title: Direktiva 2003/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. travnja 2003. o izmjeni Direktive Vijeća 91/671/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica koji se odnose na obaveznu uporabu sigurnosnih pojaseva u vozilima lakšim od 3,5 tone

text:
               07/Sv. 008

               HR

               Službeni list Europske unije

               69

         32003L0020

               L 115/63

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               08.04.2003.

      DIREKTIVA 2003/20/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 8. travnja 2003.
   o izmjeni Direktive Vijeća 91/671/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica koji se odnose na obaveznu uporabu sigurnosnih pojaseva u vozilima lakšim od 3,5 tone
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 71. stavak 1.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   nakon savjetovanja s Odborom regija,
   u skladu s postupkom utvrđenim u članku 251. Ugovora (3),
   budući da:

               (1)

               Članak 153. Ugovora posebno zahtijeva da Zajednica s ciljem osiguranja visoke razine zaštite potrošača, doprinese zaštiti zdravlja, sigurnosti i ekonomskim interesima potrošača.

               (2)

               U svojoj Rezoluciji od 13. ožujka 1984. (4), Europski parlament obaveznu uporabu sigurnosnih pojaseva na svim cestama, bilo seoskim, bilo gradskim, proglašava prioritetnom mjerom. U svojoj Rezoluciji od 18. veljače 1986. (5) naglasio je potrebu da se, s iznimkom vozila javnog prijevoza, svim putnicima, uključujući djecu, nametne obaveza nošenja sigurnosnih pojaseva.

               (3)

               Direktiva br. 91/671/EEZ (6) predviđa da se na sjedalima koja su opremljena sigurnosnim pojasevima obavezno uporabi sustav sigurnosnog vezivanja (sigurnosna sjedalica) kojim se ograničavaju pokreti tijela djece. Ta Direktiva ne specificira vrstu sustava sigurnosnog vezivanja djece te dozvoljava prijevoz djece bez uporabe sustava sigurnosnog vezivanja gdje ti sustavi nisu raspoloživi.

               (4)

               Potrebno je strogo primjenjivati ovakve sustave, kako bi se približilo načelu njihove obavezne uporabe, navedenom u drugom stavku članka 2. ove Direktive.

               (5)

               Odlukom Vijeća 97/836/EZ (7), Zajednica je pristupila Sporazumu Gospodarske komisije Ujedinjenih naroda za Europu o prihvaćanju jednakih tehničkih propisa za vozila na kotačima, opremu i dijelove koji mogu biti ugrađeni i/ili upotrijebljeni u vozilima na kotačima i uvjetima za uzajamno priznavanje homologacija dodijeljenih na temelju tih propisa.

               (6)

               Pristupanjem ovom Sporazumu, Zajednica je prihvatila određeni popis propisa donesenih u skladu s ovim Sporazumom, uključujući tu i one koji se tiču odobravanja sustava sigurnosnog vezivanja djece koja se prevoze motornim vozilima (sigurnosnih sjedalica).

               (7)

               Iako je, u usporedbi s brojem djece pješaka i djece biciklista, broj djece koja podlegnu ozljedama zadobivenim u sudarima automobila relativno mali, potrebno je osnažiti zajednička pravila zaštite djece. Istraživanja su dodatno pokazala da uporaba sustava sigurnosnog vezivanja djece (sigurnosnih sjedalica) može znatno doprinijeti smanjenju težine ozljeda zadobivenih pri sudaru, te da je pri sudaru rizik od zadobivanja težih ozljeda veći kod djece koja nisu osigurana za to predviđenim sustavom sigurnosnog vezivanja, nego kod djece koju se na taj način osigura.

               (8)

               Bez obzira na to, države članice, uz suglasnost Komisije, u vrlo specifičnim okolnostima moraju moći odobriti izvjesna izuzeća u pogledu prijevoza na njihovom državnom području; države članice moraju poduzeti i potrebne korake kako bi izbjegle zlouporabu.

               (9)

               Za vozila kategorije M2 i M3 sve uobičajenije je da su, u skladu s direktivama Komisije br. 96/36/EZ (8), 96/37/EZ (9) i 96/38/EZ (10), opremljena sigurnosnim pojasevima, od putnika koji sjede razumno je zahtijevati da ih uporabe. Putnici u takvim vozilima moraju biti obaviješteni o tome da se od njih zahtijeva da se, dok je vozilo u pokretu, vežu sigurnosnim pojasevima.

               (10)

               Trenutačno nema studija, priznatih na razini Zajednice, koje se tiču uporabe sigurnosnih sustava od strane djece mlađe od tri godine, koja putuju vozilima kategorije M2 i M3. U skladu s tim, a s obzirom na važnost zaštite djece od bilo koje vrste nesreće, Komisija treba provesti takve studije, kako bi na razini Zajednice utvrdila najprikladnija rješenja koja bi se primijenila na djecu koja putuju u takvim vozilima. No, dok se takve studije ne okončaju, državama članicama bit će dopušteno izabrati rješenja koja će primjenjivati.

               (11)

               Na području sigurnosnih sustava stalno se bilježi tehnički napredak; stoga treba utvrditi na kojim se strojevima može provesti tehnička prilagodba.

               (12)

               Mjere potrebne za provedbu ove Direktive donose se u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (11),

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Direktiva 91/671/EEZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               naslov se zamjenjuje sljedećim:
               „Direktiva Vijeća od 16. prosinca 1991., o obaveznoj uporabi sigurnosnih pojaseva i sustava za sigurnosno vezivanje djece u vozilima (sigurnosnih sjedalica)”.

               2.

               Članak 1. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 1.
               1.   Ova se Direktiva primjenjuje na sva motorna vozila kategorija M1, M2, M3, N1, N2 i N3, kako je to određeno u Prilogu II. Direktivi br. 70/156/EEZ (12), namijenjena uporabi na cestama, koja imaju barem četiri kotača i čija je najveća konstrukcijska brzina veća od 25 km/h.
               2.   Za potrebe ove Direktive:

                           —

                           definicije sigurnosnih sustava, uključujući sigurnosne pojaseve i sustave sigurnosnog vezivanja djece (sigurnosne sjedalice), kojima su opremljena vozila kategorije M1 i N1, i njihovih sastavnica bit će sadržane u Prilogu I. Direktivi br. 77/541/EEZ (13),

                           —

                           „okrenutost licem prema unazad” znači okrenutost licem u smjeru obrnutom od uobičajenog smjera kretanja vozila.

                     3.   Sustav sigurnosnog vezivanja djece (sigurnosne sjedalice), bit će razvrstano u pet ‚skupina s obzirom na masu’:

                           (a)

                           skupinu 0, namijenjenu djeci mase manje od 10 kg;

                           (b)

                           skupinu 0+, namijenjenu djeci mase manje od 13 kg;

                           (c)

                           skupinu I, namijenjenu djeci mase od 9 kg do 18 kg;

                           (d)

                           skupinu II, namijenjenu djeci mase od 15 kg to 25 kg;

                           (e)

                           skupinu III, namijenjenu djeci mase od 22 kg do 36 kg.

                     4.   Sustav sigurnosnog vezivanja djece (sigurnosna sjedalica), dodatno se dijeli u dvije klase:

                           (a)

                           cjelovitu klasu koja obuhvaća kombinaciju remena ili savitljivih sastavnica sa sigurnosnom kopčom, napravom za podešavanje, dodacima i, u nekim slučajevima, dodatnom stolicom i/ili pregradom za zaštitu od udara, koja se može pričvrstiti njezinim vlastitim cjelovitim remenom ili remenjem;

                           (b)

                           necjelovitu klasu koja može obuhvaćati sustav djelomičnog sigurnosnog vezivanja, koji, uporabi li ga se zajedno s pojasom za odraslu osobu koji opasuje tijelo djeteta ili sigurnosnu sjedalicu u kojoj je dijete smješteno, čini potpun sustav sigurnosnog vezivanja djeteta.

               3.

               Članak 2. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 2.
               1.   Vozila kategorije M1, N1, N2 i N3:

                           (a)

                                       i.

                                       za vozila kategorije M1, NI, N2 i N3, države članice moraju zahtijevati da sve osobe koje se nalaze u vozilu u pokretu koriste sigurnosne sustave kojima je ono opremljeno.
                                       Djecu nižu od 150 cm, koja se nalaze u vozilima kategorije M1, N1, N2 i N3, opremljenim sigurnosnim sustavima, mora se, u smislu članka 1. stavka 4. točaka (a) i (b), osigurati cjelovitim ili necjelovitim sustavima sigurnosnog vezivanja djece (sigurnosnim sjedalicama), pogodnim za masu djeteta, kako je to određeno člankom 1. stavkom 3.;
                                       U vozilima kategorije M1, N1, N2 i N3, koja nisu opremljena sigurnosnim sustavima:

                                                   —

                                                   ne smiju se prevoziti djeca mlađa od tri godine,

                                                   —

                                                   ne dovodeći u pitanje podtočku ii., djeca starija od tri godine i niža od 150 cm, ne smiju se smjestiti na prednje sjedalo;

                                       ii.

                                       na svom državnom području, države članice mogu dopustiti da se djeca niža od 150 cm, a visoka barem 135 cm, osiguraju sigurnosnim pojasom za odrasle osobe. Ove granične visine iznova će se razmotriti u skladu s postupkom navedenim u članku 7.b stavku 2.;

                                       iii.

                                       no, države članice na svom državnom području mogu dopustiti da se djeca na koju se odnose podtočke i. i ii., sustavima sigurnosnog vezivanja ne osiguravaju kada se voze u taksijima. Međutim, kada se gore spomenuta djeca voze u taksijima koji nisu opremljeni sustavima sigurnosnog vezivanja djece (sigurnosnim sjedalicama), ne smiju sjediti na prednjem sjedalu;

                           (b)

                           djeca se ne smiju prevoziti na putničkom sjedalu sa sustavom sigurnosnog vezivanja djece (sigurnosnom sjedalicom) koji je okrenut prema unazad, zaštićenom prednjim zračnim jastukom, ako zračni jastuk nije deaktiviran, čak i u slučajevima kada se zračni jastuk automatski isključi;

                           (c)

                           rabi li se sustav sigurnosnog vezivanja djece (sigurnosna sjedalica), njegova uporaba odobrava se u skladu sa standardima Uredbe UNECE 44/03 ili Direktive 77/541/EEZ, odnosno drugih sljedećih prilagodbi navedenih;

                           (d)

                           do 9. svibnja 2008., države članice mogu dopustiti uporabu sustava sigurnosnog vezivanja djece (sigurnosnih sjedalica), odobrenih u skladu s nacionalnim standardima, primjenljivim u državi članici na dan postavljanja sustava sigurnosnog vezivanja, odnosno nacionalnim normama istovjetnim Uredbi 44/03 Gospodarske komisije Ujedinjenih naroda za Europu ili Direktive 75/541/EEZ.

