title: Direktiva 95/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o ponašanju materijala pri gorenju koji se upotrebljavaju u unutarnjoj konstrukciji određenih kategorija motornih vozila

text:
               07/Sv. 007

               HR

               Službeni list Europske unije

               21

         31995L0028

               L 281/1

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               24.10.1995.

      DIREKTIVA 95/28/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 24. listopada 1995.
   o ponašanju materijala pri gorenju koji se upotrebljavaju u unutarnjoj konstrukciji određenih kategorija motornih vozila
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 100.a,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   u skladu s postupkom utvrđenim u članku 189.b Ugovora (3),
   budući da unutarnje tržište obuhvaća područje bez unutarnjih granica u kojemu je osigurano slobodno kretanje robe, osoba, usluga i kapitala; budući da je važno u tu svrhu donijeti mjere;
   budući da se tehnički zahtjevi kojima određene kategorije vozila moraju udovoljiti sukladno nacionalnom pravu, među ostalim, odnose na ponašanje materijala pri gorenju koji se upotrebljavaju u unutarnjoj konstrukciji određenih kategorija motornih vozila;
   budući da između država članica postoje razlike u pogledu ovih zahtjeva;
   budući da je, stoga, potrebno da sve države članice donesu iste zahtjeve, uz već postojeće propise ili umjesto njih, posebno kako bi se omogućilo daljnje provođenje EEZ-ova postupka homologacije vozila koji je bio predmetom Direktive Vijeća 70/156/EEZ od 6. veljače 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju tipa motornih vozila i njihovih prikolica (4);
   budući da će ova Direktiva biti jedna od zasebnih direktiva u vezi s EEZ-ovim postupkom homologacije tipa vozila koji je uspostavljen Direktivom 70/156/EEZ; budući da se slijedom toga odredbe predviđene Direktivom 70/156/EEZ koje se odnose na sustave u vozilu, sastavne dijelove i zasebne tehničke cjeline primjenjuju u smislu ove Direktive;
   budući da je prikladno uputiti na Direktivu Vijeća 77/649/EEZ (5) koja sadrži postupak utvrđivanja položaja referentne točke sjedala („R-točka”);
   budući da je s ciljem sigurnosti putnika i prometa na cestama važno da materijali koji se koriste u konstrukciji unutrašnjosti karoserije autobusa, uključujući turističke autobuse, ispunjavaju određene minimalne zahtjeve kako bi se izbjegao ili barem usporio razvoj plamena na način koji putnicima omogućava evakuaciju u slučaju požara;
   budući da je poželjno uvesti zamjenske mogućnosti homologacije tipa vozila kao sustava na temelju ove Direktive, i to ili na temelju ispitivanja ponašanja unutarnjih materijala pri gorenju koji se koriste u motornim vozilima ili na temelju sastavnih dijelova EEZ homologacije tipa za svaki pojedini materijal i/ili opremu kao što su sjedala, zavjese itd. koji se ugrađuju u unutarnju konstrukciju vozila, pri čemu je potrebno provjeriti pravilnu ugradnju ovako homologiranih materijala i/ili opreme,
   DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Za potrebe ove Direktive:

               —

               „vozilo” znači svako vozilo prema definiciji iz članka 2. Direktive 70/156/EEZ,

               —

               „sastavni dio” znači uređaj prema definiciji iz članka 2. Direktive 70/156/EEZ.

         Članak 2.
   Države članice ne mogu odbiti:

               —

               EEZ homologaciju tipa ili nacionalnu homologaciju tipa vozila niti odbiti odnosno zabraniti prodaju, registraciju, puštanje u promet ili uporabu vozila zbog razloga vezanih uz ponašanje materijala pri gorenju koji se upotrebljavaju u unutarnjoj konstrukciji karoserije vozila,

               —

               EEZ homologaciju tipa ili nacionalnu homologaciju tipa sastavnog dijela koja se koristi u unutarnjoj konstrukciji karoserije vozila niti zabraniti njezinu prodaju ili uporabu zbog razloga vezanih uz ponašanje materijala pri gorenju koji se upotrebljavaju u njezinoj konstrukciji,

         ako su ispunjeni odgovarajući zahtjevi utvrđeni u prilozima I., IV., V. i VI. ovoj Direktivi.
   Članak 3.
   1.   Države članice donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom u roku od 18 mjeseci od datuma njezina donošenja. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Od gore navedenoga datuma, države članice više ne mogu zabraniti početno puštanje u promet vozila ili prodaju i korištenje sastavnih dijelova koji su u skladu s ovom Direktivom.
   Ove se odredbe primjenjuju 48 mjeseci od dana donošenja ove Direktive.
   2.   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Luxembourgu 24. listopada 1995.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         K. HÄNSCH

            Za Vijeće

            Predsjednik

         L. ATIENZA SERNA

      (1)  SL C 154, 19.6.1992., str. 4.

      (2)  SL C 332, 16.12.1992., str. 12.

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 29. listopada 1992. (SL C 305, 23.11.1992., str. 109.), Zajedničko stajalište Vijeća od 8. prosinca 1994. (SL C 384, 31.12.1994., str. 1.) i Odluka Europskog parlamenta od 15.6.1995. (SL C 166, 3.7.1995.).

      (4)  SL L 42, 23.2.1970., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 93/81/EEZ (SL L 264, 23.10.1993., str. 49.).

      (5)  SL L 267, 19.10.1977., str. 1. Direktive kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 90/630/EEZ (SL L 341, 6.12.1990., str. 20.).
   POPIS PRILOGA

               Prilog I.:

            Područje primjene, definicije, primjena EEZ homologacije tipa, izdavanje EEZ homologacije tipa, specifikacije, inačice i izvedbe tipa, sukladnost proizvodnje, zahtjevi u vezi s ugradnjom u vozilo

               Dodatak:

            Obrazac sastavnog dijela EEZ homologacijske oznake tipa

               Prilog II.:

            Opisni dokumenti

               Dodatak 1:

            Opisni dokument (vozilo)

               Dodatak 2:

            Opisni dokument (sastavni dio)

               Prilog III.:

            Potvrde o EEZ homologaciji tipa

               Dodatak 1:

            Potvrda o homologaciji tipa (vozilo)

               Dodatak 2:

            Potvrda o homologaciji tipa (sastavni dio)

               Prilog IV.:

            Ispitivanje kojim se utvrđuje vodoravna brzina gorenja materijala

               Prilog V.:

            Ispitivanje kojim se utvrđuje ponašanje materijala pri taljenju

               Prilog VI.:

            Ispitivanje kojim se utvrđuje vertikalna brzina gorenja materijala
         PRILOG I.
   PODRUČJE PRIMJENE, DEFINICIJE, PRIMJENA EEZ HOMOLOGACIJE TIPA, IZDAVANJE EEZ HOMOLOGACIJE TIPA, SPECIFIKACIJE, INAČICE I IZVEDBE TIPA, SUKLADNOST PROIZVODNJE, ZAHTJEVI U VEZI S UGRADNJOM U VOZILO
   1.   Područje primjene

   Ova se Direktiva primjenjuje na ponašanje pri gorenju (zapaljivost, brzina gorenja i ponašanje pri taljenju) unutarnjih materijala koji se upotrebljavaju u vozilima kategorije M3 koja prevoze više od 22 putnika, a nemaju predviđena mjesta za stajanje i nisu namijenjena gradskome prijevozu (gradski autobusi).
   Države članice koje su prije datuma navedenoga u članku 3. stavku 1. trećem podstavku Direktive imale zakonodavstvo koje se primjenjuje na sve druge kategorije vozila, osim gore navedene, mogu nastaviti primjenjivati to zakonodavstvo pod uvjetom da prihvate homologaciju za druge kategorije vozila u skladu s odredbama ove Direktive.
   2.   Definicije

   Za potrebe ove Direktive:
   2.1.   „Homologacija vozila” znači odobrenje tipa vozila prema definiciji u točki 2.2. u pogledu ponašanja unutarnjih sastavnih dijelova pri gorenju koji se koriste u prostoru za putnike.
   2.2.   „Tip vozila” znači vozila koja se međusobno ne razlikuju u bitnim obilježjima kao što su:
   2.2.1.   Uređaji koji se koriste u prostoru za putnike, kao što su materijali, sjedala, zavjese, pregradne stijenke itd.
   2.2.2.   Masa uređaja koja se koristi u vozilu ako ovi imaju utjecaja na radne karakteristike propisane u ovoj Direktivi.
   2.2.3.   Zamjenska rješenja ili oprema ako nemaju štetan utjecaj na radne karakteristike propisane u ovoj Direktivi.
   2.3.   „Homologacija sastavnog dijela” znači homologacija uređaja kao što su i, sjedala, zavjese, pregradne stijenke itd.
   2.4.   „Tip sastavnog dijela” znači sastavni dio koji se ne razlikuje u bitnim obilježjima kao što su:
   2.4.1.   osnovni materijal(i) (npr. vuna, plastika, guma, mješavine).
   2.4.2.   namjena (tapetiranje sjedala, oblaganje krova itd.).
   2.4.3.   proizvođačeva oznaka tipa.
   2.4.4.   broj slojeva kod složenih materijala.
   2.4.5.   druga obilježja ako u značajnoj mjeri utječu na radne karakteristike propisane u ovoj Direktivi.
   2.5.   „Prostor za putnike” znači prostor za smještaj osoba (uključujući bar, kuhinju, WC itd.) omeđen:

               —

               krovom,

               —

               podom,

               —

               bočnim stijenkama,

               —

               vratima,

               —

               vanjskim ostakljenjem,

               —

               stražnjom pregradom ili ravninom nosača naslona stražnjeg sjedala,

               —

               na vozačevoj strani uzdužne okomite medijalne ravnine vozila, okomitom poprečnom ravninom kroz vozačevu R-točku prema definiciji u Prilogu III. Direktivi 77/649/EEZ,

               —

               na suprotnoj strani uzdužne okomite medijalne ravnine vozila, prednjom pregradom.

         2.6.   „Sjedalo” znači struktura, zajedno s presvlakom, koja može, ali ne mora biti dio strukture vozila, namijenjena sjedenju jedne odrasle osobe. Ovaj pojam obuhvaća pojedinačno sjedalo kao i dio klupe za sjedenje namijenjen sjedenju jedne odrasle osobe.
   2.7.   „Skupina sjedala” znači mjesto za sjedenje u obliku klupe za sjedenje ili pojedinačna sjedala smještena jedno do drugoga (tj. smještena tako da su krajnja prednja sidrišta jednog sjedala u ravnini ili ispred krajnjih stražnjih sidrišta i u ravnini ili iza krajnjih prednjih sidrišta drugoga sjedala) i koja mogu smjestiti jednu ili više odraslih osoba u sjedećem položaju.
   2.8.   „Klupa za sjedenje” znači struktura, zajedno s presvlakom, koja je namijenjena sjedenju više od jedne odrasle osobe.
   2.9.   „Brzina gorenja” znači kvocijent dužine izgorenog materijala izmjerenoga u skladu s Prilogom IV. i/ili VI. ove Direktive i vremena koje je potrebno da plamen prijeđe ovu dužinu. Izražava se u milimetrima po minuti.
   2.10.   „Složeni materijal” znači materijal koji se sastoji od više slojeva sličnih ili različitih materijala čije su površine spojene cementiranjem, lijepljenjem, presvlačenjem, varenjem itd.
   Ako su različiti materijali tek mjestimično povezani (npr. šivanjem, visokofrekvencijskim obrubljivanjem, zakivanjem), neće se smatrati složenim materijalima.
   2.11.   „Izloženo lice” znači strana materijala koja je okrenuta prema prostoru za putnike kada je materijal ugrađen u vozilu.
   2.12.   „Tapetarija” znači kombinacija unutarnjeg punjenja i površinskog završnog materijala koji zajedno čine mekani dio sjedala.
   2.13.   „Unutrašnja obloga (obloge)” znači materijal(i) koji (zajednički) čini (čine) završni sloj i podlogu krova, zida ili poda.
   3.   Zahtjev za EEZ homologaciju tipa vozila

   3.1.   Zahtjev za EEZ homologaciju tipa, na temelju članka 3. stavka 4. Direktive 70/156/EEZ u odnosu na ponašanje materijala pri gorenju koji se koriste u prostoru za putnike, podnosi proizvođač vozila.
   3.2.   Obrazac opisnog dokumenta dan je u Prilogu II, Dodatku 1.
   3.3.   Nadležnoj tehničkoj službi zaduženoj za provođenje homologacijskih ispitivanja potrebno je dostaviti sljedeće:
   3.3.1.   kod unutarnjih sastavnih dijelova bez EEZ homologacije tipa: uzorke sastavnih dijelova koji se koriste u vozilima i koji su reprezentativni predstavnici tipa koji se homologira, i to u broju koji je niže naveden u točkama 7.2, 7.3 i 7.4.;
   3.3.2.   kod unutarnjih sastavnih dijelova kod kojih već postoji EEZ homologacija tipa: zahtjevu za homologaciju tipa vozila potrebno je priložiti homologacije tipa;
   3.3.3.   vozilo koje je reprezentativni predstavnik tipa koji se homologira.
   4.   Zahtjev za EEZ homologaciju tipa sastavnog dijela

