za barem jednu od sljedećih kategorija: B, BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 ili D1E.

                     (2)

                     To bi proširenje trebalo provesti s obzirom na tehnički napredak, posebno kako bi se u obzir uzeli razvoj modernijih, sigurnijih i manje onečišćujućih vozila opremljenih širokim rasponom poluautomatskih, automatskih ili hibridnih prijenosnih sustava i njihova sve šira upotreba u prijevozničkoj industriji. Nadalje, pojednostavnjenjem postojećih ograničenja upravljanja vozilima s automatskim mjenjačem smanjilo bi se administrativno i financijsko opterećenje dionika, uključujući mala i srednja poduzeća te mikropoduzeća koja posluju u području cestovnog prometa.

                     (3)

                     Zahtjevi za motocikle kategorije A2 koji se upotrebljavaju kao ispitna vozila na ispitima vještina i ponašanja moraju se prilagoditi tehničkom napretku, posebno u pogledu motora s unutarnjim izgaranjem i razvoja podvozja te raširenije upotrebe električnih motocikala. Prilagodbom tehničkih specifikacija ispitnih vozila za kategoriju A2 trebalo bi se osigurati i da se kandidati ispituju na vozilima koja su reprezentativna za kategoriju za koju bi vozačka dozvola bila izdana.

                     (4)

                     Direktivu 2006/126/EZ trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti.

                     (5)

                     U skladu sa Zajedničkom političkom izjavom država članica i Komisije od 28. rujna 2011. o dokumentima s objašnjenjima (2), države članice obvezale su se da će u opravdanim slučajevima uz obavijest o svojim mjerama za prenošenje priložiti jedan ili više dokumenata u kojima se objašnjava veza između sastavnih dijelova direktive i odgovarajućih dijelova nacionalnih instrumenata za prenošenje.

                     (6)

                     Mjere predviđene ovom Direktivom u skladu su s mišljenjem Odbora o vozačkim dozvolama,

               DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:

            Članak 1.
            Prilog II. Direktivi 2006/126/EZ mijenja se u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.

            Članak 2.

               1.   Države članice najkasnije do 1. studenoga 2020. donose i objavljuju zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s ovom Direktivom. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba.
               Te se odredbe primjenjuju od 1. studenoga 2020.
               Kada države članice donose te odredbe, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. Države članice određuju načine tog upućivanja.

               2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.

            Članak 3.
            Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.

            Članak 4.
            Ova je Direktiva upućena državama članicama.

            Sastavljeno u Bruxellesu 4. svibnja 2020.

                  Za Komisiju

                  Predsjednica

               Ursula VON DER LEYEN

            (1)  SL L 403, 30.12.2006., str. 18.

            (2)  SL C 369, 17.12.2011., str. 14.

            PRILOG
            Prilog II. Direktivi 2006/126/EZ mijenja se kako slijedi:

                        (a)

                        točka 5.1.3. zamjenjuje se sljedećim:
                        „5.1.3. Posebne odredbe za vozila kategorije BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 i D1E
                        Države članice mogu odlučiti da se na vozačku dozvolu za vozila kategorije BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 ili D1E iz točke 5.1.2. ne bilježe nikakva ograničenja za vozila s automatskim mjenjačem ako kandidat već ima vozačku dozvolu stečenu na vozilu s ručnim mjenjačem u najmanje jednoj od sljedećih kategorija: B, BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 ili D1E te je izvršio radnje opisane u točki 8.4. tijekom ispita vještina i ponašanja.”

                        (b)

                        u točki 5.2. pod drugim podnaslovom „Kategorija A2” drugi pododlomak zamjenjuje se sljedećim:
                        „Ako motocikl pokreće motor s unutarnjim izgaranjem, radni obujam motora mora biti najmanje 250 cm3.”


title: Delegirana direktiva Komisije (EU) 2020/1687 оd 2. rujna 2020. o izmjeni Priloga Okvirnoj odluci Vijeća 2004/757/PUP u pogledu obuhvaćanja nove psihoaktivne tvari N,N-dietil-2-[[4-(1-metiletoksi)fenil]metil]-5-nitro-1H-benzimidazol-1-etanamin (izotonitazen) definicijom „droge”

text:
                  13.11.2020

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  L 379/55

         DELEGIRANA DIREKTIVA KOMISIJE (EU) 2020/1687
         оd 2. rujna 2020.
         o izmjeni Priloga Okvirnoj odluci Vijeća 2004/757/PUP u pogledu obuhvaćanja nove psihoaktivne tvari N,N-dietil-2-[[4-(1-metiletoksi)fenil]metil]-5-nitro-1H-benzimidazol-1-etanamin (izotonitazen) definicijom „droge”
         EUROPSKA KOMISIJA,
         uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
         uzimajući u obzir Okvirnu odluku Vijeća 2004/757/PUP od 25. listopada 2004. o utvrđivanju minimalnih odredaba vezanih za elemente kaznenih djela i sankcija u području nezakonite trgovine drogom (1), a posebno njezine članke 1.a i 8.a,
         budući da:

                     (1)

                     U skladu s člankom 5.c Uredbe (EZ) br. 1920/2006 Europskog parlamenta i Vijeća (2) izvješće o procjeni rizika nove psihoaktivne tvari N,N-dietil-2-[[4-(1-metiletoksi)fenil]metil]-5-nitro-1H-benzimidazol-1-etanamin (izotonitazen) izradio je 26. svibnja 2020. Znanstveni odbor Europskog centra za praćenje droga i ovisnosti o drogama (EMCDDA; Centar), proširen u skladu s postupkom utvrđenim člankom 5.c stavkom 4. te uredbe. Centar je 29. svibnja 2020. izvješće o procjeni rizika dostavio Komisiji i državama članicama.