                     2.   Vozila kategorije M2 i M3:

                           (a)

                           države članice zahtijevaju da sve osobe koje se nalaze u vozilima u pokretu, starije od tri godine, dok sjede u vozilu koriste sigurnosne sustave kojima je ono opremljeno.
                           Sustavi sigurnosnog vezivanja djece (sigurnosne sjedalice) odobravaju se u skladu sa stavkom 1. točkama (c) i (d);

                           (b)

                           putnike koji koriste vozila kategorije M2 i M3 treba obavijestiti da se od njih zahtijeva da kada god sjede u vozilu u pokretu nose sigurnosne pojaseve. Obavijestiti ih se mora na jedan ili više od sljedećih načina:

                                       —

                                       da to učini vozač,

                                       —

                                       da to učini kondukter, pratitelj puta ili službenik određen kao vođa skupine,

                                       —

                                       audiovizualnim putem (npr. putem videa),

                                       —

                                       znacima i/ili piktogramom uspostavljenim u zemljama članicama i oblikovanim u skladu s dizajnom navedenim u Prilogu, istaknutom na svakom mjestu za sjedenje.”

               4.

               Članak 4. briše se.

               5.

               Članak 6. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 6.
               Pri prijevozu na svom području, države članice mogu, uz suglasnost Komisije, odobriti i druga izuzeća osim onih predviđenih člankom 5., kako bi:

                           —

                           uzele u obzir specifične fizičke uvjete, odnosno osobite okolnosti ograničenog trajanja,

                           —

                           omogućile učinkovito obavljanje određenih zanimanja,

                           —

                           osigurale da policija, službe sigurnosti, odnosno hitne službe, mogu primjereno obavljati svoje dužnosti,

                           —

                           dopustile da, u slučaju da je stražnje sjedalo vozila kategorije M1 i N1 opremljeno s dva sustava sigurnosnog vezivanja djece (sigurnosnim sjedalicama), a nedostatak prostora sprečava da se postavi i treći, da se treće dijete, starije od tri godine i niže od 150 cm, osigura sigurnosnim pojasom za odrasle osobe,

                           —

                           omogućile da se, u prilikama kada se u vozilima kategorije M1 i N1 na sjedalima koja nisu prednja, na kratku udaljenost prevoze djeca starija od tri godine, a u vozilu nije raspoloživ sustav sigurnosnog vezivanja djece (sigurnosna sjedalica) ili takvih sustava nema u dostatnom broju, djeca osiguraju sigurnosnim pojasom za odrasle,

                           —

                           uzele u obzir specifične uvjete uporabe vozila kategorije M2 i M3 radi mjesnog prijevoza u gradskim i naseljenim područjima, odnosno vozila u kojima je dozvoljeno stajanje.”

               6.

               Dodaju se sljedeći članci:
               „Članak 6.a
               Države članice mogu, uz suglasnost Komisije, a pod uvjetima da udovoljavaju pravilima dotične države članice, odobriti privremena izuzeća, osim onih predviđenih člancima 5. i 6., koja se odnose na operacije u mjesnom prijevozu, posebno na školske autobuse, kako bi se vozilima kategorije M2 i M3 mogao prevesti veći broj djece koja sjede nego što je u vozilu raspoloživih sjedala opremljenih sigurnosnim pojasevima.
               Razdoblje pravne valjanosti ovih izuzeća, utvrđeno od strane države članice, ne smije, počevši od 9. svibnja 2003., biti dulje od pet godina.
               Članak 6.b
               Pri prijevozu na svom državnom području, države članice mogu, pod uvjetima da udovoljavaju pravilima dotične države članice, odobriti privremena izuzeća, osim onih predviđenih člancima 5. i 6., kako bi se vozilima kategorije M1 i N1, na sjedalima koja nisu prednja, mogao prevesti veći broj osoba nego što je u vozilu raspoloživih sjedala opremljenih sigurnosnim pojasevima, odnosno sustavima sigurnosnog vezivanja.
               Razdoblje pravne valjanosti ovih izuzeća, utvrđeno od strane države članice, ne smije, počevši od 9. svibnja 2003., biti dulje od šest godina.”

               7.

               Dodaju se sljedeći članci:
               „Članak 7.a
               1.   Da bi se povelo računa o tehničkom napretku, članci 2. i 6. ove Direktive donose se u skladu s postupkom utvrđenim u članku 7.b stavku 2.
               2.   Komisija nastavlja provoditi studije koje izučavaju sigurnosne sustave, najprikladnije za poboljšanje zaštite svih putnika od svih vrsta nesreće, te Europskom parlamentu i Vijeću podnosi izvješće o rezultatima ovih studija i primjeni ove Direktive, posebno izuzeća odobrenih od strane država članica na temelju članka 6., kako bi se procijenila uputnost jačanja sigurnosnih mjera i potreba za većom usklađenošću. Tamo gdje je to primjereno, Komisija na temelju ovog izvješća podnosi odgovarajuće prijedloge.
               Članak 7.b
               1.   Komisiji pomaže odbor.
               2.   Pri pozivanju na ovaj stavak, primjenjuju se članci 5. i 7. Odluke br. 1999/468/EZ (14), uzimajući u obzir odredbe njezina članka 8.
               Razdoblje predviđeno člankom 5. stavkom 6. Odluke br. 1999/468/EZ iznosi tri mjeseca.
               3.   Odbor donosi svoj poslovnik.

               8.

               Dodaje se Prilog koji se navodi u Prilogu ovoj Direktivi.

         Članak 2.
   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom prije 9. svibnja 2006. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   Članak 3.
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Luksemburgu 8. travnja 2003.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         P. COX

            Za Vijeće

            Predsjednik

         G. DRYS

      (1)  SL C 96 E, 27.3.2001., str. 330.

      (2)  SL C 260, 17.9.2001., str. 30.

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 31. svibnja 2001. (SL 47 E, 21.2.2002., str. 156.), Zajedničko stajalište Vijeća od 14. studenoga 2002. (SL C 299 E, 3.12.2002., str. 38.) i Odluka Europskog parlamenta od 11. ožujka 2003. (još nije objavljena u Službenom listu).

      (4)  SL C 104. 16.4.1984., str. 38.

      (5)  SL C 68, 24.3.1986., str. 35.

      (6)  SL L 373, 31.12.1991., str. 26.

      (7)  SL L 346, 17.12.1997., str. 78.

      (8)  Direktiva Komisije 96/36/EZ od 17. lipnja 1996. o prilagodbi tehničkom napretku Direktive Vijeća 77/541/EEZ o sigurnosnim pojasevima i sustavima za držanje putnika u motornim vozilima (SL L 178, 17.7.1996., str. 15.).

      (9)  Direktiva Komisije 96/37/EZ od 17. lipnja 1996. o prilagodbi tehničkom napretku Direktive Vijeća 74/408/EEZ u odnosu na unutarnju opremu motornih vozila (čvrstoća sjedala i njihovih sidrišta) (SL L 186, 25.7.1996., str. 28.).

      (10)  Direktiva Komisije 96/38/EZ od 17. lipnja 1996. o prilagodbi tehničkom napretku Direktive Vijeća 76/115/EEZ u odnosu na sidrišta sigurnosnih pojaseva motornih vozila (SL L 187, 26.7.1996., str. 95.).

      (11)  SL L 184, 17.7.1999., str. 23.

      (12)  Direktiva Vijeća 70/156/EEZ od 6. veljače 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju tipa motornih vozila i njihovih prikolica (SL L 42, 23.2.1970., str. 1.). Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 2001/116/EZ (SL L 18, 21.1.2002., str. 1.).

      (13)  Direktiva Vijeća 77/541/EEZ od 28. lipnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na sigurnosne pojaseve i sustave za držanje putnika motornih vozila (SL L 220, 29.8.1977., str. 95.). Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 2000/3/EZ (SL L 53, 25.2.2000., str. 1).”;

      (14)  SL L 184, 17.7.1999., str. 23.”
   PRILOG

         „PRILOG
         OBLIKOVANJE PIKTOGRAMA U SKLADU S DIZAJNOM ZAJEDNICE KOJI TREBA ISTAKNUTI NA SVAKOM SJEDEĆEM MJESTU OPREMLJENOM SIGURNOSNIM POJASOM U VOZILIMA KATEGORIJE M2 I M3 OBUHVAĆENIH DIREKTIVOM 91/671/EEZ
         (Boje: bijela slika na plavoj podlozi)

            ”


title: 90/630/EEZ: Direktiva Komisije od 30. listopada 1990. o prilagodbi tehničkom napretku Direktive Vijeća 77/649/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na vidno polje vozača motornih vozila

text:
               13/Sv. 012

               HR

               Službeni list Europske unije

               50

         31990L0630

               L 341/20

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               30.10.1990.