   4.1.   Zahtjev za EEZ homologaciju tipa sastavnog dijela, na temelju članka 3. stavka 4. Direktive 70/156/EEZ u pogledu tipa unutarnjega materijala i njegovog ponašanja pri gorenju, podnosi proizvođač vozila.
   4.2.   Obrazac opisnog dokumenta dan je u Prilogu II, Dodatku 2.
   4.3.   Nadležnoj tehničkoj službi zaduženoj za provođenje homologacijskih ispitivanja potrebno je dostaviti sljedeće:
   4.3.1.   uzorke čiji je broj naveden u točkama 7.2, 7.3 i 7.4. dolje; Na uzorcima mora biti jasno i neizbrisivo označen podnositeljev trgovački naziv ili oznaka i opis tipa;
   4.3.2.   kod uređaja kao što su sjedala, zavjese, pregradne stijenke itd., uzorke navedene u 4.3.1. te jedan kompletan prethodno spomenuti uređaj.
   5.   Izdavanje EEZ homologacije tipa

   5.1.   Ako su ispunjeni odgovarajući uvjeti, izdaje se EEZ homologacija tipa na temelju članka 4. stavka 3. i, gdje je to potrebno, članka 4. stavka 4. Direktive 70/156/EEZ.
   5.2.   Obrazac potvrde o EEZ homologaciji tipa dan je u:
   5.2.1.   Prilogu III, Dodatku 1. za zahtjeve iz točke 3.1.
   5.2.2.   Prilogu III, Dodatku 2. za zahtjeve iz točke 4.1.
   5.3.   Svakom homologiranom tipu vozila i tipu sastavnog dijela dodjeljuje se homologacijski broj u skladu s Prilogom VII. Direktivi 70/156/EEZ. Ista država članica ne smije dodijeliti isti broj drugom tipu vozila ili drugom tipu sastavnog dijela.
   6.   Označivanje

   6.1.   Svaki sastavni dio koji je sukladan tipu homologiranom prema ovoj Direktivi mora nositi EEZ homologacijsku oznaku tipa. Ova se oznaka sastoji od:
   pravokutnika unutar kojega se nalazi malo slovo „e”, iza kojega se nalazi razlikovni broj ili slova države članice koja je izdala homologaciju tipa sastavnog dijela:

               1

               za Njemačku

               2

               za Francusku

               3

               za Italiju

               4

               za Nizozemsku

               5

               za Švedsku

               6

               za Belgiju

               9

               za Španjolsku

               11

               za Ujedinjenu Kraljevinu

               12

               za Austriju

               13

               za Luksemburg

               17

               za Finsku

               18

               za Dansku

               21

               za Portugal

               23

               za Grčku

               IRL

               za Irsku;

         6.1.2.   u blizini pravokutnika:
   6.1.2.1.   osnovni homologacijski broj, sadržan u odjeljku 4, homologacijskoga broja tipa iz Priloga VII. Direktivi 70/156/EEZ, ispred kojega se nalaze dvije brojke kojima se označuje broj niza dodijeljen posljednjim većim tehničkim izmjenama Direktive …/…/EEZ do datuma kada je izdana homologacija tipa sastavnog dijela. U ovoj je Direktivi broj niza 00 (izvorni oblik Direktive);
   6.1.2.2.   simboli koji označavaju smjer za koji je utvrđena brzina gorenja:

               —

                   za vodoravni smjer (Prilog IV.),

               —

                   za okomiti smjer (Prilog VI.),

               —

                   za vodoravni i okomiti smjer (prilozi IV. i VI.);

         6.1.2.3.   simbol koji označuje da je sastavni dio homologiran u pogledu njegovog ponašanja pri gorenju (Prilog V) i/ili simbolkoji označava da je sastavni dio homologiran kao kompletan uređaj, kao npr. sjedala, pregradne stijenke, police za prtljagu itd.
   6.2.   Ako je sjedalo homologirano kao sastavni dio, ili ako su jastuk i naslon sjedala ili klupe za sjedenje prekriveni istim materijalom, dovoljno je staviti po jednu oznaku na svako sjedalo odnosno klupu.
   6.3.   Oznaka mora biti pričvršćena na materijal tako da je jasno čitljiva i neizbrisiva i kada je materijal ugrađen u vozilo.
   6.4.   Obrazac EEZ homologacijske oznake tipa sastavnog dijela prikazan je u Dodatku ovom Prilogu.
   7.   Specifikacije

   7.1.   Unutarnji materijali koji se nalaze u prostoru za putnike vozila koje se homologira moraju se podvrgnuti jednome ili više ispitivanja navedenih u prilozima IV., V. i VI.
   Od sljedećega se materijala (sljedećih materijala) ispitivanju opisanom u Prilogu IV. ovoj Direktivi podvrgava pet uzoraka u slučaju izotropnih materijala, odnosno 10 uzoraka u slučaju neizotropnih materijala (po pet za svaki smjer):

               —

               materijal(i) od kojega (kojih) se izrađuje tapetarija bilo kojeg sjedala i njegovoga pribora (uključujući vozačevo sjedalo),

               —

               materijal(i) od kojega (kojih) se izrađuje unutarnja krovna obloga,

               —

               materijal(i) od kojega (kojih) se izrađuje unutarnja obloga bočnih i stražnjih stjenki, uključujući pregradne stijenke,

               —

               materijal(i) koji ima(ju) termalnu i/ili akustičku funkciju,

               —

               materijal(i) od kojega (kojih) se izrađuje unutarnja obloga poda,

               —

               materijal(i) od kojih se izrađuje unutarnja obloga polica za prtljagu, cijevi grijanja i ventilacijskih cijevi,

               —

               materijal(i) od kojega (kojih) se izrađuju rasvjetna tijela.

         Nadalje, jedan se primjerak dostavlja tehničkoj službi kao referentni uzorak.
   7.2.1.   Rezultat ispitivanja smatra se zadovoljavajućim ako, uzimajući u obzir najslabije rezultate ispitivanja, horizontalna brzina gorenja ne prelazi 100 mm/min, ili ako se plamen ugasi prije nego što dosegne zadnju mjernu točku.
   Od sljedećega se materijala (sljedećih materijala) ispitivanju opisanom u Prilogu V. podvrgavaju po četiri uzorka za svako lice (ako lica nisu identična):

               —

               materijal(i) od kojega (kojih) se izrađuje unutarnja krovna obloga,

               —

               materijal(i) od kojega (kojih) se izrađuje unutarnja obloga polica za prtljagu, cijevi grijanja i ventilacijskih cijevi koje su smještene u krovu,

               —

               materijal(i) od kojega (kojih) se izrađuje rasvjeta smještena u policama za prtljagu i/ili krovu.

         Nadalje, jedan se primjerak dostavlja tehničkoj službi kao referentni uzorak.
   7.3.1.   Rezultat ispitivanja smatra se zadovoljavajućim ako se, uzimajući u obzir najslabije rezultate ispitivanja, ne stvara kapljevina koja dovodi do zapaljenja vate.
   Kod materijala od kojega (kojih) se izrađuju zavjese i kapci (odnosno drugi viseći materijali), ispitivanju opisanom u Prilogu VI. podvrgavaju se tri uzorka u slučaju izotropnih odnosno šest uzoraka u slučaju neizotropnih materijala.
   Nadalje, jedan se primjerak dostavlja tehničkoj službi kao referentni uzorak.
   7.4.1.   Rezultat ispitivanja smatra se zadovoljavajućim ako, uzimajući u obzir najslabije rezultate ispitivanja, vertikalna brzina gorenja ne prelazi 100 mm/min.
   7.5.   Materijali koji se ne moraju podvrgnuti ispitivanjima opisanima u Prilogu IV. i VI. su:
   7.5.1.   metalni i stakleni dijelovi;
   7.5.2.   svaki pojedinačni dio pribora sjedala u kojemu je masa nemetalnog materijala manja od 200 g. Ako u ukupnoj masi pribora udio nemetalnoga materijala prelazi 400 g po sjedalu, tada se svaki materijal mora ispitati;
   7.5.3.   elementi čija površina ili obujam ne prelazi:
   7.5.3.1.   100 cm2 odnosno 40 cm3 kod elemenata koji su povezani s pojedinačnim mjestom za sjedenje;
   7.5.3.2.   300 cm2 odnosno 120 cm3 po redu sjedala i maksimalno po dužnome metru unutrašnjosti prostora za putnike kod elemenata koji su raspoređeni po vozilu, ali nisu povezani s pojedinačnim mjestom za sjedenje;
   7.5.4.   električni kabeli;
   7.5.5.   elementi kod kojih nije moguće uzeti uzorak u propisanim dimenzijama koje su navedene u stavku 3.1. Priloga IV., stavku 3. Priloga V. i stavku 3.1. Priloga VI.
   8.   Inačice i izvedbe tipa vozila i materijala i izmjene homologacije

   8.1.   U slučaju inačica i izvedbi tipa homologiranog na temelju ove Direktive primjenjuju se odredbe članka 5. Direktive 70/156/EEZ.
   9.   Sukladnost proizvodnje

   9.1.   Mjere kojima se osigurava sukladnost proizvodnje provode se u skladu s odredbama utvrđenim u članku 10. Direktive 70/156/EEZ.
   10.   Zahtjevi u vezi s ugradnjom materijala i opreme u vozilo i/ili u uređaje homologirane kao sastavne dijelove

   10.1.   Materijali i/ili oprema koja se koristi u prostoru za putnike i/ili u uređajima koji su homologirani kao sastavni dijelovi ugrađuju se tako da se rizik nastanka i širenja plamena svede na najmanju moguću mjeru.
   10.2.   Ovakvi se unutarnji materijali i/ili oprema ugrađuju isključivo u skladu s njihovom namjenom i ispitivanjima kojima su podvrgnuti (vidjeti 7.2, 7.3 i 7.4), posebno u pogledu njihova ponašanja pri gorenju i taljenju (vodoravni/okomiti smjer).
   10.3.   Nikakvo sredstvo za lijepljenje koje se koristi za pričvršćivanje unutarnjega materijala za nosivu strukturu ne smije, ako je to moguće, pogoršati svojstva materijala u pogledu njegova ponašanja pri gorenju.
   PRILOG II
   OPISNI DOKUMENTI

      Dodatak 1.

      Dodatak 2.

   PRILOG III.
   POTVRDE O EEZ HOMOLOGACIJI TIPA

      Dodatak 1.

      Dopuna

         potvrdi o EEZ homologaciji tipa br. .... vezano uz homologaciju tipa vozila u odnosu na Direktivu …/…/EEZ kako je zadnje izmijenjena Direktivom …/…/EEZ

      Dodatak 2.

      Dopuna

   PRILOG IV.
   ISPITIVANJE KOJIM SE UTVRĐUJE VODORAVNA BRZINA GORENJA MATERIJALA
   1.   Načelo

   Uzorak se drži vodoravno u držaču koji ima oblik slova U i izlaže djelovanju određenog niskoenergetskog plamena u komori za izgaranje u trajanju od 15 sekunda tako da plamen djeluje na slobodni kraj uzorka. Ispitivanjem se utvrđuje hoće li se i kada ugasiti plamen odnosno u kojemu će vremenu plamen prijeći izmjerenu dužinu.
   2.   Aparatura

   2.1.   Komora za izgaranje (Slika 1.), po mogućnosti od nehrđajućega čelika, dimenzija navedenih na slici 2. Prednji dio komore sadrži plamenootporno okno za promatranje koje može pokrivati čitavu površinu prednjega dijela komore i koji se može izvesti kao prilazni poklopac.
   Dno komore ima zračne otvore, a gornja je ploha obavijena zračnim kanalićem. Komora stoji na četiri nožice visine 10 mm.
   Komora može na jednom kraju imati otvor za uvođenje držača s uzorkom u komoru; na suprotnoj se strani nalazi otvor za dovod plina. Taljevina se skuplja u plitici (vidjeti sliku 3.) koja je smještena na dnu komore između zračnih otvora tako da nijednim dijelom ne prekriva površinu otvora za zračenje.