                     (2)

                     Izotonitazen je sintetički opioidni analgetik koji je blisko povezan s etonitazenom i klonitazenom, koji su stavljeni pod međunarodnu kontrolu na temelju Jedinstvene konvencije Ujedinjenih naroda o opojnim drogama iz 1961., kako je izmijenjena Protokolom iz 1972.

                     (3)

                     Izotonitazen je dostupan u Uniji barem od travnja 2019. te je otkriven u pet država članica, kao i u Ujedinjenoj Kraljevini. Četiri države članice prijavile su ukupno 24 zapljene, a osim toga jedna je država članica prijavila prikupljeni uzorak, dok je Ujedinjena Kraljevina prijavila biološke obdukcijske uzorke. Općenito je izgledno da je broj otkrivanja izotonitazena manji od stvarnog stanja jer uobičajena pretraga ne uključuje traganje za tom tvari s obzirom na to da je nova na tržištu. U većini je slučajeva tvar zaplijenjena u obliku praha, ali je pronađena i u tekućem obliku. Otkrivene količine relativno su male. Međutim, trebalo bi ih promatrati u kontekstu snažnog djelovanja izotonitazena.

                     (4)

                     Dosad su prijavljena dva smrtna slučaja povezana s izotonitazenom, u Njemačkoj i Ujedinjenoj Kraljevini. Smrtni slučajevi zbili su se 2019. Nema detaljnih informacija o smrtnom slučaju u Njemačkoj. U slučaju koji je prijavila Ujedinjena Kraljevina u biološkim obdukcijskim uzorcima (3) utvrđeno je i nekoliko drugih tvari. Dosad nije prijavljen nijedan slučaj akutnog trovanja uz potvrđenu izloženost izotonitazenu. Nalokson vjerojatno djeluje kao protuotrov u slučajevima trovanja izotonitazenom, kao i kod ostalih sintetičkih opioida. Broj otkrivenih i prijavljenih slučajeva trovanja i smrtnih slučajeva vjerojatno je manji od stvarnog jer uobičajena pretraga ne uključuje traganje za njima i jer se ova tvar tek vrlo nedavno pojavila na tržištu Unije.

                     (5)

                     Ne postoje izravni dokazi o uključenosti organiziranog kriminala u proizvodnju i distribuciju (trgovinu) izotonitazena te opskrbu njime u Uniji. Dostupne informacije ukazuju na to da izotonitazen proizvode kemijska poduzeća izvan Unije.

                     (6)

                     Čini se da se izotonitazen prodaje putem interneta u malim i veleprodajnim količinama, većinom u obliku praha, no prodaje se i u obliku gotovih sprejeva za nos. Informacije dobivene zapljenama upućuju na to da se izotonitazen možda prodavao i na nezakonitom tržištu opioida. Konzumenti zato možda nisu svjesni toga da konzumiraju izotonitazen.

                     (7)

                     Ni u Uniji ni, čini se, nigdje drugdje ne postoji priznata upotreba izotonitazena u humanoj ili veterinarskoj medicini. Ne postoje naznake da bi se ova tvar mogla upotrebljavati u bilo koju drugu svrhu osim kao analitički referentni standard i u znanstvenim istraživanjima.

                     (8)

                     U izvješću o procjeni rizika navodi se da bi se dodatnim istraživanjima moglo odgovoriti na mnoga pitanja povezana s izotonitazenom koja se postavljaju zbog nedovoljno informacija o rizicima za zdravlje pojedinaca, rizicima za javno zdravlje i društvenim rizicima. Ne postoje posebne informacije o društvenim rizicima koje predstavlja izotonitazen. Međutim, dostupni dokazi i informacije o zdravstvenim rizicima povezanima s ovom tvari, uz činjenicu da je ona relativno nepoznata, dovoljan su razlog za obuhvaćanje izotonitazena definicijom „droge”.

                     (9)

                     Izotonitazen se ne nalazi na popisu tvari koje treba kontrolirati na temelju Jedinstvene konvencije Ujedinjenih naroda o opojnim drogama iz 1961., kako je izmijenjena Protokolom iz 1972., ili Konvencije Ujedinjenih naroda o psihotropnim tvarima iz 1971. Izotonitazen trenutačno nije obuhvaćen procjenom u okviru sustava Ujedinjenih naroda.