      DIREKTIVA KOMISIJE

   od 30. listopada 1990.
   o prilagodbi tehničkom napretku Direktive Vijeća 77/649/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na vidno polje vozača motornih vozila
   (90/630/EEZ)
   KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice,
   uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 77/649/EEZ od 27. rujna 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na vidno polje vozača motornih vozila (1), kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 88/366/EEZ (2), a posebno njezin članak 5.,
   budući da je, s obzirom na stečeno iskustvo i stanje u struci, sada potrebno točnije urediti ispitni postupak utvrđen u Prilogu III. Direktivi 77/649/EEZ, a posebno, uskladiti ga s najnovijim razvojem u Gospodarskoj komisiji za Europu Ujedinjenih naroda;
   budući da su odredbe ove Direktive u skladu s mišljenjem Odbora za prilagodbu tehničkom napretku direktiva o otklanjanju tehničkih prepreka trgovini motornim vozilima,
   DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Prilog III. Direktivi 77/649/EEZ izmjenjuje se u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.
   Članak 2.
   1.   S učinkom od 1. svibnja 1991., nijedna država članica ne smije, zbog razloga koji se odnose na vidno polje:

               —

               za tip vozila odbiti dodjelu EEZ homologacije ili izdavanje preslike homologacije, kako je predviđeno u posljednjoj alineji članka 10. stavka 1. Direktive 70/156/EEZ (3) ili dodjelu nacionalne homologacije ili

               —

               zabraniti stavljanje vozila u uporabu,

         ako je vidno polje vozača takvog tipa vozila ili takvih vozila određeno u skladu s Direktivom 77/649/EEZ, kako je izmijenjena ovom Direktivom.
   2.   S učinkom od 1. listopada 1991. države članice:

               —

               ne smiju više izdavati presliku homologacije kako je predviđeno u posljednjoj alineji članka 10. stavka 1. Direktive 70/156/EEZ za tip vozila kod kojega vidno polje vozača nije određeno u skladu s Direktivom 77/649/EEZ, kako je izmijenjena ovom Direktivom,

               —

               mogu odbiti dodjelu nacionalne homologacije tipa za tip vozila kod kojega vidno polje vozača nije određeno u skladu s Direktivom 77/649/EEZ, kako je izmijenjena ovom Direktivom.

         Članak 3.
   Države članice primjenjuju odredbe potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom prije 1. svibnja 1991. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kad države članice donesu te odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Postupak takvog upućivanja donose države članice.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 30. listopada 1990.

            Za Komisiju

         Martin BANGEMANN

            Potpredsjednik

      (1)  SL L 267, 19.10.1977., str. 1.

      (2)  SL L 181, 12.7.1988., str. 40.

      (3)  SL L 42, 23.2.1970., str. 1.
   PRILOG
   Prilog III. Direktivi 77/649/EEZ zamjenjuje se sljedećim:
   „
         Prilog III.
         POSTUPAK ODREĐIVANJA ‚H’ TOČKE I STVARNOG KUTA TORZA ZA SJEDEĆE POLOŽAJE U MOTORNIM VOZILIMA
         1.   SVRHA
         Postupak opisan u ovom Prilogu upotrebljava se za utvrđivanje položaja ‚H’ točke i stvarnog kuta torza za jedan od nekoliko sjedećih položaja u motornom vozilu te za provjeru odnosa mjerenih vrijednosti s konstrukcijskim specifikacijama koje je dao proizvođač vozila (1).
         2.   DEFINICIJE
         U smislu ovog Priloga:
         2.1.   ‚Referentni podaci’ znače jedna ili nekoliko ovih značajka sjedećeg položaja:
         2.1.1.   ‚H’ točku i ‚R’ točku te njihov odnos;
         2.1.2.   stvarni kut torza i konstrukcijski određeni kut torza te njihov odnos;
         2.2.   ‚Trodimenzionalna naprava za ‚H’ točku’ (naprava 3 DH) znači naprava koja se upotrebljava za određivanje ‚H’ točaka i stvarnih kutova torza. Ta je naprava opisana u Dodatku 1. ovom Prilogu;
         2.3.   ‚‚H’ točka’ znači zglobno središte torza i bedra naprave 3 DH postavljene na sjedalo vozila u skladu s donjim stavkom 4. ‚H’ točka nalazi se u središtu središnje crte naprave, tj. između vidnih oznaka ‚H’ točke sa svake strane naprave 3 DH. ‚H’ točka teoretski odgovara ‚R’ točki (za dopuštena odstupanja vidi dolje točku 3.2.2). Kad se jednom odredi, u skladu s postupkom opisanim u stavku 4, smatra se da je ‚H’ točka nepokretna u odnosu na strukturu sjedišnog dijela sjedala te da se s njim kreće pri namještanju sjedala;
         2.4.   ‚‚R’ točka’ ili ‚referentna točka sjedala’ znači točka koju je za svaki sjedeći položaj konstrukcijski odredio proizvođač vozila i koja je utvrđena u odnosu na trodimenzionalni referentni sustav;
         2.5.   ‚Crta torza’ znači središnja crta sonde naprave 3 DH sa sondom u krajnjem stražnjem položaju;
         2.6.   ‚Stvarni kut torza’ znači kut mjeren između okomite crte kroz ‚H’ točku i crte torza kutomjerom za leđni kut naprave 3 DH. Stvarni kut torza teoretski odgovara konstrukcijski određenom kutu torza (za dopuštena odstupanja vidi dolje točku 3.2.2.);
         2.7.   ‚Konstrukcijski određeni kut torza’ znači kut mjeren između okomite crte kroz ‚R’ točku i crte torza u položaju koji odgovara konstrukcijski određenom položaju naslona sjedala, kako ga je utvrdio proizvođač vozila;
         2.8.   ‚Središnja ravnina putnika’ (C/LO) znači središnja ravnina naprave 3 DH postavljene na svaki označeni sjedeći položaj; ona je predstavljena koordinatom ‚H’ točke na osi ‚Y’. Za pojedinačna sjedala središnja se ravnina sjedala poklapa sa središnjom ravninom putnika. Za ostala sjedala središnju ravninu putnika određuje proizvođač;
         2.9.   ‚Trodimenzionalni referentni sustav’ znači sustav opisan u Dodatku 2. ovom Prilogu;
         2.10.   ‚Referentne oznake’ su fizičke točke (provrti, površine, oznake ili udubine) na tijelu vozila, kako ih je odredio proizvođač;
         2.11.   ‚Mjerni položaj vozila’ znači položaj vozila određen koordinatama referentnih oznaka u trodimenzionalnom sustavu.
         3.   ZAHTJEVI
         3.1.   Navođenje podataka

         Za svaki sjedeći položaj za koji se zahtijevaju referentni podaci da bi se prikazalo zadovoljavanje odredaba ove Direktive, u obrascu navedenome u Dodatku 3. ovom Prilogu moraju se navesti svi ili neki od dolje navedenih podataka:
         3.1.1.   koordinate ‚R’ točke u odnosu na trodimenzionalni referentni sustav;
         3.1.2.   konstrukcijski određen kut torza;
         3.1.3.   svi podaci potrebni za namještanje sjedala (ako se mogu namještati) u mjerni položaj naveden u donjoj točki 4.3.
         3.2.   Odnos između mjerenih podataka i konstrukcijski određenih specifikacija

         3.2.1.   Koordinate ‚H’ točke i vrijednost stvarnog kuta torza dobiveni postupkom navedenim u donjoj točki 4., moraju se usporediti s koordinatama ‚R’ točke i s vrijednošću konstrukcijski određenim kutom torza prema podacima proizvođača.
         3.2.2.   Relativni položaji ‚R’ točke i ‚H’ točke te odnos između konstrukcijski određenog kuta torza i stvarnog kuta torza smatrat će se zadovoljavajućima za razmatrani sjedeći položaj, ako ‚H’ točka, određena svojim koordinatama, leži unutar kvadrata, s vodoravnom i okomitom stranicom od 50 mm, čije se dijagonale sijeku u ‚R’ točki i ako je stvarni kut torza unutar 5° od konstrukcijski određenog kuta torza.
         3.2.3.   Ako su ti uvjeti ispunjeni, ‚R’ točka i konstrukcijski određeni kut torza upotrebljavaju se za potvrđivanje sukladnosti s odredbama ove Direktive.
         3.2.4.   Ako ‚H’ točka ili stvarni kut torza ne zadovoljava zahtjeve iz gornje točke 3.2.2., ‚H’ točka i stvarni kut torza moraju se odrediti još dva puta (ukupno tri puta). Ako rezultati dviju od te tri provjere zadovoljavaju zahtjeve, primjenjuju se uvjeti iz točke 3.2.3.
         3.2.5.   Ako rezultati dviju od te tri provjere navedene u točki 3.2.4. ne zadovoljavaju zahtjeve iz gornje točke 3.2.2. ili ako se provjera ne može provesti jer proizvođač vozila nije dostavio podatke o položaju ‚R’ točke ili o konstrukcijski određenom kutu torza, upotrebljava se srednji položaj tih triju izmjerenih točaka ili prosječna vrijednost triju mjerenih kutova i te se dvije vrijednosti smatraju primjenjivima u svim slučajevima kad ova Direktiva upućuje na ‚R’ točku ili na konstrukcijski određen kut torza.
         4.   POSTUPAK ODREĐIVANJA ‚H’ TOČKE I STVARNOG KUTA TORZA
         4.1.   Vozilo se prema odluci proizvođača prethodno dovede na temperaturu od 20 ± 10 °C, da bi materijal sjedala dostigao sobnu temperaturu. Ako na sjedalu koje se ispituje još nitko nije sjedio, osoba ili naprava težine od 70 do 80 kg mora na sjedalu biti dva puta po jednu minutu da bi se prilagodila podloga i naslon sjedala. Na zahtjev proizvođača, svi dijelovi sjedala moraju ostati neopterećeni najmanje 30 minuta prije postavljanja naprave 3 DH.
         4.2.   Vozilo mora biti u mjernom položaju određenom u gornjoj točki 2.11.
         4.3.   Sjedalo se, ako je namjestivo, najprije mora namjestiti u uobičajeni krajnji stražnji položaj za vožnju, kako je odredio proizvođač, pri čemu se uzima u obzir samo uzdužno namještanje sjedala, bez namještanja sjedala za svrhe različite od položaja za normalnu vožnju. Ako postoje drugi načini namještanja sjedala (visine, kuta, naslona itd.), to će se namjestiti u položaj koji je odredio proizvođač vozila. Ovješena sjedala blokiraju se u uobičajenu položaju za vožnju prema podacima proizvođača kako bi se spriječilo njihovo pomicanje u okomitome smjeru
         4.4.   Površina sjedala koja je u dodiru sa napravom 3 DH, mora biti obložena pamučnom tkaninom, dovoljne veličine i odgovarajućeg tkanja, opisanom kao čista pamučna tkanina s 18,9 vlakana po cm2 i težinom od 0,228 kg/m2 ili pletenom ili netkanom tkaninom istovrijednih svojstava.
         Ako se ispitivanje provodi na sjedalu izvan vozila, pod na kojemu je sjedalo smješteno mora imati iste bitne značajke (2) kao i pod vozila u kojemu je predviđena uporaba sjedala.
         4.5.   Sjedalo i poleđina naprave 3 DH postavi se tako da se središnja ravnina putnika (C/LO) poklapa sa središnjom ravninom naprave 3 DH. Na zahtjev proizvođača, naprava 3 DH može se pomaknuti prema unutra u odnosu na C/LO ako je naprava 3 DH smještena toliko prema van da rub sjedala ne dopušta izravnanje naprave 3 DH.
         4.6.   Sklopovi stopala i donjega dijela noge pričvrste se na sklop sjedne plohe pojedinačno ili uporabom T-šipke i sklopa donjega dijela noge. Crta kroz vidne oznake ‚H’ točke mora biti usporedna s podom i okomita na uzdužnu središnju ravninu sjedala.
         4.7   Položaj stopala i noge naprave 3 DH namjestiti kako slijedi:
         4.7.1.   Predviđeni sjedeći položaj: vozačko i prednje vanjsko sjedalo