   2.2.   Držač uzorka koji se sastoji od dvije metalne pločice ili okvira u obliku slova U od nehrđajućeg materijala. Dimenzije su dane na slici 4.
   Donja je pločica opremljena pribadačama, a gornja odgovarajućim rupicama radi ujednačenog držanja uzorka. Pribadače također služe kao mjerne točke na početku i kraju dužine gorenja.
   Potrebno je postaviti nosač u obliku toplinski postojanih žica promjera 0,25 mm koje obujmljuju okvir u razmacima od 25 mm preko donjeg U-okvira (vidjeti sliku 5.).
   Ravnina donje strane uzoraka je 178 mm iznad podne ploče. Udaljenost od prednjega ruba držača uzorka do kraja komore je 22 mm; udaljenost od uzdužnih strana držača uzorka do bočnih stranica komore je 50 mm (sve unutarnje dimenzije). (Vidjeti slike 1. i 2).

   2.3.   Plinski plamenik. Mali izvor paljenja čini Bunsenov plamenik unutarnjega promjera 9,5 ± 0,5 mm. Nalazi se u ispitnom kabinetu tako da se središte sapnice nalazi 19 mm ispod središta donjeg ruba otvorenoga kraja uzorka (vidjeti sliku 2).
   2.4.   Ispitni plin. Ispitni plin koji dolazi u plamenik ima kalorijsku vrijednost blizu 38 MJ/m3(npr. prirodni plin).
   2.5.   Metalni češalj, najmanje dužine 110 mm, sa sedam do osam blago zaobljenih zubaca na 25 mm.
   2.6.   Štoperica točnosti mjerenja 0,5 sekunda.
   2.7.   Odsisnik dimova (napa). Komora za izgaranje može biti smještena u sklopu odsisnika dimova (nape) pod uvjetom da je njegov unutarnji volumen najmanje 20 puta, ali ne više od 110 puta, veći od volumena komore i pod uvjetom da nijedna dimenzija visine, širine ili dužine odsisnika dimova nije više od 2 ½ puta veća od bilo koje druge dimenzije.
   Prije ispitivanja se vertikalna brzina zraka kroz odsisnik dimova mjeri 100 mm ispred i 100 mm iza konačnog položaja na koji će biti smještena komora za izgaranje. Brzina mora biti između 0,10 i 0,30 m/s kako poslužitelj ne bi osjećao neugodu zbog proizvoda izgaranja. Moguće je koristiti odsisnik dimova s prirodnom ventilacijom i primjerenom brzinom zraka.
   3.   Uzorci

   3.1.   Oblik i dimenzije

   3.1.1.   Oblik i dimenzije uzoraka dani su na slici 6. Debljina uzorka odgovara debljini proizvoda koji se ispituje. Ne smije biti veća od 13 mm. Kada uzimanje uzorka to dopušta, uzorak ima ujednačen presjek po čitavoj dužini.

   3.1.2.   Ako oblik i dimenzije proizvoda ne dopuštaju uzimanje uzorka dane veličine, moraju se zadovoljiti sljedeće najmanje dimenzije:

               (a)

               kod uzoraka širine 3 do 60 mm dužina mora biti 356 mm. U ovom se slučaju materijal ispituje u širini proizvoda;

               (b)

               kod uzoraka širine 60 do 100 mm dužina mora biti najmanje 138 mm. U ovom slučaju potencijalna dužina gorenja odgovara dužini uzorka, a mjerenje počinje u prvoj mjernoj točki.

         3.2.   Uzorkovanje

   Uzorci se uzimaju od materijala koji se ispituje. Kod materijala koji imaju različitu brzinu gorenja u različitim smjerovima materijala potrebno je ispitati svaki smjer. Uzorci se uzimaju i stavljaju u ispitnu aparaturu tako da se izmjeri najveća brzina gorenja.
   Ako se materijal dostavlja u širinama, potrebno je odrezati dužinu od najmanje 500 mm u punoj širini. Od ovog se uzimaju uzorci koji moraju biti najmanje 100 mm udaljeni od ruba materijala i na jednakoj udaljenosti jedan od drugoga.
   Uzorci se na isti način uzimaju i od gotovih proizvoda kada to dopušta oblik proizvoda. Ako je debljina proizvoda veća od 13 mm, ova će se smanjiti na 13 mm mehaničkim djelovanjem na stranu koja nije okrenuta prostoru za smještaj osoba. Ako je to nemoguće, ispitivanje se provodi, u skladu s tehničkom službom, na prvobitnoj širini materijala, koju je potrebno navesti u izvješću o ispitivanju.
   Složeni materijali (vidjeti točku 2.10. Priloga I.) ispituju se kao da su jedinstvene strukture.
   Kod materijala koji se sastoje od slojeva različitoga sastava koji su položeni jedan na drugi, a koji nisu složeni materijali, svi se slojevi materijala koji se nalaze na dubini do 13 mm od površine koja je okrenuta prema prostoru za putnike ispituju pojedinačno.
   3.3.   Kondicioniranje

   Uzorci se kondicioniraju najmanje 24 sata, ali ne više od 7 dana, na temperaturi od 23 ± 2 °C i relativnoj vlazi 50 ± 5 % i održavaju se u ovakvim uvjetima do neposredno prije ispitivanja.
   4.   Postupak

   4.1.   Uzorke s kovrčastom ili čupavljenom površinom stavite na ravnu površinu i češljem dva puta prijeđite po čupavoj strani (2.5.).
   4.2.   Stavite uzorak u držač (2.2.) tako da izložena strana bude okrenuta dolje prema plamenu.
   4.3.   Podesite plinski plamen na visinu od 38 mm koristeći se oznakom u komori, pri čemu dovod zraka u plamenik mora biti zatvoren. Prije početka prvoga ispitivanja plamen mora gorjeti najmanje 1 minutu radi stabilizacije.
   4.4.   Umetnite držač uzorka u komoru za izgaranje tako da kraj uzorka bude izložen plamenu te nakon 15 sekundi prekinite dotok plina.
   4.5.   Mjerenje vremena gorenja počinje u trenutku kada podnožje plamena prođe prvu mjernu točku. Promatrajte širenje plamena na strani koja gori brže od druge (gornja ili donja strana).
   4.6.   Mjerenje vremena gorenja dovršeno je kada plamen dođe do zadnje mjerne točke ili kada se plamen ugasi prije dolaska do zadnje mjerne točke. Ako plamen ne dosegne zadnju mjernu točku, izmjerite dužinu izgorenog materijala do točke gdje se plamen ugasio. Dužina izgorenog materijala raspadnuti je dio uzorka koji je gorenjem uništen na površini ili u unutrašnjosti.
   4.7.   Ako se uzorak ne zapali ili ne nastavi gorjeti nakon što je plamenik ugašen, ili ako se plamen ugasi prije nego što dosegne prvu mjernu točku tako da nije izmjereno vrijeme gorenja, upišite u izvješće o ispitivanju da je brzina gorenja 0 mm/min.
   4.8.   Ako se provodi niz ispitivanja ili ponovljena ispitivanja, uvjerite se da komora za izgaranje i držač uzorka nemaju temperaturu veću od 30 °C prije nego što pristupite sljedećem ispitivanju.
   5.   Izračun

   Brzina gorenja, B (1), u milimetrima po minuti, izračunava se prema formuli

   gdje je:

               s dužina izgorenog materijala u milimetrima;

               t vrijeme u sekundama koje je potrebno da izgori dužina s.

      (1)  Brzina gorenja (B) za pojedini se uzorak izračunava samo u slučaju da plamen dosegne zadnju mjernu točku ili kraj uzorka.
   PRILOG V.
   ISPITIVANJE KOJIM SE UTVRĐUJE PONAŠANJE MATERIJALA PRI TALJENJU
   1.   Načelo

   Uzorak se stavlja u vodoravni položaj i izlaže električnome radijatoru. Ispod uzorka stavlja se prijamni spremnik koji skuplja proizlazne kapi.
   U posudu se stavlja malo vate kako bi se provjerilo gori li neka od kapi.
   2.   Aparatura

   Aparatura se sastoji od (Slika 1.):

               (a)

               električnoga radijatora;

               (b)

               nosača uzorka s rešetkom;

               (c)

               prijamnog spremnika (za proizlazne kapi);

               (d)

               stalka (za aparaturu).

         2.1.   Izvor topline je električni radijator korisne snage 500 W. Isijavajuća površina mora biti izrađena od prozirne kremene ploče promjera 100 ± 5 mm.
   Isijavajuća toplina iz aparature mjerena na površini smještenoj paralelno s površinom radijatora na udaljenosti od 30 mm mora biti 3 W/cm2.
   2.2.   Kalibracija

   Za kalibraciju radijatora koristi se mjerač toplinske struje (radiometar) tipa Gardon (membranski), čiji predviđeni raspon ne prelazi 10 W/cm2.
   Cilj koji prima isijavanje, te eventualno u manjem obimu konvekciju, mora biti plosnat, okrugao, promjera najviše do 10 mm i prevučen crnim trajnim mat premazom. Cilj se nalazi u tijelu s vodenim hlađenjem čije je prednje lice izrađeno od metala visokoga sjaja, plosnato je, poklapa se s ravninom cilja, okruglog je oblika, promjera oko 25 mm.
   Isijavanje ne smije proći ni kroz kakav prozor prije no što dosegne cilj. Instrument mora biti robustan, jednostavan za pripremu i uporabu, neosjetljiv na propuh i kalibracijski stabilan. Instrument mora imati preciznost unutar ± 3 % i ponovljivost unutar 0,5 %.
   Kalibracija mjerača toplinske struje provjerava se svaki puta kada se provodi kalibracija radijatora, i to usporedbom s instrumentom koji služi kao mjerodavni standard i koji se ne koristi u druge svrhe. Instrument koji služi kao mjerodavni standard potpuno se kalibrira jedanput godišnje u skladu s nacionalnom normom.
   2.2.1.   Provjera kalibracije

   Iradijaciju koju proizvodi ulazna snaga, a koja je kod prve kalibracije pokazivala vrijednost koja odgovara iradijaciji od 3 W/cm2, potrebno je redovito provjeravati (najmanje jedanput svakih 50 radnih sati), a kalibraciju je potrebno ponoviti kada se provjerom ustanovi odstupanje veće od 0,06 W/cm2.
   2.2.2.   Postupak kalibracije

   Aparaturu je potrebno smjestiti u okolinu u kojoj gotovo nema nikakvih zračnih strujanja (ne više od 0,2 m/s).
   Stavite mjerač toplinske struje u aparaturu u položaj uzorka tako da se cilj mjerača toplinske struje nalazi u sredini površine radijatora.
   Uključite struju i uspostavite ulaznu snagu kontrolnika koja je potrebna da se postigne iradijacija u sredini površine radijatora od 3 W/cm2. Nakon podešavanja generatora na vrijednost potrebnu da se zabilježi iradijacija od 3 W/cm2 potrebno je napraviti petminutnu stanku bez daljnjega podešavanja kako bi se osigurala ravnoteža.
   2.3.   Nosač uzoraka metalni je prsten (Slika 1.). Na prsten se stavlja rešetka od žice od nehrđajućeg čelika sljedećih dimenzija:

               —

               unutarnji promjer: 118 mm,

               —

               dimenzije rupa: 2,10 mm kvadratnih,

               —

               promjer čelične žice: 0,70 mm.

         2.4.   Prijamni se spremnik sastoji od cilindrične cijevi unutarnjega promjera 118 mm i dubine 12 mm.
   Prijamni spremnik treba napuniti vatom.
   2.5.   Predmeti iz stavka 2.1., 2.3. i 2.4. osovljuju se na okomiti stup.
   Radijator se postavlja na nosač tako da je isijavajuća površina vodoravno, a isijavanje usmjereno prema dolje.
   U stup je potrebno ugraditi ručicu/papučicu koja će polako podizati nosač radijatora. Također je potrebno ugraditi zapor koji omogućuje da se radijator vrati u normalan položaj.
   U normalnom se položaju osi radijatora, nosača uzorka i prijamnog spremnika moraju poklapati.
   3.   Uzorci

   Ispitni uzorci moraju imati dimenzije 70 mm × 70 mm.
   Uzorci se na isti način uzimaju od gotovih proizvoda kada to dopušta oblik proizvoda. Ako je debljina proizvoda veća od 13 mm, ova će se smanjiti na 13 mm mehaničkim djelovanjem na stranu koja nije okrenuta prostoru za smještaj osoba. Ako je to nemoguće, ispitivanje se provodi, u skladu s tehničkom službom, na prvobitnoj širini materijala, koju je potrebno navesti u izvješću o ispitivanju.
   Složeni materijali (vidjeti točku 2.8. Priloga I.) ispituju se kao da su jedinstvene strukture.
   Kod materijala koji se sastoje od slojeva različitoga sastava koji su položeni jedan na drugi, a koji nisu složeni materijali, svi se slojevi materijala koji se nalaze na dubini do 13 mm od površine koja je okrenuta prema prostoru za putnike ispituju pojedinačno.
   Ukupna masa uzorka koji se ispituje mora biti najmanje 2 g. Ako je masa jednoga uzorka manja, dodaje se dovoljan broj uzoraka.
   Ako materijal ima dva različita lica, ispituju se oba lica, što znači da je potrebno ispitati osam uzoraka.
   Uzorci i vata kondicioniraju se najmanje 24 sata na temperaturi 23 ± 2 °C i relativnoj vlazi 50 ± 5 % te se održavaju u ovakvim uvjetima do neposredno prije ispitivanja.
   4.   Postupak

   Uzorak se stavlja na nosač, a ovaj se postavlja tako da je udaljenost između površine radijatora i gornje strane uzorka 30 mm.
   Prijamni se spremnik, uključujući vatu, stavlja ispod rešetke nosača na udaljenosti od 300 mm.
   Radijator se stavlja sa strane, tako da ne isijava na uzorak i zatim uključuje. Kada postigne puni kapacitet stavlja se iznad uzorka i započinje s mjerenjem vremena.
   Ako se materijal otopi ili izobliči, visina se radijatora podešava tako da se održi udaljenost od 30 mm.
   Ako se materijal zapali, radijator se nakon tri sekunde odlaže sa strane. Vraća se u položaj kada se plamen ugasi te se isti postupak ponavlja koliko god je puta potrebno u prvih pet minuta ispitivanja.
   Nakon pete minute ispitivanja:

               i.