                     (10)

                     S obzirom na to da četiri države članice kontroliraju izotonitazen u okviru nacionalnih propisa o kontroli droga te da jedna država članica, Ujedinjena Kraljevina i Norveška kontroliraju izotonitazen u okviru drugih propisa, obuhvaćanje ove tvari definicijom „droge”, a time i njezino obuhvaćanje odredbama o kaznenim djelima i sankcijama kako je definirano u Okvirnoj odluci 2004/757/PUP, doprinijelo bi izbjegavanju prepreka prekograničnoj provedbi zakona i pravosudnoj suradnji te pružanju zaštite od rizika koji njezina dostupnost i konzumacija mogu predstavljati.

                     (11)

                     Člankom 1.a Okvirne odluke Vijeća 2004/757/PUP Komisiji se dodjeljuje ovlast da izmjenom Priloga toj okvirnoj odluci donosi delegirane akte u cilju pružanja brzog i stručnog odgovora na razini Unije na pojavu novih psihoaktivnih tvari koje otkriju i prijave države članice kako bi se te tvari obuhvatile definicijom „droge”.

                     (12)

                     Dostupne informacije ukazuju na to da konzumacija izotonitazena uzrokuje štetne posljedice po zdravlje povezane s akutnom toksičnosti te mogućnosti zlouporabe ili potencijalom za izazivanje ovisnosti. Ove se štetne posljedice po zdravlje smatraju opasnima po život. Postoji i mogućnost teških fizičkih i mentalnih oštećenja te znatnog širenja bolesti, što uključuje prenošenje krvlju prenosivih virusa. Ti učinci, uključujući ovisnost, slični su onima drugih opioidnih analgetika koji su stavljeni pod međunarodnu kontrolu.

                     (13)

                     Budući da su ispunjeni uvjeti za pokretanje izvršavanja ovlasti za donošenje delegiranog akta i da je proveden za to predviđen postupak, trebalo bi donijeti delegiranu direktivu kako bi se izotonitazen uključio u Prilog Okvirnoj odluci 2004/757/PUP i kako bi se na tu tvar primjenjivale odredbe kaznenog prava Unije o nezakonitoj trgovini drogom.

                     (14)

                     Okvirna odluka 2004/757/PUP, kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2017/2103 Europskog parlamenta i Vijeća (4), obvezujuća je za Irsku te ona stoga sudjeluje u donošenju i primjeni ove Odluke.

                     (15)

                     Okvirna odluka 2004/757/PUP, kako se primjenjivala do 21. studenoga 2018., obvezujuća je za Dansku, ali za nju nije obvezujuća Direktiva (EU) 2017/2103. Ona stoga ne sudjeluje u donošenju ni primjeni ove Direktive te ona za nju nije obvezujuća niti se na nju primjenjuje.

                     (16)

                     U skladu sa Zajedničkom političkom izjavom država članica i Komisije od 28. rujna 2011. o dokumentima s objašnjenjima (5), države članice obvezale su se da će u opravdanim slučajevima uz obavijest o svojim mjerama za prenošenje priložiti jedan ili više dokumenata u kojima se objašnjava veza između sastavnih dijelova direktive i odgovarajućih dijelova nacionalnih instrumenata za prenošenje.

                     (17)

                     Okvirnu odluku 2004/757/PUP trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti,

               DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:

            Članak 1.
            Izmjena Okvirne odluke 2004/757/PUP
            U Prilog Okvirnoj odluci 2004/757/PUP dodaje se sljedeća točka 17.:

                        „17.

                           N,N-dietil-2-[[4-(1-metiletoksi)fenil]metil]-5-nitro-1H-benzimidazol-1-etanamin (izotonitazen) (*1).

            Članak 2.
            Prenošenje

               1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije 3. lipnja 2021. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba.
               Kada države članice donose te odredbe, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje pri njihovoj službenoj objavi. Države članice određuju načine tog upućivanja.

               2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.

            Članak 3.
            Stupanje na snagu
            Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.

            Članak 4.
            Ova je Direktiva upućena državama članicama u skladu s Ugovorima.

            Sastavljeno u Bruxellesu 2. rujna 2020.

                  Za Komisiju

                  Predsjednica

               Ursula VON DER LEYEN

            (1)  SL L 335, 11.11.2004., str. 8.

            (2)  Uredba (EZ) br. 1920/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o Europskom centru za praćenje droga i ovisnosti o drogama (SL L 376, 27.12.2006., str. 1.).

            (3)  Smrtne slučajeve prijavile su i Kanada (tri slučaja) i Sjedinjene Američke Države (18 slučajeva).

            (4)  Direktiva (EU) 2017/2103 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. studenoga 2017. o izmjeni Okvirne odluke Vijeća 2004/757/PUP kako bi se nove psihoaktivne tvari obuhvatile definicijom „droge” te o stavljanju izvan snage Odluke Vijeća 2005/387/PUP (SL L 305, 21.11.2017., str. 12.).

            (5)  SL C 369, 17.12.2011., str. 14.