         4.7.1.1.   Sklopovi stopala i noge moraju se pomaknuti prema naprijed tako da stopala zauzmu prirodan položaj na podu, prema potrebi između papučica. Ako je moguće, lijevo se stopalo mora smjestiti na približno istu udaljenost lijevo od središnje ravnine naprave 3 DH kao i desno stopalo na desno. Libela za provjeru poprečnog položaja naprave 3 DH namjesti se u vodoravan položaj ponovnim namještanjem sjedne plohe, ako je potrebno, ili namještanjem sklopova noge i stopala prema natrag. Crta koja prolazi kroz vidne oznake ‚H’ točke mora se održavati okomitom na središnju uzdužnu ravninu sjedala.
         4.7.1.2.   Ako se lijeva noga ne može držati usporedno s desnom i ako se lijevo stopalo ne može oprijeti na ustroj vozila, lijevo se stopalo pomiče dok ne dođe u položaj opiranja. Mora se održavati poravnanje vidnih oznaka.
         4.7.2.   Predviđeni sjedeći položaj: stražnje vanjsko sjedalo

         Za stražnja sjedala ili pomoćna sjedala, noge su smještene kako je utvrdio proizvođač. Ako se stopala tada nalaze na dijelovima poda koji su na različitim razinama, stopalo koje prvo dođe u dodir s prednjim sjedalom služi kao polazište, a drugo stopalo mora biti smješteno tako da poprečna libela naprave postavljene na sjedalu pokazuje vodoravnost.
         4.7.3.   Drugi predviđeni sjedeći položaji:
         Slijedi se opći postupak naveden u gornjoj točki 4.7.1., osim što se stopala postavljaju kako je odredio proizvođač vozila.
         4.8.   Postave se utezi donjeg dijela nogu i bedara, a naprava 3 DH ponovno se poravnava.
         4.9.   Naslon sjedala nagne se prema naprijed do prednjega graničnika i naprava 3 DH odmakne se pomoću T-poluge od naslona sjedala. Zatim se naprava 3 DH ponovno namjesti na sjedalo na jedan od ovih načina:
         4.9.1.   Ako naprava 3 DH teži klizanju prema natrag, upotrebljava se sljedeći postupak. Naprava 3 DH pusti se da se pomakne unatrag do rasterećenja T-poluge, tj. dok sjedna ploha ne dođe u dodir s naslonom. Po potrebi ponovno namjestiti nižu nogu. Ako je potrebno, ponovno se namjesti donji dio noge;
         4.9.2.   Ako naprava 3 DH ne teži klizanju prema natrag, upotrebljava se sljedeći postupak. Naprava 3 DH pomiče se unatrag djelovanjem vodoravne sile na T-polugu prema natrag dok sjedna ploha ne dođe u dodir s naslonom (vidi sliku 2. Dodatka 1. ovom Prilogu).
         4.10.   Silom od 100 ± 10 N djeluje se na sklop naslona i sjedne plohe naprave 3 DH u presjecištu kvadranta kuta kuka i kućišta T-poluge. Djelovanje sile se održava u smjeru crte koja prolazi duž gornjega presjecišta do točke neposredno iznad kućišta bedrene šipke (vidi sliku 2. Dodatka 1. ovom Prilogu). Zatim se leđna ploha pažljivo vrati na naslon sjedala. U nastavku postupka treba paziti da se spriječi pomicanje naprave 3 DH prema naprijed.
         4.11.   Namjeste se desni i lijevi uteg donjega dijela torza (stražnjice) i zatim, naizmjenično, osam utega za torzo. Pritom se održava poravnanje naprave 3 DH.
         4.12.   Leđna se ploha nagne prema naprijed da bi se smanjilo opterećenje na naslonu sjedala. Naprava 3 DH pomiče se s jedne na drugu stranu u luku od 10° (5° na svaku stranu od središnje ravnine), u tri potpuna ciklusa, da bi se smanjilo svako trenje koje bi se pojavilo između naprave 3 DH i sjedala.
         Tijekom njihanja T-poluga naprave 3 DH može težiti odstupanju od utvrđenog vodoravnog i okomitog poravnanja. T-poluga se zato tijekom njihanja naprave mora zadržavati primjenom odgovarajućega bočnog opterećenja. Mora se voditi računa da pri zadržavanju T-poluge i pomicanju naprave 3 DH ne dođe do primjene nehotičnih vanjskih opterećenja u okomitom smjeru te u smjerovima naprijed i natrag.
         U tom dijelu postupka, stopala naprave 3 DH ne smiju se zadržavati ni držati. Ako stopala promijene položaj, treba ih ostaviti u tom položaju.
         Leđna se ploha pažljivo vrati na naslon sjedala te se provjeri jesu li obje libele u nultom položaju. Ako su se tijekom pomicanja naprave 3 DH pomaknula stopala, ona se na sljedeći način moraju vratiti u prvobitni položaj:
         Svako se stopalo zasebno digne od poda najmanje toliko koliko je moguće. Tijekom tog dizanja treba biti moguće slobodno okretanje stopala te se ne smije djelovati silom prema naprijed ili bočno. Kad se svako stopalo postavi natrag u svoj donji položaj, peta mora dodirivati dio konstrukcije koji je za to predviđen.
         Provjeri se nulti položaj poprečne libele; prema potrebi, na gornji dio leđne plohe djeluje se bočnom silom, koliko treba da se na sjedalu izravna sjedna ploha naprave 3 DH.
         4.13.   Držeći T-polugu da bi se spriječilo pomicanje naprave 3 DH na sjedištu sjedala prema naprijed, nastavlja se kako slijedi:

                     (a)

                     leđna se ploha vrati na naslon sjedala;

                     (b)

                     vodoravnom silom prema natrag koja ne prelazi 25 N, djeluje se naizmjenično na polugu kuta leđa, približno na visini središta utega torza, dok kutomjer kuta kuka ne pokaže da je nakon prestanka djelovanja sile postignuto ustaljeno stanje. Potrebno je osigurati da na napravu 3 DH ne djeluje vanjska sila prema dolje ili bočno. Ako je potrebno dodatno namještanje naprave 3 DH, leđna se ploha zaokrene prema naprijed, izvrši se ravnanje i ponovi se postupak počevši od točke 4.12.

               4.14.   Provedu se sva mjerenja:
         4.14.1.   Izmjere se koordinate ‚H’ točke u odnosu na trodimenzionalni referentni sustav.
         4.14.2.   Stvarni kut torza očita se na kutomjeru kuta nagiba leđa na napravi 3 DH, pri čemu je sonda u svojem krajnjem stražnjem položaju.
         4.15.   Ako se želi ponovno započeti postavljanje naprave, sklop sjedala treba ostati neopterećen najmanje 30 minuta prije početka postavljanja. Napravu 3 DH ne treba ostavljati na sklopu sjedala dulje od vremena potrebnog za provođenje ispitivanja.
         4.16.   Ako se sjedala u istom redu mogu smatrati istima (klupa, istovjetna sjedala itd.), za svaki se red sjedala određuje samo jedna ‚H’ točka i jedan ‚stvarni kut torza’, pri čemu se naprava 3 DH, opisana u Dodatku 1. ovom Prilogu postavlja na mjesto za koje se smatra da predstavlja mjesto za cijeli red.
         To mjesto mora biti:
         4.16.1.   u slučaju prednjeg reda, vozačevo sjedalo;
         4.16.2.   u slučaju stražnjeg reda ili redova, vanjsko sjedalo.

         Dodatak 1.
         OPIS TRODIMENZIONALNE NAPRAVE ZA ‚H’ TOČKU (3) (naprava 3 DH)
         1.   Leđna i sjedna ploha

         Leđna i sjedna ploha izrađene su od armirane plastike i metala; one predstavljaju ljudski torzo i bedra te su okretno spojene u ‚H’ točki. Za mjerenje stvarnog kuta torza na sondu torza, okretnu u ‚H’ točki, pričvršćen je kutomjer. Namjestiva bedrena šipka pričvršćena na sjednu plohu, predstavlja središnju crtu bedara i služi kao osnovna crta kutomjera za kut kuka.
         2.   Elementi tijela i nogu

         Donji dijelovi nogu povezani su sa sklopom sjedne plohe na T-polugi koja spaja koljena i koja je bočni produžetak namjestive bedrene poluge. Na donjem dijelu nogu ugrađeni su kutomjeri za mjerenje kutova koljena. Sklopovi cipela i stopala umjereni su za mjerenje kuta stopala. Za poravnavanje naprave u prostoru upotrebljavaju se dvije libele. Utezi za dijelove tijela nalaze se u odgovarajućim težištima, kako bi nastalo utiskivanje sjedala koje bi prouzročio muškarac težine 76 kg. Svi spojevi naprave 3 DH provjeravaju se radi utvrđivanja pokretljivosti bez mjerljivog trenja.

            Slika 1.

         NAZIVNE OZNAKE DIJELOVA NAPRAVE 3 DH

            Slika 2.