               Ako se uzorak ugasio (bez obzira na to je li se zapalio u prvih pet minuta ispitivanja), ostavite radijator u položaju čak i ako se uzorak ponovno zapali.

               ii.

               Ako materijal gori, pričekajte da se ugasi prije nego što radijator vratite u položaj.

         U oba se slučaja ispitivanje mora nastaviti još pet minuta.
   5.   Rezultati

   Opažanja se zapisuju u izvješće o ispitivanju kao npr:

               —

               kapanje (ako ga ima), bez obzira na postojanje plamena,

               —

               je li došlo do zapaljenja vate

   PRILOG VI.
   ISPITIVANJE KOJIM SE UTVRĐUJE OKOMITA BRZINA GORENJA MATERIJALA
   1.   Načelo

   Ovo se ispitivanje sastoji u izlaganju uzoraka plamenu, držeći ih u okomitome položaju, i određivanju brzine širenja plamena materijalom koji se ispituje.
   2.   Aparatura

   Aparatura se sastoji od:

               (a)

               držača uzorka;

               (b)

               plamenika;

               (c)

               ventilacijskoga sustava kojim se odvodi plin i proizvodi izgaranja;

               (d)

               šablone;

               (e)

               niti za obilježavanje od bijelih merceriziranih pamučnih niti maksimalne linearne gustoće 50 tex.

         2.1.   Držač uzorka sastoji se od pravokutnoga okvira visine 560 mm s dva kruto spojena paralelna štapića razmaknuta 150 mm na koji se pričvršćuju pribadače na koje se postavlja ispitni uzorak; ispitni se uzorak nalazi u ravnini najmanje 20 mm od okvira. Pribadače ne smiju imati promjer veći od 2 mm i moraju biti dugačke najmanje 27 mm. Pribadače su smještene na paralelnim štapićima na mjestima kako je prikazano na slici 1. Okvir se pričvršćuje na prikladan nosač kako bi se štapići održali u okomitom položaju za vrijeme ispitivanja. (Radi smještanja uzorka na pribadače u ravnini podalje od okvira, uz pribadače se mogu postaviti razdjelnici promjera 2 mm).
   2.2.   Plamenik je opisan na slici 3.
   Plin kojim se napaja plamenik može biti trgovački propan ili trgovački butan.
   Plamenik se smješta ispred i poniže uzorka tako da leži u ravnini koja prolazi kroz okomitu središnjicu uzorka i uspravno na njegovo lice (vidjeti sliku 2.) tako da je uzdužna os nagnuta prema gore pod kutom od 30° u odnosu na okomicu prema donjem rubu uzorka. Razmak između vrha plamenika i donjega ruba uzorka je 20 mm.
   2.3.   Ispitna aparatura može biti smještena u sklopu odsisnika dimova pod uvjetom da je njegov unutarnji volumen najmanje 20 puta, ali ne više od 110 puta, veći od volumena ispitne aparature i pod uvjetom da niti jedna dimenzija visine, širine ili dužine odsisnika dimova nije više od 2 ½ puta veća od bilo koje druge dimenzije. Prije ispitivanja, vertikalna se brzina zraka kroz odsisnik dimova mjeri 100 mm ispred i 100 mm iza konačnog položaja gdje će biti smještena ispitna aparatura. Brzina mora biti između 0,10 i 0,30 m/s kako poslužitelj ne bi osjećao neugodu zbog proizvoda izgaranja. Moguće je koristiti odsisnik dimova s prirodnom ventilacijom i primjerenom brzinom zraka.
   2.4.   Koristi se plosnata tvrda šablona od prikladnog materijala i veličine koja odgovara veličini uzorka. U šabloni se izbuše rupe promjera oko 2 mm tako da razmaci između središta rupa odgovaraju razmacima između pribadača na okvirima (vidjeti sliku 1.). Rupe se nalaze na istoj udaljenosti u odnosu na okomite središnjice šablone.
   3.   Uzorci

   3.1.   Dimenzije uzoraka su: 560 × 170 mm.
   3.2.   Uzorci se kondicioniraju najmanje 24 sata na temperaturi od 23 ± 2 °C i relativnoj vlazi 50 ± 5 % i održavaju se u ovakvim uvjetima do neposredno prije ispitivanja.
   4.   Postupak

   4.1.   Ispitivanje se vrši na temperaturi okoline između 10° i 30 °C i relativnoj vlazi između 15 % i 80 %.
   4.2.   Plamenik se predgrijava 2 minute. Visina plamena se podešava na 40 ± 2 mm, a mjeri se kao udaljenost između vrha cjevčice plamenika i vrha žutoga dijela plamena kada je plamenik okrenut okomito, a plamen se promatra na prigušenome svjetlu.
   4.3.   Uzorak se stavlja na pribadače ispitnoga okvira pazeći da pribadače prolaze kroz točke označene pomoću šablone i da je uzorak najmanje 20 mm odmaknut od okvira. Okvir se pričvršćuje na nosač tako da je uzorak okomit.
   4.4.   Niti za obilježavanje se pričvršćuju vodoravno ispred uzorka na mjestima prikazanim na slici 1. Na svakom se mjestu postavlja nit u obliku petlje tako da su ta dva segmenta odmaknuta 1 mm i 5 mm od ravnine prednjega dijela uzorka.
   Svaka se petlja pričvršćuje na prikladan uređaj za mjerenje vremena. Nit mora biti dovoljno napeta da bude u stanju održavati položaj u odnosu na uzorak.
   4.5.   Uzorak se izlaže plamenu 5 sekundi. Smatra se da je došlo do zapaljenja ako uzorak nastavi gorjeti 5 sekundi nakon uklanjanja inicijalnoga plamena. Ako ne dođe do zapaljenja, plamenu se izlaže drugi kondicionirani uzorak u trajanju od 15 sekundi.
   4.6.   Ako bilo koji rezultat u bilo kojem kompletu od tri uzorka prelazi minimalni rezultat za 50 %, drugi se komplet od tri uzorka ispituje s obzirom na taj smjer odnosno lice. Ako jedan ili dva uzorka u bilo kojem kompletu od tri uzorka ne dogori do gornje niti za obilježavanje, drugi se komplet od tri uzorka ispituje s obzirom na taj smjer odnosno lice.
   4.7.   Mjere se sljedeća vremena u sekundama:

               (a)

               od početka izlaganja inicijalnom plamenu do odvajanja prve niti za obilježavanje (t1);

               (b)

               od početka izlaganja inicijalnom plamenu do odvajanja druge niti za obilježavanje (ts);

               (c)

               od početka izlaganja inicijalnom plamenu do odvajanja treće niti za obilježavanje (t3).

         5.   Rezultati

   Opažanja se upisuju u izvješće o ispitivanju, a uključuju:

               —

               trajanje izgaranja: t1, t2 i t3 u sekundama,

               —

               odgovarajuće dužine izgorenog materijala: d1, d2 i d3 u mm.

         Brzina gorenja V1 te, u odgovarajućim slučajevima, brzine V2 i V3 računaju se (za svaki uzorak ako plamen dosegne najmanje prvu nit za obilježavanje) kako slijedi:

   U obzir se uzima najveća brzina gorenja V1, V2 i V3.


title: 74/60/EEZ: Direktiva Vijeća od 17. prosinca 1973. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na unutarnju opremljenost motornih vozila (unutarnje dijelove prostora za putnike osim unutarnjih retrovizora, razmještaja upravljačkih naprava, krova ili pomičnog krova, naslona sjedala i stražnjeg dijela sjedala)

text:
|

31974L0060

 L 038  11/02/1974  0002 - 0021   13  3  0187    13  2  0168    13  3  0187    13  3  0142    13  3  0142    13  002  29  - 48   13  002  29  - 48   13  002  29  - 48   13  002  29  - 48   13  002  29  - 48   13  002  29  - 48   13  002  29  - 48   13  002  29  - 48   13  002  29  - 48   13  02  3  - 22   13  02  3  - 22