         MJERE DIJELOVA NAPRAVE 3 DH I RASPORED OPTEREĆENJA

         Dodatak 2.
         TRODIMENZIONALNI REFERENTNI SUSTAV
         1.   Trodimenzionalni referentni sustav određen je trima pravokutnim ravninama, kako ih je odredio proizvođač vozila (vidi sliku) (4).
         2.   Mjerni je položaj vozila utvrđen postavljanjem vozila na nosivu površinu tako da koordinate referentnih oznaka odgovaraju vrijednostima koje je naveo proizvođač.
         3.   Koordinate ‚R’ točke i ‚H’ točke određene su u odnosu na referentne oznake koje je odredio proizvođač vozila.

         Dodatak 3.
         REFERENTNI PODACI KOJI SE ODNOSE NA SJEDEĆE POLOŽAJE

      ”

      (1)  U svakom sjedećem položaju, osim prednjih sjedala, gdje se ‚H’ točka ne može odrediti uporabom ili postupcima s trodimenzionalnom napravom za ‚H’ točku, može se, po odluci nadležnog tijela, kao referencija uzeti ‚R’ točka koju je naveo proizvođač.

      (2)  Kut kosine, razlika visine postavljanja sjedala, tkanje površine itd.

      (3)  Naprava odgovara onoj opisanoj u normi ISO 6549:1980. Za detalje konstrukcije naprave 3 DH upućuje se na Society of Automotive Engineers (SAE), 400 Commonwealth Drive, Warrendale, Pennsylvania 15096, United States of America.

      (4)  Referentni sustav odgovara normi ISO 4130:1978.


title: Direktiva Vijeća 92/24/EEZ od 31. ožujka 1992. o uređajima za ograničenje brzine ili sličnim ugrađenim sustavima za ograničenje brzine određenih kategorija motornih vozila

text:
               07/Sv. 002

               HR

               Službeni list Europske unije

               10

         31992L0024

               L 129/154

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               31.03.1992.

      DIREKTIVA VIJEĆA 92/24/EEZ
   od 31. ožujka 1992.
   o uređajima za ograničenje brzine ili sličnim ugrađenim sustavima za ograničenje brzine određenih kategorija motornih vozila
   VIJEĆE EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njegov članak 100.a,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   u suradnji s Europskim parlamentom (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (3),
   budući da je važno donijeti mjere s ciljem progresivnog uspostavljanja unutarnjeg tržišta tijekom razdoblja koje istječe 31. prosinca 1992.; budući da unutarnje tržište obuhvaća područje bez unutarnjih granica u kojem je osigurano slobodno kretanje robe, osoba, usluga i kapitala;
   budući da se tehnički zahtjevi koje motorna vozila moraju zadovoljiti prema nacionalnom zakonodavstvu između ostalog odnose i na ograničenje brzine određenih kategorija vozila;
   budući da se zahtjevi razlikuju od jedne države članice do druge; budući da je stoga nužno da sve države članice usvoje iste zahtjeve, povrh ili umjesto njihovih postojećih propisa, posebno kako bi dozvolile primjenu postupka EEZ homologacije tipa koja je bila predmet Direktive 70/156/EEZ (4), za svaki tipa vozila;
   budući da se s ciljem poboljšanja sigurnosti u cestovnom prometu i smanjivanja ozbiljnosti povreda u slučajevima nesreća s vozilima za prijevoz teške robe i autobusima smatra hitno potrebnim ugraditi uređaje za ograničenje brzine u te kategorije motornih vozila;
   budući da se s obzirom na okoliš i gospodarstvo može postići smanjenje zagađenja zraka i potrošnje goriva;
   budući da je u svim slučajevima gdje Vijeće povjeri ovlasti Komisiji za provedbu pravila utvrđenih u sektoru motornih vozila primjereno osigurati postupak prethodnog savjetovanja između Komisije i država članica u okviru Savjetodavnog odbora;
   budući da je razumno i korisno poduzeti aktivnosti istraživanja koje se odnose na razvoj različitih uređaja za ograničenje brzine aktiviranih u sukladnosti s ograničenjima brzine koja su određena prema prevladavajućim cestovnim i prometnim uvjetima u sklopu programa „Vožnja”,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   U smislu ove Direktive:

               —

               „vozilo” je svako motorno vozilo kategorije N2 i M3 s najvećom dozvoljenom masom većom od 10 tona i kategorije N3, kako je definirano u Prilogu I. Direktivi 70/156/EEZ, namijenjeno uporabi na cesti koje ima najmanje četiri kotača i najveću konstrukcijsku brzinu veću od 25 km/h,

               —

               „uređaj za ograničenje brzine” je naprava za ograničenje brzine za koju se može dodijeliti homologacija tipa zasebne tehničke jedinice u smislu članka 9.a Direktive 70/156/EEZ. Ugrađeni sustavi za ograničenje najveće brzine vozila, uključeni u konstrukciju vozila od samoga će početka zadovoljavati iste zahtjeve kao i uređaji za ograničenje brzine.

         Članak 2.
   Države članice ne smiju odbiti:

               —

               EEZ homologaciju tipa ili nacionalnu homologaciju tipa za vozilo, ili odbiti ili zabraniti prodaju, registraciju, stavljanje u uporabu ili korištenje vozila iz razloga koji se odnosi na njegovu opremljenost uređajima za ograničenje brzine,

               —

               EEZ homologaciju tipa tehničke jedinice ili nacionalnu homologaciju tipa za uređaj za ograničenje brzine ili zabraniti prodaju ili uporabu uređaja za ograničenje brzine,

         ako su ispunjeni zahtjevi Priloga ovoj Direktivi.
   Članak 3.
   Sve izmjene potrebne za prilagodbu zahtjeva Priloga ovoj Direktivi tehničkom napretku donose se u skladu s postupkom utvrđenim u članku 13. Direktive 70/156/EEZ.
   Članak 4.
   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije 1. siječnja 1993. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose mjere iz prethodnog stavka, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   Članak 5.
   Od 1. siječnja 1994. države članice:

               —

               ne mogu više izdavati dokument naveden u trećoj alineji članka 10. stavka 1. Direktive 70/156/EEZ za tip vozila čiji uređaj za ograničenje brzine ne udovoljava zahtjevima ove Direktive,

               —

               mogu odbiti dodijeliti nacionalnu homologaciju tipa za tip vozila čiji uređaj za ograničenje brzine ne zadovoljava odredbe ove Direktive.

         Od 1. listopada 1994., države članice mogu zabraniti prvo stavljanje u uporabu vozila, ako vozila nisu opremljena uređajem za ograničenje brzine koji zadovoljava odredbe ove Direktive.
   Članak 6.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 31. ožujka 1992.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         Vitor MARTINS

      (1)  SL C 229, 4.9.1991., str. 5.

      (2)  SL C 13, 20.1.1992., str. 505.; i SL C 67, 16.3.1992.

      (3)  SL C 40, 17.2.1992., str. 54.

      (4)  Direktiva Vijeća 70/156/EEZ od 6. veljače 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju tipa motornih vozila i njihovih prikolica (SL L 42, 23.2.1970., str. 1.), kako je zadnje izmijenjena Direktivom 87/403/EEZ (SL L 220, 8.8.1987., str. 44.)
   PRILOG I.
   1.   PODRUČJE PRIMJENE
   1.1.   Ova se Direktiva primjenjuje na uređaje za ograničenje brzine koji su homologirani kao zasebna tehnička jedinica za motorna vozila, i na opremu motornih vozila, prema definiciji u članku 1., s takvim homologiranim uređajima ili sličnim sustavima za ograničenje brzine koji zadovoljavaju zahtjeve iz Priloga ove Direktive.
   Motorna vozila čija je najveća konstrukcijska brzina manja od namještene brzine propisane Direktivom Vijeća 92/6/EEZ od 10. veljače 1992. o ugradbi i uporabi uređaja za ograničenje brzine za određene kategorije motornih vozila u Zajednici (1), ne moraju biti opremljena uređajima ili sustavima za ograničenje brzine.
   Svrha ove Direktive jest ograničiti na propisanu vrijednost najveću cestovnu brzinu teških vozila za prijevoz tereta i putnika. To se postiže uređajem za ograničenje brzine ili funkcijom ograničavanja brzine u sklopu sustava vozila, čija je glavna funkcija upravljanje napajanjem motora gorivom.
   2.   DEFINICIJE
   2.1.   U smislu ove Direktive:
   2.2.   „Ograničena brzina V” je najveća brzina vozila pri kojoj njegova konstrukcija ili oprema ne dopušta nikakav odaziv pri daljnjem pritiskanju papučice za snagu.
   2.3.   „Namještena brzina (Vset)” je željena srednja brzina vozila kad se kreće u ustaljenim uvjetima.
   2.4.   „Stabilizirana brzina (Vstab)” je srednja brzina vozila kad se vozilo kreće u uvjetima navedenim u točki 1.1.4.2.3. Priloga III.
   2.5.   „Uređaj za ograničenje brzine” je uređaj čija je glavna funkcija upravljanje napajanjem motora gorivom kako bi se ograničila brzina vozila na određenu vrijednost.
   2.6.   „Masa neopterećenoga vozila” je masa vozila u voznome stanju, s rashladnim sredstvom, uljima, gorivom, alatom i zamjenskim kotačem, kad je predviđen.
   2.7.   „Tip vozila” su vozila koja se međusobno ne razlikuju u bitnim obilježjima kao što su:

               —

               proizvođač i tip sustava za ograničenje brzine ili uređaja za ograničenje brzine, ako postoji,

               —

               područje brzina za koje ograničenje može biti namješteno unutar područja utvrđenoga za ispitivano vozilo,

               —

               omjer najveće snage motora prema masi neopterećenoga vozila, manji ili jednak tom omjeru za ispitivano vozilo,
               i

               —

               najveći omjer brzine vrtnje motora prema brzini vozila u najvišem stupnju prijenosa, manji ili jednak tom omjeru za ispitivano vozilo.

         2.8.   „Tip uređaja za ograničenje brzine” su uređaji za ograničenje brzine koji se međusobno ne razlikuju u bitnim obilježjima kao što su:

               —

               proizvođač i tip uređaja,

               —

               područje vrijednosti brzina na koje uređaj za ograničenje brzine može biti namješten,

               —

               postupak korišten za upravljanje napajanjem motora gorivom.

         3.   ZAHTJEV ZA EEZ HOMOLOGACIJU TIPA VOZILA
   3.1.   Zahtjev za homologaciju tipa vozila s obzirom na ograničenje brzine mora podnijeti proizvođač vozila ili njegov ovlašteni predstavnik.
   3.2.   Zahtjevu se moraju priložiti dolje navedeni dokumenti u tri primjerka sa sljedećim podacima:
   3.2.1.   detaljni opis tipa vozila i dijelovi vozila koji su bitni za ograničenje brzine, s podacima i dokumentacijom koji se navode u Dodatku 1. Priloga II.
   3.2.2.   Vozilo koje predstavlja tip koji treba homologirati dostavlja se tehničkoj službi koja je odgovorna za provedbu homologacijskih ispitivanja.
   3.2.3.   Vozilo koje nema sve sastavne dijelove koji pripadaju tipu, može se prihvatiti za ispitivanja pod uvjetom da podnositelj zahtjeva može na prihvatljiv način dokazati nadležnom tijelu da odsustvo nedostajućih sastavnih dijelova ne utječe na rezultate provjera, s obzirom na zahtjeve ove Direktive.
   3.3.   Nadležno tijelo mora prije dodjeljivanja EEZ homologacije tipa provjeriti postojanje zadovoljavajućih mjera kojima se osiguravaju učinkovite provjere sukladnosti proizvodnje.
   4.   EEZ HOMOLOGACIJA TIPA
   4.1.   Ako vozilo koje je dostavljeno na homologaciju sukladno ovoj Direktivi zadovoljava zahtjeve iz točke 7., dodijeljuje mu se homologacija tipa vozila.
   Obavijest o homologaciji, proširenju ili odbijanju homologacije tipa vozila sukladno ovoj Direktivi dostavlja se državama članicama na obrascu koji je u skladu s obrascem u Prilogu II. Dodatku 2. ove Direktive.
   4.2.   Svaki homologirani tip dobiva broj homologacije. Ista država članica ne smije dodijeliti isti broj drugom tipu vozila.
   5.   ZAHTJEV ZA EEZ HOMOLOGACIJU TIPA UREĐAJA ZA OGRANIČENJE BRZINE KAO TEHNIČKE JEDINICE
   5.1.   Zahtjev za EEZ homologaciju tipa uređaja za ograničenje brzine kao tehničke jedinice podnosi proizvođač uređaja za ograničenje brzine ili njegov ovlašteni predstavnik.
   5.2.   Za svaki tip uređaja za ograničenje brzine zahtjevu se prilažu:
   5.2.1.   dokumentacija u tri primjerka s opisom tehničkih značajki uređaja za ograničenje brzine i načina njegove ugradbe na jedan ili više tipova vozila za koje je predviđena ugradba uređaja za ograničenje brzine;
   5.2.2.   pet uzoraka tipa uređaja za ograničenje brzine; ti uzorci moraju biti jasno i neizbrisivo označeni trgovačkim nazivom ili trgovačkom oznakom podnositelja zahtjeva te oznakom tipa;
   5.2.3.   vozilo ili motor (pri ispitivanju na ispitnom uređaju s motorom) s ugrađenim uređajem za ograničenje brzine koji treba homologirati i koji je izabrao podnositelj zahtjeva u suglasnosti s tehničkom službom koja je odgovorna za provedbu homologacijskih ispitivanja.
   5.3.   Nadležno tijelo prije dodjeljivanja homologacije tipa provjerava postojanje zadovoljavajućih mjera kojima se osigurava učinkoviti nadzor nad sukladnošću proizvodnje uređaja za ograničenje brzine.
   6.   HOMOLOGACIJA
   6.1.   Ako uređaj za ograničenje brzine koji je dostavljen na homologaciju sukladno ovoj Direktivi zadovoljava zahtjeve točke 7., dodijeljuje mu se homologacija tipa uređaja za ograničenje brzine.
   6.2.   Svaki homologirani tip uređaja za ograničenje brzine dobiva broj homologacije. Prve dvije znamenke (00 za Direktivu 92/24/EEZ u svom izvornom obliku) pokazuju vrstu izmjena zajedno s najnovijim većim tehničkim izmjenama Direktive 92/24/EEZ u trenutku dodjeljivanja homologacije tipa. Ista država članica ne smije dodijeliti isti broj drugom tipu uređaja za ograničenje brzine.
   6.3.   Obavijest o homologaciji, proširenju ili odbijanju homologacije tipa uređaja za ograničenje brzine sukladno ovoj Direktivi dostavlja se državama članicama na obrascu koji je u skladu s obrascem u Prilogu II. Dodatku 4. ovoj Direktivi.
   6.4.   Na svaki uređaj za ograničenje brzine koji odgovara tipu uređaja za ograničenje brzine, homologiranom prema ovoj Direktivi mora se na vidljivom i lako dostupnom mjestu, koje je opisano na obrascu o homologaciji, postaviti međunarodna oznaka homologacije koja se sastoji od:
   6.4.1.   pravokutnika oko malog slova „e” iza kojeg se nalazi razlikovni broj države koja je odobrila homologaciju,
   i
   6.4.2   broja homologacije, koji je naveden u EEZ certifikatu o homologaciji tipa (vidjeti Prilog II. Dodatak 4.) u blizini pravokutnika u oznaci homologacije.
   6.5.   Oznaka homologacije mora biti čitljiva i neizbrisiva.
   6.6.   Primjer izgleda homologacijske oznake dan je u Prilogu II. Dodatku 6. ovoj Direktivi.
   7.   ZAHTJEVI
   7.1.   Opći zahtjevi

   7.1.1.   Ograničenje brzine mora biti takvo da je vozilo u uobičajenoj uporabi, unatoč vibracijama kojima može biti izloženo, usklađeno s odredbama ove Direktive. Uređaj za ograničenje brzine mora biti konstruiran, izrađen i sastavljen tako da je vozilo u koje je ugrađen uređaj za ograničenje brzine, u uobičajenoj uporabi usklađeno s odredbama ove Direktive.
   7.1.2.   Posebice uređaj za ograničenje brzine vozila mora biti konstruiran, izrađen i ugrađen tako da je osigurana otpornost na utjecaj korozije i starenja čemu uređaj može biti izložen, kao i zaštitu od zlouporabe.
   7.1.2.1.   Granična se vrijednost ni u kojem slučaju ne smije moći povećati ili isključiti privremeno ili stalno na vozilu u uporabi. Ta se nenarušivost dokazuje tehničkoj službi pomoću dokumentacije za analizu slijeda mogućih neispravnosti prema kojem će sustav biti cjelovito ispitan.
   Analiza pokazuje, uzimajući u obzir različita stanja postavljena sustavom, posljedice promjena ulaznih ili izlaznih stanja na funkcioniranje, mogućnosti postizanja tih promjena zbog neispravnosti ili neovlaštenoga namještanja, kao i mogućnosti njihove pojave. Razina ispitivanja uvijek će biti do prve neispravnosti.
   7.1.2.2.   Funkcija ograničenja brzine, uređaj za ograničenje brzine i veze potrebne za njegov rad, osim onih veza bitnih za pogon vozila, moraju biti zaštićeni od bilo kakvih neovlaštenih namještanja ili prekida njihova napajanja energijom postavljanjem zapečaćenih uređaja i/ili potrebom za uporabom posebnog alata.
   7.1.3.   Funkcija ograničenja brzine ne smije utjecati na radni kočni sustav vozila. Trajna kočnica (npr. usporivač) smije biti ugrađena samo ako ona djeluje tek nakon što je funkcija ograničenja brzine ograničila napajanje motora gorivom na najmanju količinu goriva.
   7.1.4.   Funkcija ograničenja brzine ili uređaj za ograničenje brzine moraju biti takvi da ne utječu na cestovnu brzinu vozila ako se djeluje na papučice za snagu za vrijeme vožnje vozila njegovom namještenom brzinom.
   7.1.5.   Funkcija ograničenja brzine ili uređaj za ograničenje brzine mogu dopustiti uobičajenu uporabu papučice za snagu u svrhu mijenjanja stupnjeva prijenosa.
   7.1.6.   Nepravilno funkcioniranje ili neovlašteno namještanje ne smije rezultirati povećanjem snage motora iznad one određene pozicijom vozačeve papučice za snagu.
   7.1.7.   Funkcija ograničenja brzine ostvaruje se bez obzira na upotrijebljenu papučicu za snagu, ako postoji više od jednog takvog upravljanja koja mogu biti dosegnuta iz vozačevog sjedišta.
   7.1.8.   Funkcija ograničenja brzine ili uređaj za ograničenje brzine moraju besprijekorno djelovati unutar svoga elektromagnetskog okruženja bez neprihvatljivih elektromagnetskih smetnji za bilo što u tom okruženju.
   7.1.9.   U sve sastavne dijelove neophodne za cjelovit rad funkcije ograničenja brzine ili uređaja za ograničenje brzine postoji dovod energije uvijek kad je vozilo u vožnji.
   7.2.   Posebni zahtjevi