		Direktiva Vijećaod 17. prosinca 1973.o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na unutarnju opremljenost motornih vozila (unutarnje dijelove prostora za putnike osim unutarnjih retrovizora, razmještaja upravljačkih naprava, krova ili pomičnog krova, naslona sjedala i stražnjeg dijela sjedala)(74/60/EEZ)VIJEĆE EUROPSKIH ZAJEDNICA,uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njegov članak 100.,uzimajući u obzir prijedlog Komisije,uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta [1],uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora [2],budući da se tehnički zahtjevi koje motorno vozilo mora zadovoljiti u skladu s nacionalnim zakonodavstvom odnose, među ostalim, na unutarnju opremljenost kako bi se zaštitili putnici;budući da se zahtjevi razlikuju od jedne države članice do druge; budući da je stoga potrebno da sve države članice usvoje iste zahtjeve, bilo povrh ili umjesto svojih postojećih propisa, kako bi se dopustila primjena postupka EEZ homologacije tipa, koji je tema Direktive Vijeća od 6. veljače 1970. [3] o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju tipa motornih vozila i njihovih prikolica, za svaki tip vozila;budući da su zajednički zahtjevi za unutarnje retrovizore utvrđeni Direktivom Vijeća od 1. ožujka 1971. [4], također treba utvrditi zahtjeve za unutarnju opremljenost prostora za putnike, razmještaj upravljačkih naprava, krov i naslon sjedala i stražnji dio sjedala; budući da će se ostali zahtjevi koji se odnose na sidrišta sigurnosnih pojaseva i sjedala, naslone za glavu, zaštitu vozača od upravljača i razmještaj upravljačkih naprava, usvojiti naknadno;budući da usklađeni zahtjevi moraju smanjiti rizik ili ozbiljnost povreda vozača i time osigurati sigurnost na cesti u cijeloj Zajednici;budući da je s obzirom na tehničke zahtjeve primjereno koristiti one koje je usvojila Gospodarska komisija Ujedinjenih naroda za Europu u svom Pravilniku br. 21 ("Jedinstveni zahtjevi za homologaciju vozila s obzirom na unutarnju opremljenost") koji je priložen Sporazumu od 20. ožujka 1958. koji se tiče usvajanja jedinstvenih uvjeta homologacije i međusobnog priznavanja homologacije za opremu motornih vozila i dijelova,DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:Članak 1.Za potrebe ove Direktive, "vozilo" je svako motorno vozilo kategorije M1 (definirano u Prilogu I. Direktivi od 6. veljače 1970.) namijenjeno uporabi na cesti, s najmanje četiri kotača i najvećom konstrukcijski određenom brzinom većom od 25 km/h.Članak 2.Nijedna država članica ne smije odbiti dodjeljivanje EEZ homologacije tipa ili nacionalne homologacije tipa vozila, iz razloga koji se odnosi na unutarnju opremljenost vozila i to:- unutarnje dijelove prostora za putnike, osim unutarnjeg ili unutarnjih retrovizora,- razmještaj upravljačkih naprava,- krov ili pomični krov,- naslon sjedala i stražnji dio sjedala,ako ovi zadovoljavaju zahtjeve utvrđene u Prilozima.Članak 3.Nijedna država članica ne smije odbiti registrirati ili zabraniti prodaju, stavljanje u uporabu ili korištenje vozila iz razloga koji se odnosi na:- unutarnje dijelove prostora za putnike osim unutarnjeg ili unutarnjih retrovizora,- razmještaj upravljačkih naprava,- krov ili pomični krov,- naslon sjedala i stražnji dio sjedala,ako ovi predmeti zadovoljavaju zahtjeve utvrđene u prilozima.Članak 4.Država članica koja je dodijelila homologaciju tipa mora poduzeti potrebne mjere osiguravanja obaviještenosti o svim promjenama dijela ili obilježja koje se navode u točki 2.2. Priloga I. Nadležna tijela te države članice odlučuju treba li provoditi nova ispitivanja na promijenjenom tipu vozila i treba li donijeti novo izvješće. Ako se ispitivanjima utvrdi neudovoljavanje zahtjevu ove Direktive, promjena se ne odobrava.Članak 5.Promjene potrebne za prilagođavanje odredaba Priloga, kako bi se uzeo u obzir tehnički napredak, usvajaju se u skladu s postupkom utvrđenim u članku 13. Direktive Vijeća od 6. veljače 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju tipa motornih vozila i njihovih prikolica.Članak 6.1. Države članice donose odredbe koje sadrže zahtjeve potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom u roku 18 mjeseci od njezinog priopćenja i o tome odmah obavješćuju Komisiju.2. Države članice dostavljaju Komisiji tekst odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.Članak 7.Ova je Direktiva upućena državama članicama.Sastavljeno u Bruxellesu 17. prosinca 1973.Za VijećePredsjednikI. Nørgaard[1] SL C 112, 27.10.1972., str. 14.[2] SL C 123, 27.11.1972., str. 32.[3] SL L 42, 23.2.1970., str. 1.[4] SL L 68, 22.3.1971., str. 1.--------------------------------------------------PRILOG I. [1]DEFINICIJE, ZAHTJEVI ZA EEZ HOMOLOGACIJU I SPECIFIKACIJE(1.) 2. DEFINICIJEU smislu ove Direktive:(2.1.) 2.2. "Tip vozila" s obzirom na unutarnju opremljenost prostora za putnike (osim retrovizora, razmještaja upravljačkih naprava, krova i pomičnoga krova, naslona i stražnjeg dijela sjedala) znači motorna vozila koja se ne razlikuju u bitnim obilježjima kao što su:2.2.1. oblici sastavnih dijelova nadogradnje u prostoru za putnike;2.2.2. razmještaj upravljačkih naprava;2.3. "referentno područje" znači područje udara glave kao što je određeno u Prilogu II., osim:2.3.1. područja ograničena prednjom vodoravnom projekcijom kruga koji okružuje vanjski rub naprave za upravljanje, uvećanog za vanjski rub širine 127 mm; to je područje s donje strane omeđeno vodoravnom ravninom koja dodiruje donji rub naprave za upravljanje kad je ona u položaju za pravocrtnu vožnju naprijed;2.3.2. dijela površine ploče s instrumentima smještene između ruba područja opisanog u točki 2.3.1. i najbliže unutarnje bočne stijenke vozila; ta je površina s donje strane omeđena vodoravnom ravninom koja dodiruje donji rub naprave za upravljanje, i2.3.3. bočnih stupova vjetrobranskog stakla;2.4. "razina ploče s instrumentima" znači crta koja određuje točke dodira vertikalnih dodirnica na ploču s instrumentima;2.5. "krov" znači gornji dio vozila koji se prostire od gornjeg ruba vjetrobranskog stakla do gornjeg ruba stražnjeg stakla koji je s obje strane omeđen gornjim okvirom bočnih stijenki vozila;2.6. "crta pojasa" znači crta koja se sastoji od vidljivoga donjeg ruba bočnih prozora vozila;2.7. "kabriolet" znači vozilo kod kojega, u određenim izvedbama, iznad linije pojasa ne postoji kruti nepomični dio vozila osim stupova vjetrobranskog stakla ili zaštitnog (zaštitnih) okvira;2.8. "vozilo s pomičnim krovom" znači vozilo kod kojeg se samo krov ili jedan njegov dio može sklopiti unatrag ili skinuti, a da pri tim promjenama postojeći nepomični dijelovi nadogradnje ostaju iznad linije pojasa;3. ZAHTJEV ZA EEZ HOMOLOGACIJU TIPA3.1. Zahtjev za homologaciju tipa vozila podnosi proizvođač vozila ili njegov predstavnik.3.2. Zahtjevu se prilažu dolje navedeni dokumenti u tri primjerka sa sljedećim podatcima:- detaljnim opisom tipa vozila s obzirom na navedeno u točki 2.2.,- fotografijom ili prostornim prikazom prostora za putnike, i- brojevi i/ili simboli za prepoznavanje tipa vozila moraju se navesti.3.3. Tehničkoj službi koja je odgovorna za provođenje ispitivanja dostavlja se sljedeće:3.3.1. po izboru proizvođača, vozilo koje predstavlja tip vozila koji treba homologirati ili dio (dijelove) vozila koji se smatraju bitnim za provjere i ispitivanja propisana ovom Direktivom; i3.3.2. na zahtjev gore spomenute tehničke službe, određene sastavne dijelove i određene uzorke upotrijebljenih materijala.(4.) 5. ZAHTJEVI5.1. Prednji unutarnji dijelovi prostora za putnike iznad razine ploče s instrumentima, ispred točaka H prednjeg sjedala, osim bočnih vrata5.1.1. Referentno područje određeno u točki 2.3. ne smije sadržavati opasna hrapava područja ili oštre rubove koji bi mogli povećati opasnost teške ozljede putnika. Oni dijelovi o kojima je riječ u točkama 5.1.2. do 5.1.6. smatraju se zadovoljavajućima ako zadovoljavaju zahtjeve navedene u tim točkama.5.1.2. Dijelovi vozila unutar referentnoga područja, osim onih dijelova koji nisu dio ploče s instrumentima i koji su smješteni manje od 10 cm od ostakljenih površina moraju biti od materijala koji raspršuje energiju kao što je propisano u Prilogu III. Oni dijelovi koji se nalaze unutar referentnoga područja i koji zadovoljavaju oba sljedeća uvjeta također se ne uzimaju u obzir:- ako za vrijeme ispitivanja prema zahtjevima iz Priloga III. njihalo dotakne dijelove koji su izvan referentnoga područja, i- ako su dijelovi koje treba ispitati udaljeni najviše 10 cm od dijelova koji su dodirnuti izvan referentnoga područja, kad se ta udaljenost mjeri na površini referentnoga područja,nijedan kovinski nosač opreme ne smije imati rubove koji strše.5.1.3. Donji rub ploče s instrumentima mora, ako zadovoljava zahtjeve iz točke 5.1.2., biti zaobljen polumjerom zakrivljenosti koji nije manji od 19 mm.5.1.4. Prekidači, ručice itd., izrađeni od tvrdoga materijala, koji strše od 3,2 mm do 9,5 mm iznad ploče, kad se izmjeri postupkom propisanim u Prilogu V., moraju imati površinu poprečnoga presjeka koja nije manja od 2 cm2 kad se izmjeri na 2,5 mm od najistaknutije točke, i rubove zaobljene polumjerom zakrivljenosti ne manjim od 2,5 mm.5.1.5. Ako ti sastavni dijelovi strše više od 9,5 mm od površine ploče s instrumentima, moraju biti konstruirani i izrađeni tako da se pod utjecajem uzdužne vodoravne sile od 37,8 daN, koju proizvodi hidraulični klip ravnog čela promjera najviše 50 mm, uvuku u površinu ploče toliko da strše najviše 9,5 mm ili se pak odvoje; u ovom posljednjem slučaju ne smije ostati opasnih izbočina većih od 9,5 mm; poprečni presjek na razmaku od najviše 6,5 mm od najistaknutije točke izbočine mora imati površinu od najmanje 6,5 cm2.5.1.6. Kod izbočine nekog sastavnog dijela izrađenoga od mekanoga materijala tvrdoće manje od 50 shore A koji je pričvršćen na tvrdu podlogu, zahtjevi iz točaka 5.1.4. i 5.1.5. primjenjuju se samo na tu tvrdu podlogu.5.2. Prednji unutarnji dijelovi prostora za putnike koji se nalaze ispod razine ploče s instrumentima i ispred točaka H prednjeg sjedala, osim bočnih vrata i pedala5.2.1. Osim pedala i njihovih kućišta i onih sastavnih dijelova koje ne može dodirivati uređaj opisan u Prilogu VI., koji se upotrebljava u skladu s ondje opisanim postupkom, dijelovi na koje se odnosi točka 5.2. moraju zadovoljavati zahtjeve iz točaka od 5.1.4. do 5.1.6.5.2.2. Ručica ručne kočnice, ako je ugrađena na ploči s instrumentima ili ispod nje, mora biti tako postavljena da kad je otpuštena ne postoji opasnost da putnik u nju udari u slučaju čelnog sudara. Ako taj uvjet nije zadovoljen, površina ručice mora zadovoljavati zahtjeve iz točke 5.3.2.3.5.2.3. Police i slični dijelovi moraju biti tako konstruirani i izrađeni da njihovi nosači nemaju rubova koji strše te da zadovoljavaju jedan od sljedećih uvjeta:5.2.3.1. dijelovi koji su okrenuti prema unutarnjosti vozila moraju imati površinu čija visina nije manja od 25 mm, s rubovima koji su zaobljeni polumjerom zakrivljenosti koji nije manji od 3,2 mm. Ta površina mora biti prekrivena ili se sastojati od materijala koji raspršuje energiju, kao što je određeno u Prilogu III., te mora biti ispitana u uvjetima sudara u vodoravnom uzdužnome smjeru.5.2.3.2. Police i ostali slični dijelovi moraju se pod utjecajem vodoravne uzdužne sile od 37,8 daN koja djeluje prema naprijed i koju proizvodi cilindar promjera 110 mm čija je os vertikalna, odvojiti, slomiti, jako iskriviti ili uvući, a da se pritom ne proizvedu opasni oblici po rubu police. Sila mora biti usmjerena prema najčvršćemu dijelu polica ili ostalih sličnih dijelova.5.2.4. Ako dijelovi o kojima je riječ imaju dio izrađen od materijala čija je tvrdoća manja od 50 shore A i koji su pričvršćeni na tvrdu podlogu, primjenjuju se gornji zahtjevi, osim zahtjeva na koje se odnosi Prilog III. u vezi s apsorpcijom energije.5.3. Ostali unutarnji dijelovi prostora za putnike koji se nalaze ispred poprečne ravnine koja prolazi kroz referentnu crtu torza lutke postavljene na stražnjim sjedalima5.3.1. Područje primjeneZahtjevi iz točke 5.3.2. odnose se na upravljačke ručice, poluge i gumbe te na sve druge dijelove koji strše i na koje se ne odnose točke 5.1. i 5.2.5.3.2. ZahtjeviAko su dijelovi navedeni u točki 5.3.1. smješteni tako da ih putnici u vozilu mogu dodirivati, oni moraju zadovoljavati zahtjeve iz točaka od 5.3.2.1. do 5.3.4. Ako se mogu dodirnuti kuglom promjera 165 mm i ako su smješteni iznad točke H prednjih sjedala i ispred poprečne ravnine referentne crte vozila na lutki smještene na stražnje sjedalo, i izvan područja određenih u točkama 2.3.1. i 2.3.2. smatrat će se da su ti zahtjevi ispunjeni ako:5.3.2.1. Njihova površina završava zaobljenim rubovima s polumjerom zakrivljenosti koji nije manji od 3,2 mm.5.3.2.2. Upravljačke poluge i gumbi su konstruirani i izrađeni tako da se pod utjecajem uzdužne vodoravne sile od 37,8 daN koja djeluje prema naprijed njihovo stršenje u najnepovoljnijem položaju ograniči na najviše 25 mm od površine ploče ili da se ti dijelovi odvoje ili saviju; u ova posljednja dva slučaja ne smije ostati opasnih izbočina.Ručice za dizanje ili spuštanje stakala mogu, međutim, stršiti 35 mm od površine plohe.5.3.2.3. Ručica ručne kočnice kad je u otpuštenom položaju i ručica mjenjača kad je u bilo kojem stupnju prijenosa za kretanje naprijed, imaju, osim kad su smještene u područjima određenima u točkama 2.3.1. i 2.3.2. te u područjima ispod vodoravne ravnine koja prolazi kroz točku H prednjih sjedala, površinu ne manju od 6,5 cm2, mjereno u poprečnome presjeku koji je okomit na uzdužni vodoravni smjer i koji je udaljen 6,5 mm od najistaknutijega dijela, pri čemu polumjer zakrivljenosti ne smije biti manji od 3,2 mm.5.3.3. Zahtjevi iz točke 5.3.2.3. ne odnose se na ručicu ručne kočnice koja je učvršćena na podu vozila; ako se neki njezin dio u otpuštenome položaju nalazi iznad vodoravne ravnine koja prolazi kroz najnižu točku H (vidjeti Prilog IV.).5.3.4. Ostali dijelovi opreme vozila na koje se ne odnosi gornja točka, kao što su klizne vodilice sjedala, naprave za namještanje vodoravnog ili okomitog dijela sjedala, naprave za uvlačenje sigurnosnih pojaseva itd., nisu predmetom nijedne od ovih odredaba ako su smješteni iznad vodoravne ravnine koja prolazi kroz točku H svakoga sjedala, pa makar ih putnici lako mogu dodirnuti.5.3.5. Ako dijelovi o kojima je riječ imaju dio izrađen od materijala čija je tvrdoća manja od 50 shore A, i koji su pričvršćeni na tvrdu podlogu, gornji zahtjevi odnose se samo na tu tvrdu podlogu.5.4. Krov5.4.1. Područje primjene5.4.1.1. Zahtjevi točke 5.4.2. odnose se na unutarnju stranu krova.5.4.1.2. Međutim, ti se zahtjevi ne odnose na one dijelove krova koji ne mogu biti dodirnuti kuglom promjera 165 