   7.2.1.   Za različite kategorije motornih vozila ograničena brzina V se namješta u skladu s Direktivom 92/6/EEZ.
   7.2.2.   Ograničena brzina V može se postići opremanjem motornih vozila uređajima za ograničenje brzine s EEZ homologacijom tipa ili sličnim sustavima u vozilima koji ispunjavaju istu funkciju ograničenja brzine.
   7.2.3.   Namještena brzina prikazana je na pločici na vidnom mjestu u vozačevom prostoru svakog vozila.
   8.   ISPITIVANJA
   Ispitivanja ograničenja brzine kojima se podvrgavaju vozilo ili uređaj za ograničenje brzine koji su dostavljeni za EEZ homologaciju tipa kao i zahtijevane značajke ograničenja opisani su u Prilogu III. ove Direktive.
   Na zahtjev proizvođača i uz suglasnost tijela za homologaciju, vozila čija izračunata najveća brzina koja nije ograničena ne prekoračuje namještenu brzinu koja je propisana za ta vozila, mogu se izuzeti od ispitivanja iz Priloga III. pod uvjetom da su zadovoljeni zahtjevi ove Direktive.
   9.   PREINAKA TIPA VOZILA ILI UREĐAJA ZA OGRANIČENJE BRZINE I PROŠIRENJE EEZ HOMOLOGACIJE TIPA
   9.1.   Svaka preinaka tipa vozila ili tipa uređaja za ograničenje brzine prijavljuje se nadležnom tijelu koje je homologiralo taj tip vozila. To tijelo smije tada:
   9.1.1.   smatrati da nije vjerojatno da će učinjene preinake imati znatan nepovoljni učinak te da u svakom slučaju vozilo ili uređaj za ograničenje brzine još uvijek udovoljavaju zahtjevima; ili
   9.1.2.   zahtijevati daljnji izvještaj o ispitivanju od tehničke službe odgovorne za provedbu ispitivanja.
   9.2.   Potvrđivanje ili odbijanje homologacije s podacima o preinakama dostavlja se državama članicama postupkom koji je naveden u točki 4.1.
   9.3.   Nadležno tijelo koje je izdalo proširenje homologacije dodjeljuje serijski broj svakoj komunikaciji izdanoj za takvo proširenje.
   10.   SUKLADNOST PROIZVODNJE
   10.1.   Svako vozilo ili uređaj za ograničenje brzine homologirani prema ovoj Direktivi proizvode se tako da su u skladu s homologiranim tipom i da zadovoljavaju zahtjeve iz gornje točke 7.
   10.2.   Radi provjere jesu li ispunjeni zahtjevi iz točke 10.1., provode se odgovarajuće provjere proizvodnje.
   10.3.   Nositelj homologacije posebice:
   10.3.1.   sosigurava postojanje postupaka za djelotvoran nadzor kakvoće vozila ili uređaja za ograničenje brzine;
   10.3.2.   ima pristup ispitnoj opremi potrebnoj za provjeru sukladnosti svakog homologiranog tipa;
   10.3.3.   osigurava da se rezultati ispitivanja zapisuju i da priloženi dokumenti ostanu dostupni izvjesno vrijeme koje treba biti određeno u sporazumu s nadležnim tijelom;
   10.3.4.   analizira rezultate svakoga tipa ispitivanja s ciljem provjere i osiguranja nepromjenljivosti značajki vozila ili uređaja za ograničenje brzine, dopuštajući prihvatljive promjene u industrijskoj proizvodnji;
   10.3.5.   osigurava da se za svaki tip vozila ili uređaja za ograničenje brzine uređaja provode dostatne provjere i ispitivanja u skladu s postupcima koje je odobrilo nadležno tijelo;
   10.3.6.   osigurava da svaka skupina uzoraka ili ispitivanih dijelova koji se pokažu neusklađenima s razmatranim tipom ispitivanja potiče na daljnje uzorkovanje i ispitivanje. Poduzimaju se svi potrebni koraci za ponovno uspostavljanje sukladnosti odgovarajuće proizvodnje.
   10.4.   Nadležno tijelo koje je dodijelilo homologaciju tipa može u bilo koje vrijeme provjeriti metode nadzora nad sukladnošću koje se primjenjuju u svakoj proizvodnoj jedinici.
   10.4.1.   Prilikom svakog nadzora, zapisi ispitivanja i zapisi proizvodnje pokazuju se inspektoru koji vrši nadzor.
   10.4.2.   Inspektor može nasumce uzeti uzorke za ispitivanje u laboratoriju proizvođača.Najmanji broj uzoraka može biti određen prema rezultatima proizvođačeve vlastite provjere.
   10.4.3.   Ako se razina kakvoće učini nezadovoljavajućom, ili ako izgleda da je potrebno provjeriti valjanost ispitivanja provedenih primjenom točke 10.4.2., inspektor izabire uzorke koji će se poslati tehničkoj službi koja je provodila ispitivanja homologacije tipa.
   10.4.4.   Nadležno tijelo može provesti bilo koje ispitivanje iz ove Direktive. Uobičajena učestalost nadzora koju odobri nadležno tijelo vrši se najmanje jednom svake dvije godine. U slučaju kad su zabilježeni negativni rezultati u jednomu od tih nadzora, nadležno tijelo mora osigurati poduzimanje svih potrebnih koraka za ponovno uspostavljanje sukladnosti proizvodnje što je brže moguće.
   11.   SANKCIJE ZA NEUSKLAĐENOST PROIZVODNJE
   11.1.   Homologacija koja je dodijeljena za tip vozila ili tip uređaja za ograničenje brzine prema ovoj Direktivi može biti povučena ako nisu ispunjeni zahtjevi iz točke 7.
   11.2.   Ako država članica povuče EEZ homologaciju tipa koju je prije dodijelila, odmah o tome obavještava druge države članice preslikom EEZ certifikata o homologaciji na obrascu iz Priloga II. Dodatka 2. ili 4.

      (1)  SL L 57, 2.3.1992., str. 27.
   PRILOG II.

      Dodatak 1.

      Dodatak 2.

      Dodatak 3.

      Dodatak 4.

      Dodatak 5.
      Primjer oznake EEZ homologacije tipa zasebne tehničke jedinice

      Gornja oznaka homologacije tipa zasebne tehničke jedinice postavljena na uređaj za ograničenje brzine pokazuje da je uređaj za ograničenje brzine bio homologiran u Francuskoj (e2) prema ovoj Direktivi pod brojem homologacije 001241. Prve dvije znamenke pokazuju da je uređaj za ograničenje brzine homologiran prema izvornom tekstu ove Direktive.

   PRILOG III.
   ISPITIVANJA I IZVEDBE
   1.   ISPITIVANJA UREĐAJA ZA OGRANIČENJE BRZINE
   Na zahtjev podnositelja zahtjeva za homologaciju, ispitivanja se provode prema jednoj od niže navedenih točaka 1.1., 1.2. ili 1.3.
   1.1.   Mjerenja na ispitnoj stazi

   1.1.1.   Priprema vozila

   1.1.1.1.   Vozilo koje je predstavnik tipa vozila koje treba homologirati, ili uređaj koji je predstavnik tipa uređaja za ograničenje brzine, dostavlja se tehničkoj službi.
   1.1.1.2.   Namještanja motora ispitnoga vozila, posebno napajanja gorivom, (rasplinjač ili sustav ubrizgavanja) moraju biti u skladu sa specifikacijama proizvođača vozila.
   1.1.1.3.   Gume moraju biti izvožene i tlak mora biti prema specifikaciji proizvođača vozila.
   1.1.1.4.   Masa vozila mora biti masa neopterećenoga vozila prema izjavi proizvođača vozila.
   1.1.2.   Značajke ispitne staze

   1.1.2.1.   Ispitna površina mora omogućavati održavanje ustaljene brzine i ne smije imati hrapavih popravaka. Nagibi ne smiju biti veći od 2 % i ne smiju se razlikovati više od 1 %; izuzimajući rubne neravne.
   1.1.2.2.   Na ispitnoj površini ne smije biti stajaće vode, snijega ili leda.
   1.1.3.   Vremenski uvjeti okoliša

   1.1.3.1.   Srednja brzina vjetra izmjerena na visini najmanje 1 m iznad tla mora biti manja od 6 m/s uz udare vjetra koji ne prekoračuju 10 m/s.
   1.1.4.   Ispitna metoda s ubrzavanjem

   1.1.4.1.   Vozilo koje se giba brzinom koja je 10 km/h ispod namještene brzine mora se ubrzati što brže pritiskanjem do kraja na papučicu za snagu.
   To djelovanje zadržava se barem 30 sekundi nakon što se ustali brzina vozila. Trenutna brzina vozila zapisuje se tijekom ispitivanja kako bi se izradila krivulja brzine ovisno o vremenu i za vrijeme rada funkcije ograničenja brzine ili uređaja za ograničenje brzine prema potrebi. Točnost mjerenja brzine mora biti ± 1 %, a točnost mjerenja vremena 0,1 s.
   1.1.4.2.   Kriteriji prihvaćanja za ispitivanje ubrzavanjem

   Ispitivanje se smatra zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
   1.1.4.2.1.   Ustaljena brzina Vstab koju dostigne vozilo mora biti jednaka ili manja od namještene brzine Vset. Međutim, prihvatljivo je 5 % odstupanja od vrijednosti Vset ili 5 km/h, ovisno o tome koje je veće.
   1.1.4.2.2.   Prijelazni odaziv (vidjeti sliku 2. Dodatka)

   Nakon što se prvi put postigne ustaljena brzina:

               (a)

               najveća brzina ne smije prekoračiti ustaljenu brzinu više od 5 %

               (b)

               veličina promjene brzine ne smije prekoračiti 0,5 m/s2 pri mjerenju u vremenskom razmaku većem od 0,1 s;
               i

               (c)

               uvjeti za ustaljenu brzinu navedeni u točki 1.1.4.2.3. moraju biti ostvareni unutar 10 s od prvoga postizanja ustaljene brzine Vstab.

         1.1.4.2.3.   Ustaljena brzina (vidjeti sliku 2. Dodatka)
   Nakon što se postigne ustaljena brzina:

               (a)

               brzina se ne smije razlikovati od ustaljene brzine Vstab više od 4 % ili 2 km/h, ovisno o tome koje je veće;

               (b)

               veličina promjene brzine ne smije prekoračiti 0,2 m/s2 pri mjerenju u vremenskom razmaku većem od 0,1 s, i

               (c)

               ustaljena brzina (Vstab) je prosječna brzina izračunata za vremenski period od najmanje 20 s, s početkom 10 s nakon što je postignuta ustaljena brzina.

         1.1.4.2.4.   Ispitivanja s ubrzavanjem se provode i kriteriji prihvatljivosti provjeravaju za svaki prijenosni omjer u kojem je moguće prekoračenje ograničenja brzine.
   1.1.5.   Metoda ispitivanja stalnom brzinom

   1.1.5.1.   Vozilo mora punim ubrzavanjem postići stalnu brzinu te zatim voziti tom brzinom barem 400 m bez ikakve preinake ispitne podloge. Mjerenje prosječne brzine vozila potom se ponavlja vožnjom u suprotnom smjeru, po istoj ispitnoj podlozi i s istim postupcima.
   Ustaljena brzina za cijelo gore navedeno ispitivanje je srednja vrijednost dviju prosječnih brzina izmjerenih u oba smjera na ispitnoj podlozi. Cijelo ispitivanje uključujući izračun ustaljene brzine provodi se pet puta. Mjerenje brzine provodi se s točnošću od ± 1 %, a mjerenja vremena s točnošću od 0,1 s.
   1.1.5.2.   Kriteriji prihvaćanja za ispitivanje stalnom brzinom

   Ispitivanje se smatra zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
   1.1.5.2.1.   Nijedna od dobivenih ustaljenih brzina Vstab ne smije prekoračiti namještenu brzinu Vset. Međutim, prihvatljivo je 5 % odstupanja od vrijednosti Vset ili 5 km/h, ovisno o tome koje je veće.
   1.1.5.2.2.   Razlika između krajnjih ustaljenih brzina dobivenih za vrijeme ovih ispitivanja ne smije prekoračiti 3 km/h.
   1.1.5.2.3.   Ispitivanja sa stalnom brzinom provode se i kriteriji prihvatljivosti provjeravaju za svaki prijenosni omjer u kojem je teoretski moguće prekoračenje ograničenja brzine.
   1.2.   Ispitivanje na dinamometru s valjcima

   1.2.1.   Značajke dinamometra s valjcima

   Istovrijedni zamah mase vozila reproducira se na dinamometru s valjcima s točnošću ± 10 %. Točnost mjerenja brzine vozila mora biti ± 1 %. Vrijeme se mora mjeriti s točnošću od 0,1 s.
   1.2.2.   Ispitivanje ubrzavanjem

   1.2.2.1.   Snaga koju za vrijeme ispitivanja apsorbira kočnica dinamometra s valjcima namješta se tako da odgovara otporu vozila na ubrzano gibanje pri ispitnoj brzini (ispitnim brzinama). Ta se snaga može odrediti izračunom i mora se namjestiti s točnošću ± 10 %. Na zahtjev podnositelja zahtjeva i uz suglasnost nadležnog tijela apsorbirana snaga može se alternativno namjestiti na 0,4 Pmax (Pmax je najveća snaga motora). Vozilo koje se giba brzinom koja je 10 km/h ispod njegove namještene brzine ubrzava se koliko god dopuštaju mogućnosti motora djelujući do kraja na papučicu za snagu. To djelovanje zadržava se barem 20 sekundi nakon što se ustali brzina vozila. Trenutna brzina vozila zapisuje se kako bi se izradila krivulja brzine ovisno o vremenu, za vrijeme ispitivanja i za vrijeme djelovanja uređaja za ograničenje brzine.
   1.2.2.2.   Kriteriji prihvaćanja za ispitivanje ubrzavanjem

   Ispitivanje se smatra zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
   1.2.2.2.1.   Ustaljena brzina Vstab koju dostigne vozilo mora biti jednaka ili manja od namještene brzine Vset. Međutim, prihvatljivo je 5 % odstupanja od vrijednosti Vset ili 5 km/h, ovisno o tome koje je veće.
   1.2.2.2.2.   Prijelazni odaziv (vidjeti sliku 2. Dodatka)
   Nakon što se prvi put postigne ustaljena brzina:

               (a)

               najveća brzina ne smije prekoračiti ustaljenu brzinu više od 5 %;

               (b)

               veličina promjene brzine ne smije prekoračiti 0,5 m/s2 pri mjerenju u vremenskom razmaku većem od 0,1 s; i

               (c)

               uvjeti za ustaljenu brzinu navedeni u točki 1.2.2.2.3. moraju biti ostvareni 10 s od prvoga postizanja ustaljene brzine Vstab.

         1.2.2.2.3.   Ustaljena brzina (vidjeti sliku 2. Dodatka)
   Nakon što se postigne nadzor ustaljene brzine:

               (a)

               brzina se ne smije razlikovati od ustaljene brzine Vstab više od 4 % ili 2 km/h ovisno o tome koje je veće;

               (b)

               veličina promjene brzine ne smije prekoračiti 0,2 m/s2 pri mjerenju u vremenskom razmaku većem od 0,1 s; i

         1.2.2.2.4.   Ispitivanja s ubrzavanjem moraju se provesti i kriteriji prihvatljivosti provjeriti za svaki prijenosni omjer u kojem je teoretski moguće prekoračenje ograničenja brzine.
   1.2.3.   Metoda ispitivanja stalnom brzinom

   1.2.3.1.   Vozilo se postavlja na dinamometar s valjcima. Sljedeći kriteriji prihvaćanja moraju biti ispunjeni za snagu koju apsorbira dinamometar i koja se progresivno mijenja od najveće snage Pmax do vrijednosti jednake 0,2 Pmax. Brzina vozila mora se zapisivati u cijelom gore određenom području. Gore određeno ispitivanje i zapisivanje provodi se pet puta.
   1.2.3.2.   Kriteriji prihvaćanja za ispitivanje stalnom brzinom

   Ispitivanje se smatra zadovoljavajućim ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
   1.2.3.2.1.   Nijedna od dobivenih ustaljenih brzina Vstab ne smije prekoračiti namještenu brzinu Vset. Međutim, prihvatljivo je 5 % odstupanja od vrijednosti Vset ili 5 km/h, ovisno o tome koje je veće.
   1.2.3.2.2.   Razlika između krajnjih ustaljenih brzina dobivenih za vrijeme ovih ispitivanja ne smije prekoračiti 3 km/h.
   1.2.3.2.3.   Ispitivanja sa stalnom brzinom moraju se provesti i kriteriji prihvatljivosti provjeriti za svaki prijenosni omjer u kojem je teoretski moguće prekoračenje ograničenja brzine.
   1.3.   Ispitivanja na napravi za ispitivanje motora

   Ovaj postupak ispitivanja može se upotrijebiti samo kad podnositelj zahtjeva može dokazati tehničkim službama, da je ta metoda istovrijedna mjerenju na ispitnoj stazi.
   2.   ISPITIVANJE IZDRŽLJIVOSTI
   Uređaj za ograničenje brzine podvrgava se ispitivanju izdržljivosti prema dolje opisanom postupku. Međutim, to se ispitivanje može izostaviti ako podnositelj zahtjeva dokaže otpornost na utjecaj starenja.
   2.1.   Uređaj se ispituje na ispitnoj napravi simuliranjem položaja i gibanja kojima uređaj za ograničenje brzine može biti izložen na vozilu.
   2.2.   Radni ciklus se održava pomoću sustava upravljanja koji isporučuje proizvođač. Dijagram ciklusa prikazan je dolje:

   to – t1 – t2 – t3 – t4 – t5 – t6 – t7: vrijeme potrebno za ovaj postupak
   t1 – t2 2 sekunde
   t3 – t4 1 sekunda
   t5 – t6 2 sekunde
   t7 – t8 1 sekunda
   Određena su pet postupaka kondicioniranja. Uzorci tipa uređaja za ograničenje brzine (SLD) za koji je zatražena homologacija moraju se dostaviti na kondicioniranje prema sljedećoj tablici:

               1. SLD

               2. SLD

               3. SLD

               4. SLD

               1. kondicioniranje

               x

               2. kondicioniranje

               x

               3. kondicioniranje

               x

               4. kondicioniranje

               x

               5. kondicioniranje

               x

         2.2.1.   1. kondicioniranje: ispitivanja pri sobnoj temperaturi (293 ± 2 K); broj ciklusa: 50 000.
   2.2.2.   2. kondicioniranje: ispitivanja pri visokim temperaturama.
   2.2.2.1.   Elektronički sastavni dijelovi

   Sastavni dijelovi se ispituju u klimatskoj komori. Temperatura od 338 ± 5 K održava se za vrijeme cijeloga djelovanja. Broj ciklusa: 12 500.
   2.2.2.2.   Mehanički sastavni dijelovi

   Sastavni dijelovi se ispituju u klimatskoj komori. Temperatura od 373 ± 5 K održava se za vrijeme cijeloga djelovanja. Broj ciklusa: 12 500.
   2.2.3.   3. kondicioniranje: ispitivanja pri niskoj temperaturi
   U klimatskoj komori koja je upotrijebljena za 2. kondicioniranje, temperatura od 253 ± 5 K održava se za vrijeme cijeloga djelovanja. Broj ciklusa: 12 500.
   2.2.4.   4. kondicioniranje: ispitivanja u slanoj atmosferi. Samo za sastavne dijelove koji su izloženi uvjetima cestovnoga okoliša.
   Uređaj se ispituje u komori sa slanom atmosferom. Koncentracija natrijeva klorida je 5 %, dok je temperatura u klimatskoj komori 308 ± 2 K. Broj ciklusa: 12 500.
   2.2.5.   5. kondicioniranje: vibracijsko ispitivanje
   2.2.5.1.   Uređaj za ograničenje brzine treba ugraditi slično njegovoj ugradbi na vozilo.
   2.2.5.2.   Sinusno gibanje se primjenjuje u sve tri ravnine; logaritamski nagib mora biti 1 oktava po minuti.
   2.2.5.2.1.   Prvo ispitivanje: frekvencijsko područje 10 – 24 Hz, amplituda ± 2 mm.
   2.2.5.2.2.   Drugo ispitivanje: frekvencijsko područje 24 – 1 000 Hz za tehničke jedinice ugrađene na podvozje i kabinu, ulazna vrijednost je 2,5 g. Za tehničke jedinice ugrađene na motor, ulazna vrijednost je 5 g.
   2.3.   Kriteriji prihvaćanja za ispitivanje na izdržljivost
   2.3.1.   Nakon završetka ispitivanja izdržljivosti ne smije se uočiti nikakva promjena izvedbi uređaja s obzirom na namještenu brzinu.
   2.3.2.   Međutim, ako se pri jednom od ispitivanja izdržljivosti pojavi bilo kakav kvar na uređaju, može se na zahtjev proizvođača dostaviti drugi uređaj za odgovarajuće ispitivanje izdržljivosti.

      Dodatak
      1.   ASIMPTOTSKA KRIVULJA

      U ovom slučaju Vset = Vmax; jedino treba ispunjavati uvjet o najvećoj brzini.
      2.   OSCILIRAJUĆA KRIVULJA

      Vmax je najveća brzina koju vozilo postigne u prvom poluperiodu krivulje odaziva.
      Vstab je ustaljena brzina vozila. Ona je prosječna brzina izračunata za vremenski period od najmanje 20 s, s početkom 10 s nakon što je postignuta ustaljena brzina.