mm.5.4.2. Zahtjevi5.4.2.1. Dio unutarnje strane krova koji se nalazi iznad ili ispred putnika ne smije imati opasnih, hrapavih ili oštrih rubova usmjerenih prema natrag ili prema dolje. Širina dijelova koji strše ne smije biti manja od visina izbočine usmjerene prema dolje, a rubovi moraju imati polumjer zakrivljenosti ne manji od 5 mm. Posebno okviri i rebra krutoga krova ne smiju stršiti prema dolje više od 19 mm i moraju biti usmjereni u skladu s opisanim u Prilogu V.5.4.2.2. Okviri i rebra krova moraju biti prevučeni materijalom za raspršivanje energije sukladno propisanom u Prilogu III.5.5. Vozila s pomičnim krovom5.5.1. Zahtjevi5.5.1.1. Sljedeći zahtjevi, i zahtjevi iz točke 5.4. koji se odnose na krov, moraju se primijeniti na vozilo s pomičnim krovom kad je krov zatvoren.5.5.1.2. K tome, naprave za otvaranje i rukovanje pomičnim krovom moraju:5.5.1.2.1. biti konstruirane i izrađene tako da spriječe slučajno pokretanje koliko je god to moguće;5.5.1.2.2. kad je moguće, biti aerodinamične kako je opisano u Prilogu V.: njihove površine moraju završavati rubovima sa zaobljenim polumjerom zakrivljenosti koji ne smije biti manji od 5 mm;5.5.1.2.3. biti tako smještene da se u položaju za mirovanje nalaze u području koje ne može dotaknuti kugla promjera 165 mm. Ako taj uvjet ne može biti ispunjen, naprave za otvaranje i rukovanje moraju u položaju za mirovanje biti uvučene ili konstruirane i izrađene tako da se pod utjecajem sile od 37,8 daN, čiji je smjer djelovanja određen u Prilogu III., kao dodirnica na putanju modela glave, njihovo stršenje, kako je opisano u Prilogu V., smanji najviše do 25 mm iznad površine na koju su naprave ugrađene ili da se naprave odvoje. U tom drugom slučaju ne smiju ostati opasne izbočine.5.6. Kabrioleti i vozila s kliznim krovom5.6.1. Kod kabrioleta, samo područje ispod gornjih dijelova sigurnosnih okvira i vrha okvira vjetrobranskog stakla mora zadovoljavati zahtjeve iz točke 5.4.5.6.2. Na vozila s kliznim krovom primjenjuju se zahtjevi iz točke 5.5., koji su primjenjivi za vozila s kliznim krovom.5.7. Stražnji dijelovi sjedala5.7.1. Zahtjevi5.7.1.1. Površina stražnjih dijelova sjedala ne smije biti opasno hrapava ili imati oštrih rubova što bi moglo povećati opasnost i težinu ozljeđivanja putnika.5.7.1.2. Osim u slučajevima koji su navedeni u točkama 5.7.1.2.1., 5.7.1.2.2. i 5.7.1.2.3., onaj dio stražnjega dijela prednjega sjedala koji se nalazi u području udara glave, kako je određeno u Prilogu II., mora omogućavati raspršivanje energije kako je propisano u Prilogu III. Za određenje područja udara glave, prednja sjedala moraju, ako su pomična, biti u krajnjemu stražnjem položaju za vožnju s kutom nagiba njihovih naslona koji je što je moguće bliži kutu od 25 °, osim ako proizvođač nije drukčije naveo.5.7.1.2.1. Kod razdvojenih prednjih sjedala, područje udara glave stražnjih putnika protezat će se 10 cm sa svake strane od središnje crte sjedala, na gornjemu dijelu stražnjega dijela naslona sjedala.5.7.1.2.1.a [2] Kad su sjedala opremljena naslonima za glavu, svako ispitivanje mora biti provedeno kad je naslon za glavu u najnižem položaju i u točki smještenoj na vertikalnoj crti koja prolazi kroz središte naslona za glavu.5.7.1.2.1.b [2] Kod sjedala koje je konstruirano tako da se može ugraditi u nekoliko tipova vozila, područje udara glave određuje se prema vozilu čiji je krajnji stražnji položaj sjedala u položaju za vožnju ocijenjen kao najnepovoljniji za sve razmatrane tipove; tako određeno područje udara smatra se odgovarajućim za ostale tipove vozila.5.7.1.2.2. Kad su prednja sjedala u obliku klupe, područje udara glave protezat će se između uzdužnih uspravnih ravnina koje se nalaze 10 cm prema van od središnje osi vanjskih sjedećih položaja. Proizvođač mora odrediti središnju os svakoga vanjskog sjedećeg položaja na klupi.5.7.1.2.3. Kad se područje udara glave nalazi izvan granica propisanih u točkama 5.7.1.2.1. a i b i 5.7.1.2.2., struktura okvira sjedala mora biti obložena kako bi se izbjegao izravni dodir glave s njom; također, u tim područjima struktura okvira sjedala mora imati polumjer zakrivljenosti barem 5 mm. Ti dijelovi mogu zadovoljavati zahtjeve o raspršivanju energije određene u Prilogu III.5.7.2. Ako su u područjima udara sjedala, nasloni za glavu i njihovi oslonci sadrže dijelove pokrivene materijalom čija je tvrdoća manja od 50 shore A, gore navedeni zahtjevi, osim zahtjeva koji se odnose na raspršivanje energije koji su propisani u Prilogu III., primjenjuju se samo na krute dijelove. Ti se zahtjevi ne odnose na krajnja stražnja sjedala, na sjedala okrenuta bočno ili prema stražnjemu dijelu vozila te na sjedala okrenuta leđima jedno prema drugomu.5.8. Zahtjevi iz točke 5. primjenjuju se na one dijelove opreme koja nije navedena u prethodnim točkama koje sukladno različitim postupcima propisanima u točkama od 5.1. do 5.7. i ovisno o njihovu položaju u vozilu, mogu dotaknuti putnici. Ako su takvi dijelovi izrađeni od materijala čija je tvrdoća manja od 50 shore A i učvršćeni na krutu podlogu (krute podloge), ti zahtjevi primjenjuju se samo na krutu podlogu (krute podloge).[1] Tekst Priloga u osnovi je sličan tekstu Pravilnika br. 21 Gospodarske komisije Ujedinjenih naroda za Europu, a osobito je ista potpodjela na točke; iz tog razloga kad točka Pravilnika br. 21 nema odgovarajuću točku u ovoj Direktivi, njezin je broj naveden u zagradama.[2] Te točke nisu uključene u Pravilnik br. 21.--------------------------------------------------PRILOG II.ODREĐIVANJE PODRUČJA UDARA GLAVE1. Područje udara glave uključuje sve nestaklene površine unutarnjosti vozila s kojima može doći u statički dodir glava u obliku kugle promjera 165 mm koja je sastavni dio mjerne naprave čije su dimenzije od okretne točke bedra do vrha glave neprekidno podesive između 736 mm i 840 mm.2. Gore spomenuto područje mora se odrediti sljedećim postupkom ili njegovom grafičkom interpretacijom:2.1. Okretna točka mjerne naprave mora se za svaki sjedeći položaj za koji proizvođač postavlja zahtjev postaviti prema sljedećem:2.1.1. kod sjedala s kliznim vodilicama:2.1.1.1. u točki H (vidjeti Prilog IV.); i2.1.1.2. u točki koja se nalazi 127 mm ispred točke H i na visini koja proizlazi iz jedne od dviju promjena po visini točke H koju uzrokuje prednje pomicanje od 127 mm ili 19 mm;2.1.2. kod sjedala bez kliznih vodilica, u točki H sjedala o kojem je riječ.2.2. Sve točke dodira koje se nalaze ispod najnižega ruba vjetrobranskog stakla i ispred točke H određuju se za svaku dimenziju od okretne točke do vrha glave koja se može izmjeriti ispitnom napravom unutar unutarnjih dimenzija vozila.2.3. Ako nema dodira u slučaju namještanja u gornjim granicama, s vertikalnom ispitnom napravom, moguće točke dodira određuju se zakretanjem ispitne naprave prema naprijed i dolje preko svih lukova vertikalnih ravnina u rasponu 90 ° u odnosu na okomitu uzdužnu ravninu vozila koja prolazi kroz točku H.3. Određena "točka dodira" je točka u kojoj glava naprave dotakne dio unutarnjosti vozila. Najveće pomicanje prema dolje ograničava se do položaja u kojem glava dotakne vodoravnu ravninu koja se nalazi 25,4 mm iznad točke H.--------------------------------------------------PRILOG III.POSTUPAK ISPITIVANJA MATERIJALA ZA RASPRŠIVANJE ENERGIJE1. PRIPREMA, ISPITNA NAPRAVA I POSTUPAK1.1. Priprema1.1.1. Materijal za raspršivanje energije ugrađuje se i ispituje na dijelu nosive konstrukcije vozila na koju se ugrađuje na vozilu. Poželjno je provoditi ispitivanje izravno na karoseriji, kad je moguće. Dio konstrukcije ili karoserija čvrsto se pričvrste na ispitni alat tako da se ne mogu pomicati pod udarom.1.1.2. Međutim, na zahtjev proizvođača taj se materijal može ugraditi na alat simuliranjem njegove ugradbe na vozilo uz uvjet da sklop "sastavni dio/alat" ima istu geometriju, stupanj krutosti koji nije niži i sposobnost raspršivanja energije koja nije veća od one kod sklopa "sastavni dio/dio nosive konstrukcije".1.2. Ispitna naprava1.2.1. Ova se naprava sastoji od njihala čije se okretište nalazi u kugličnom ležaju i čija je reducirana masa [1] u njegovom središtu udara 6,8 kg. Donji kraj njihala mora se sastojati od krutog modela glave promjera 16 mm, čije je središte identično središtu udara njihala.1.2.2. U model glave ugrađena su dva mjerila usporenja i jedan uređaj za mjerenje brzine, oba sa sposobnošću mjerenja vrijednosti u smjeru udara.1.3. Mjerni uređajiUpotrijebljeni mjerni uređaji moraju biti takvi da se mjerenja mogu provesti sa sljedećim stupnjevima točnosti:1.3.1. Ubrzanje:- točnost = ± 5 % stvarne vrijednosti,- frekvencijski odziv = do 1000 Hz,- poprečna osjetljivost = < 5 % najniže točke ljestvice;1.3.2. Brzina:- točnost = ± 2,5 % stvarne vrijednosti,- osjetljivost = 0,5 km/h;1.3.3. Usjek koji na ispitivanom sastavnom dijelu proizvodi model glave:- točnost = ± 5 % stvarne vrijednosti,- osjetljivost = 1 mm;1.3.4. Zapisivanje vremena:- naprava mora biti sposobna bilježiti djelovanje za vrijeme njegova trajanja i odčitavati s osjetljivošću od jedne tisućinke sekunde,- početak udara u trenutku prvoga dodira između modela glave i ispitnog sastavnog dijela mora biti zabilježen na zapisu koji se upotrebljava za analizu ispitivanja.1.4. Postupak ispitivanja1.4.1. U svakoj točki udara na ispitivanu površinu smjer udara mora biti tangencijalan na putanju modela glave mjerne naprave opisane u Prilogu II.1.4.2. Kad je kut između smjera udara i okomice na površinu u točki udara 5 ° ili manji, ispitivanje se provodi tako da se dodirnica na putanju središta udara njihala podudara sa smjerom koji je određen u točki 1.4.1. Model glave mora udariti u sastavni dio brzinom 24,1 km/h; ta se brzina postiže samom energijom zamaha ili uporabom dodatne pogonske opreme.1.4.3. Kad je kut između smjera udara i okomice na površinu u točki udara veći od 5 °, ispitivanje se može provoditi tako da se dodirnica na putanju središta udara njihala podudara s okomicom u točki udara. Ispitna brzina mora se zatim smanjiti do vrijednosti okomite sastavnice brzine propisane u točki 1.4.2.2. REZULTATIPri ispitivanjima koja se provode prema gornjim postupcima, usporenje modela glave ne smije prekoračiti 80 g u neprekidnom trajanju više od 3 milisekunde. Izmjereno usporenje je prosjek odčitanja dvaju mjerila usporenja.3. ISTOVRIJEDNI POSTUPCI3.1. Dopušteni su istovrijedni postupci ispitivanja pod uvjetom da se mogu ispuniti zahtijevani rezultati u točki 2.3.2. Odgovornost za dokazivanje istovrijednosti neke metode, osim one koja je opisana u točki 1., pripada osobi koja upotrebljava takvu metodu.[1] Napomena: Omjer reducirane mase "mr" njihala prema ukupnoj masi "m" njihala na razmaku "a" između središta udara i osi vrtnje i na razmaku "l" između težišta i osi vrtnje određen je formulom:mr = m la--------------------------------------------------PRILOG IV.Vidjeti Direktivu Komisije 78/632/EEZ (SL L 206, 29.7.1978., str. 26.).--------------------------------------------------PRILOG V.POSTUPAK MJERENJA IZBOČINA1. Za određivanje veličine koliko neki dio strši u odnosu na plohu na koju je ugrađen, pomiče se kugla promjera 165 mm tako da dodiruje plohu i odgovarajući sastavni dio.Nagibom se smatra odnos koji nastaje između promjene "y" mjereno od središta kugle okomito na plohu i promjene "x" mjereno od istoga središta usporedno s plohom.Oblik se smatra aerodinamičnim ako je postignuti uzdužni vodoravni nagib manji od 1. Kad je nagib veći od ili jednak 1, veličina izbočine je ona koja je izmjerena u smjeru "y".Ako su plohe i sastavni dijelovi itd. prevučeni materijalima mekšim od tvrdoće 50 shore A, gore opisani postupak mjerenja izbočina primjenjuje se nakon uklanjanja tih materijala.2. Izbočine od prekidača, ručica ili tipkala itd. koji su postavljeni u referentnom području mjere se uporabom ispitne naprave i postupka koji je dolje opisan.2.1. Naprava2.1.1. Naprava za mjerenje izbočina sastoji se od modela glave oblika polukugle promjera 165 mm u kojoj se nalazi klizni klip promjera 50 mm.2.1.2. Relativni položaji ravnog čela klipa i ruba modela glave prikazani su na ljestvici s podjelom na kojoj pomični pokazivač pokazuje najveće postignuto mjerenje kad se naprava odmakne od ispitivanoga dijela. Najmanji razmak između dva mjerna položaja mora biti 30 mm; mjerna ljestvica mora biti stupnjevana na po pola milimetra da bi bilo moguće određivanje veličine određene izbočine.2.1.3. Postupak podešavanja naprave2.1.3.1. Naprava se postavlja na ravnu površinu tako da njezina os bude okomita na tu površinu. Kad ravno čelo klipa dodirne tu površinu, ljestvicu treba namjestiti na ništicu.2.1.3.2. Etalon od 10 mm postavlja se između ravnog čela klipa i dodirne površine; provjeriti pokazuje li pomični pokazivač točno tu vrijednost.2.1.4. Naprava za mjerenje izbočina prikazana je na slici 1.2.2. Postupak ispitivanja2.2.1. Uvlačenjem klipa oblikuje se šupljina u modelu glave naprave a pomični pokazivač smješta se uz klip.2.2.2. Naprava se postavlja na izbočinu koju treba izmjeriti tako da model glave dodiruje što više površine okolnoga prostora silom koja ne prelazi 2 daN.2.2.3. Klip se gura naprijed dok ne dodirne izbočinu koju treba izmjeriti a veličina izbočine prikazat će se na ljestvici.2.2.4. Model glave namješta se tako da se dobije najveća izbočina. Veličinu te izbočine treba zapisati.2.2.5. Kad su dva dijela ili više njih smješteni blizu jedan drugome tako da istodobno mogu biti dodirnuti klipom ili modelom glave, tad se s njima postupa na ovaj način:2.2.5.1. više dijelova koji mogu biti obuhvaćeni otvorom u modelu glave treba promatrati kao jednu izbočinu;2.2.5.2. kad dodirivanje modelom glave drugih dijelova onemogućuje uobičajeno ispitivanje, takve dijelove treba ukloniti i bez njih provesti ispitivanje. Zatim ih treba vratiti na mjesto i ispitati ih po redu, uklanjajući po potrebi ostale dijelove ako bi to olakšalo postupak.--------------------------------------------------DodatakModel glaveKlipLjestvica s podjelom s pomičnim pokazivačemPokazivač sileRučicaSlika 1.Naprava za mjerenje izbočina+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------PRILOG VI.NAPRAVA I POSTUPAK ZA PRIMJENU TOČKE 5.2.1. PRILOGA I.Oni dijelovi (prekidači, polužice itd.) koje se može dodirnuti primjenom naprave i prema dolje opisanom postupku treba smatrati lako dodirljivima koljenima putnika.1. NapravaCrtež naprave+++++ TIFF +++++2. PostupakNaprava se može postaviti u bilo koji položaj ispod razine ploče s instrumentima pod uvjetima:- da ravnina XX’ ostane usporedna sa središnjom uzdužnom ravninom vozila,- da se os X može okretati iznad i ispod u odnosu na vodoravnicu za kutove do 30 °.3. Pri tom ispitivanju sve dijelove tvrdoće manje od 50 shore A treba ukloniti.--------------------------------------------------


title: 70/388/EEZ: Direktiva Vijeća od 27. srpnja 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zvučno-upozorne naprave za motorna vozila

text:
               13/Sv. 045

               HR

               Službeni list Europske unije

               3

         31970L0388

               L 176/12

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               27.07.1970.

      DIREKTIVA VIJEĆA

   od 27. srpnja 1970.
   o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zvučno-upozorne naprave za motorna vozila
   (70/388/EEZ)
   VIJEĆE EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njegov članak 100.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Skupštine,
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora,
   budući da se tehnički zahtjevi koje motorna vozila moraju ispunjavati u skladu s nacionalnim pravima odnose, između ostalog, na njihove zvučno-upozorne naprave;
   budući da se ti zahtjevi razlikuju u državama članicama; budući da je stoga potrebno da sve države članice donesu iste zahtjeve kao dodatak ili umjesto njihovih postojećih pravila, kako bi posebno dopustile postupak EEZ homologacije tipa koji je bio predmet Direktive Vijeća (1) od 6. veljače 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju tipa motornih vozila i njihovih prikolica, koja se treba primjenjivati na svaku vrstu vozila;
   budući da pravila o zvučno-upozornim napravama trebaju uključivati zahtjeve koji se ne odnose isključivo na ugradnju tih naprava već također i na izradu tih naprava;
   budući da usklađen postupak homologacije za zvučno-upozorne naprave omogućava svakoj državi članici da provjeri usklađenost sa zajedničkim zahtjevima u odnosu na izradu i ispitivanja i obavješćuje druge države članice o njezinim nalazima slanjem preslike certifikata o homologaciji ispunjen za svaku vrstu zvučno-upozorne naprave; budući da stavljanje oznake EEZ homologacije tipa na sve naprave proizvedene u skladu s homologiranim tipom uklanja svaku potrebu za tehničkim provjerama te naprave u drugim državama članicama,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   1.   Svaka država članica dodjeljuje homologaciju tipa za svaku vrstu zvučno-upozorne naprave koja udovoljava zahtjeve za izradu i ispitivanje određene u Prilogu I .točki 1.
   2.   Država članica koja je dodijelila homologaciju poduzima potrebne mjere kako bi provjerila, u mjeri u kojoj je potrebno, i ako je potrebno u suradnji s nadležnim tijelima u drugim državama članicama, da su proizvodni uzorci u skladu s homologiranim tipom. Ta provjera treba je ograničena na nasumične provjere.
   Članak 2.
   Države članice izdaju proizvođaču, ili njegovom ovlaštenom predstavniku, oznaku EEZ homologacije tipa koja odgovara uzorku prikazanom u Prilogu I. točki 1.4., za svaku vrstu zvučno-upozorne naprave koju homologiraju u skladu s člankom 1.
   Države članice poduzimaju sve odgovarajuće mjere za sprečavanje uporabe oznaka koje mogu izazvati zamjenu između zvučno-upozornih naprava koje su homologirane u skladu s člankom 1. i drugih naprava.
   Članak 3.
   1.   Država članica ne smije zabraniti stavljanje na tržište zvučno-upozornih naprava zbog razloga koji se odnose na njihovu izradu ili način rada, ako te naprave imaju oznaku EEZ homologacije.
   2.   Ipak, ova odredba ne sprečava neku državu članicu da poduzme takve mjere u odnosu na zvučno-upozorne naprave koje imaju oznaku EEZ homologacije, a koje po njihovom obliku nisu u skladu s homologiranim prototipom.
   Ta država obavješćuje druge države članice i Komisiju o poduzetim mjerama, navodeći razloge za njezinu odluku. Također se primjenjuju odredbe članka 5.
   Smatra se da je došlo do propusta pri udovoljavanju homologiranom prototipu, u smislu prvog podstavka, ako se ne poštuje gornja ili donja granica određena u Prilogu I. točki 1.2.1.6.
   Članak 4.
   Nadležna tijela svake države članice u roku od mjesec dana šalju nadležnim tijelima drugih država članica presliku certifikata o homologaciji za svaku vrstu zvučno-upozorne naprave koju homologiraju ili odbijaju homologirati.
   Članak 5.
   1.   Ako država članica koja je dodijelila EEZ homologaciju smatra da broj zvučno-upozornih naprava koje imaju istu homologacijsku oznaku nije u skladu s tipom koji je homologirala, poduzima potrebne mjere kako bi osigurala da proizvodni uzorci budu u skladu s homologiranim tipom. Nadležna tijela te države savjetuju nadležna tijela drugih država članica o poduzetim mjerama, koje mogu, prema potrebi, dovesti do povlačenja EEZ homologacije. Navedena tijela poduzimaju iste mjere ako dobiju obavijesti od nadležnih tijela druge države članice o takvoj neusklađenosti.
   2.   Nadležna tijela država članica u roku od mjesec dana međusobno se obavješćuju o svakom povlačenju EEZ homologacije tipa i o razlozima te mjere.
   3.   Ako država članica koja je dodijelila EEZ homologaciju tipa osporava neusklađenost o kojoj je obaviještena, dotična država članica nastoji riješiti spor. Komisiju se obavješćuje i prema potrebi Komisija održava odgovarajuće savjetovanje u svrhu postizanja dogovora.
   Članak 6.
   Sve odluke donesene u skladu s pravilima donesenim za provedbu ove Direktive i koje odbijaju ili povlače homologaciju za zvučno-upozorne naprave ili koje zabranjuju njihovo stavljanje na tržište ili uporabu detaljno navode razloge na kojima se temelje. O odluci se obavješćuje zainteresirana strana, koju se istodobno obavješćuje o pravnim lijekovima koji su joj raspoloživi u skladu sa zakonodavstvom na snazi u državi članici i o rokovima koji su dozvoljeni za korištenje tih pravnih lijekova.
   Članak 7.
   Nijedna država članica ne može odbiti dodijeliti EEZ homologaciju ili nacionalnu homologaciju vozila zbog razloga koji se odnose na njezinu zvučno-upozornu napravu ako ta naprava nosi oznaku EEZ homologacije i ako je postavljena u skladu sa zahtjevima iz Priloga I. točke 2.
   Članak 8.
   U smislu ove Direktive, „vozilo” znači svako motorno vozilo namijenjeno za uporabu na cesti, s ili bez nadogradnje, s najmanje četiri kotača i najvećom konstrukcijskom brzinom koja prelazi 25 km/h, uz izuzetak tračnih vozila, poljoprivrednih traktora i strojeva i komunalnih vozila.
   Članak 9.
   Izmjene potrebne za prilagodbu zahtjeva priloga I. i II. kako bi se uzeo u obzir tehnički napredak donose se u skladu s postupkom utvrđenim u članku 13. Direktive Vijeća od 6. veljače 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica.
   Članak 10.
   1.   Države članice donose odredbe koje sadrže zahtjeve potrebne radi usklađivanja s ovom Direktivom u roku od osamnaest mjeseci od njezine objave i o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 11.
   Ova se Direktiva upućuje državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 27. srpnja 1970.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         W. ARENDT

      (1)  SL L 42, 23.2.1970., str. 1.
   PRILOG I.
   1.   EEZ HOMOLOGACIJA ZVUČNO-UPOZORNE NAPRAVE
   1.1.   Upozorna naprava treba ispuštati neprekinuti zvuk.
   1.2.   Upozorna naprava treba imati takva akustična svojstva (spektralna raspodjela zvuka, razina zvučnog tlaka) i mehanička svojstva da može zadovoljiti sljedeća ispitivanja, prema navedenom redu.
   1.2.1.   Mjerenje razine zvuka

   1.2.1.1.   Upozorna se naprava treba ispitati u dovoljno tihom i otvorenom području (1) (buka pozadine i vjetra mora biti najmanje 10 db (A) niža od buke koja se mjeri) ili u gluhoj komori; mikrofon mjernog instrumenta mora biti postavljen u smjeru najglasnijeg zvuka i 2 m od prednje površine naprave, mikrofon i naprava moraju biti na visini od 1,20 m od tla.
   1.2.1.2.   Mjere se vrednuju prema krivulji „A” po standardu MEP-a (Međunarodno elektrotehničko povjerenstvo), koja odgovara tipu opisanom u Publikaciji 179. Međunarodnog elektrotehničkog povjerenstva, prvo izdanje (1965.).
   1.2.1.3.   Upozornu napravu treba napajati uz napon od 6,5, 13 ili 26 volta, mjereno na priključku izvora električne energije, koji odgovara procijenjenom naponu od 6, 12 odnosno 24 volta.
   1.2.1.4.   Otpor spojnih vodova, uključujući otpor polova i spojeva, mora biti:

               0,05 ohma za nazivni napon od 6 V;

               0,10 ohma za nazivni napon od 12 V;

               0,20 za nazivni napon od 24 V.

         1.2.1.5.   Upozorna naprava treba biti kruto postavljena, rabeći dio ili dijelove koje osigurava proizvođač, na potporu čija je masa barem deset puta veća od mase upozorne naprave koja nije manja od 15 kg.
   1.2.1.6.   Prema gornjim uvjetima, subjektivna razina zvučnog tlaka ne smije biti veća od 118 dB (A), ni manja od 105 dB (A).
   1.2.1.7.   Vrijeme od trenutka aktiviranja do trenutka kad zvuk dostiže najnižu razinu određenu u točki 1.2.1.6. gore, ne može prelaziti 0,2 sekunde, mjereno pri temperaturi okoline od 20 ± 5 °C.
   Ova se odredba posebno primjenjuje na pneumatske ili elektropneumatske naprave.
   1.2.1.8.   Pneumatske ili elektropneumatske naprave, s pneumatskim krugom uređenim u skladu s propisima proizvođača moraju pri priključnim vrijednostima imati zvučni učinak jednak učinku koji se zahtijeva za električne zvučno-upozorne naprave.
   1.2.2.   Ispitivanja izdržljivosti

   1.2.2.1.   Upozorna naprava, koja se napaja jednim od procijenjenih nazivnih napona u točki 1.2.1.3. gore, preko vodiča koji imaju jedan od otpora iz točke 1.2.1.4. gore, i uključi se 50 000 puta, svaki put za razdoblje od jedne sekunde, iza koje slijedi prekid od četiri sekunde. Tijekom ispitivanja, naprava se mora hladiti zračnom strujom brzine od približno 10 m/s.
   1.2.2.2.   Ako se ispitivanje provodi u gluhoj komori, mora imati dovoljnu zapremninu koja omogućava uobičajeno širenje topline koju naprava zrači tijekom ispitivanja izdržljivosti.
   1.2.2.3.   Temperatura okoline u ispitnom prostoru mora biti između + 15 i + 30 °C.
   1.2.2.4.   Ako se nakon 25 000 uključivanja razina zvuka naprave promijenila u odnosu na razinu zvuka prije ispitivanja, naprava se može podesiti. Nakon 50 000 uključivanja i prema potrebi daljnjeg podešavanja, naprava mora proći ispitivanje opisano u točki 1.2.1. gore.
   1.2.3.   Zvučna ispitivanja

   1.2.3.1.   Zvučni spektar koji odašilje naprava mjeren na udaljenosti od 2 m mora dati zvučni tlak koji je viši od zvučnog tlaka bilo kojeg sastavnog dijela frekvencije iznad 3 550 Hz između 1 800 i 3 550 Hz, i ni u kojem slučaju niži od 105 dB (A).
   1.2.3.2.   Zahtjevima iz točke 1.2.3.1. gore mora udovoljavati upozorna naprava koja je dostavljena na ispitivanje opisano u točki 1.2.2. gore i koja je priključena na napon između 115 % i 95 % njezina nazivnog napona.
   1.2.3.3.   Efektivni napon treba biti određen u točki 1.2.1. gore.
   1.2.3.4.   Otpor spojnih vodova, uključujući otpor akumulatora i spojeva, mora se odrediti u točki 1.2.1. gore.
   1.2.3.5.   Ispitivana naprava i mikrofon postavljaju se na istu visinu; mikrofon se mora postaviti nasuprot prednje strane upozorne naprave u smjeru u kojem je smjer zvuka na najvišoj razini.
   1.2.3.6.   Naprava se kruto postavlja, dijelom ili dijelovima koje osigurava proizvođač, na potporu čija je masa barem deset puta veća od mase naprave i u bilo kojem slučaju ne može imati manje od 30 kg.
   1.2.3.7.   Gornje se ispitivanje provodi u gluhoj komori.
   1.3.   Homologacijska ispitivanja

   1.3.1.   Homologacijska ispitivanja se provode na dva uzorka svakog tipa kojeg proizvođač dostavlja za homologaciju; oba uzorka podliježu svim ispitivanjima i moraju udovoljavati tehničkim zahtjevima iz ovog Priloga.
   1.4.   Oznaka homologacije

   1.4.1.   Oznaka homologacije tvori pravokutnik, u koji se upisuje slovo „e” nakon kojeg slijedi brojčana oznaka zemlje koja je dodijelila homologaciju (1 za Njemačku, 2 za Francusku, 3 za Italiju, 4 za Nizozemsku, 6 za Belgiju i 13 za Luksemburg). U neposrednoj blizini pravokutnika mora biti naveden broj homologacije, koji odgovara broju certifikata o homologaciji ispunjen za prototip.
   1.4.2.   Oznaka homologacije (simbol i broj) navedena gore stavlja se na glavni dio zvučno-upozorne naprave tako da se jasno vidjeti izvana nakon postavljanja upozorne naprave na vozilo.
   1.4.3.   Različite oznake moraju biti jasno čitljive i neizbrisive.
   1.4.4.   Dimenzije oznake homologacije nacrtane dolje izražene su u milimetrima; to su najmanje mjere. Moraju se zadržati omjeri između dimenzija.

   2.   OBILJEŽJA ZVUČNO-UPOZORNE NAPRAVE UGRAĐENE NA VOZILO
   2.1.   Zvučna ispitivanja

   Kada se vozilu dodijeli homologacija, obilježja upozorne naprave ugrađene na taj tip vozila ispituju se na sljedeći način:
   2.1.1.   Razina zvučnog tlaka naprave ugrađene na vozilo mjeri se na udaljenosti od 7 m ispred vozila koje se postavlja na čim više otvorenom, vodoravnom prostoru. Motor vozila mora biti isključen. Efektivni napon mora odgovarati onom iz točke 1.2.1. gore.
   2.1.2.   Mjere se vrednuju prema krivulji „A” prema normi Međunarodnog elektrotehničkog povjerenstva (MEP).
   2.1.3.   Najviša razina zvučnog tlaka mjeri se na visini između 0,5 i 1,5 m od tla.
   2.1.4.   Dogovorena najveća vrijednost zvučnog tlaka mora iznositi najmanje 93 dB (A).

      (1)  Ta površina može imati oblik otvorenog prostora s polumjerom od 50 m sa središnjim dijelom polumjera od najmanje 20 m, koje je gotovo vodoravno, a njegova površina je prekrivena betonom, asfaltom ili sličnim materijalom i nije pokriveno suhim snijegom, visokom travom, mrljama ili pepelom. Mjerenje se treba provoditi po lijepom vremenu. Samo jedan promatrač može vršiti očitavanja vrijednosti s mjerne naprave, budući da prisutnost drugih promatrača u blizini naprave ili mikrofona može značajno utjecati na očitavanja vrijednosti s mjerne naprave. Oscilacije pokazivača koje se ne čine povezane s obilježjima opće zvučne razine zanemaruju se pri očitavanjima.
   PRILOG II.

      CERTIFIKAT O HOMOLOGACIJI

   __
   Naziv odgovarajućeg tijela

      Izjava o homologaciji, odbijanju ili povlačenju homologacije tipa zvučno-upozorne naprave

   __
   __
   …
   __
   …
   Br. homologacije: …

               1.

               Trgovački naziv ili oznaka …

               2.

               Tip (elektropneumatska upozorna naprava, elektromagnetska upozorna naprava s vibrirajućom pločicom, elektromagnetska sirena itd.) …

               3.

               Ime i adresa proizvođača …

               4.

               Prema potrebi ime i adresa ovlaštenog zastupnika proizvođača …

               5.

               Napon napajanja … V

               6.

               Nazivna frekvencija/nazivni tlak (1) … Hz/kg/cm2
                   (1)

               7.

               Predano u postupak homologacije dana …

               8.

               Ispitni laboratorij …

               9.

               Datum i broj laboratorijskog izvješća …

               10.

               Datum izdavanja/odbijanja/povlačenja homologacije (1)…

               11.

               Mjesto …

               12.

               Datum …

               13.

               Certifikatu o homologaciji priloženi su sljedeći dokumenti, koji su označeni gornjim brojem homologacije: … crteži, sheme i nacrti upozorne naprave.

               14.

               Napomene …

         …
   Potpis

      (1)  Prekrižiti nepotrebno.


title: Direktiva 2008/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2008. o izmjeni Direktive 2006/66/EZ o baterijama i akumulatorima i o otpadnim baterijama i akumulatorima, u odnosu na provedbene ovlasti dodijeljene Komisiji

text:
               13/Sv. 051

               HR

               Službeni list Europske unije

               141

         32008L0012

               L 076/39

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               11.03.2008.

      DIREKTIVA 2008/12/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 11. ožujka 2008.
   o izmjeni Direktive 2006/66/EZ o baterijama i akumulatorima i o otpadnim baterijama i akumulatorima, u odnosu na provedbene ovlasti dodijeljene Komisiji
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 175. stavak 1.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
   nakon savjetovanja s Odborom regija,
   u skladu s postupkom utvrđenim u članku 251. Ugovora (2),
   budući da:

               (1)

               Direktivom 2006/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (3) predviđa se donošenje određenih mjera u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (4).

               (2)

               Odluka 1999/468/EZ izmijenjena je Odlukom 2006/512/EZ kojom je uveden regulatorni postupak s kontrolom za donošenje mjera općenitoga područja primjene namijenjenih izmjenama elemenata osnovnog instrumenta koji nisu ključni, donesenog u skladu s postupkom iz članka 251. Ugovora, inter alia, brisanjem nekih od tih elemenata ili dopunjavanjem toga instrumenta novim elementima koji nisu ključni.

               (3)

               U skladu s izjavom Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (5) o Odluci 2006/512/EZ, da bi se regulatorni postupak s kontrolom mogao primjenjivati na već važeće instrumente donesene u skladu s postupkom iz članka 251. Ugovora, te je instrumente neophodno prilagoditi u skladu s primjenjivim postupcima.

               (4)

               Komisiju treba ovlastiti za prilagođavanje Priloga III. te za donošenje i preispitivanje detaljnih pravila za izvoz i označivanje baterija i akumulatora. Budući da su takve mjere općenitoga područja primjene i namijenjene su izmjenama sporednih elemenata Direktive 2006/66/EZ tako da je, inter alia, dopunjuju novim sporednim elementima, moraju se donijeti u skladu s regulatornim postupkom s kontrolom predviđenim u članku 5.a Odluke 1999/468/EZ.

               (5)

               Direktivu 2006/66/EZ treba stoga na odgovarajući način izmijeniti.

               (6)

               Budući da su izmjene Direktive 2006/66/EZ koje se donose ovom Direktivom tehničke naravi i odnose se samo na postupak odbora, države članice ih ne moraju prenijeti. Stoga nije nužno utvrditi odredbe s tim ciljem,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Izmjene
   Direktiva 2006/66/EZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               Članak 10. stavak 4. zamjenjuje se sljedećim:
               „4.   Prijelazne odredbe mogu se utvrditi u skladu s regulatornim postupkom iz članka 24. stavka 2. radi rješavanja poteškoća s kojima se zbog posebnih nacionalnih okolnosti država članica susreće u ispunjavanju zahtjeva iz stavka 2.
               Zajednička metodologija za izračun godišnje prodaje prijenosnih baterija i akumulatora krajnjim korisnicima utvrđuje se do 26. rujna 2007. Takva mjera, namijenjena izmjeni sporednih elemenata ove Direktive tako da je dopunjuje, donosi se u skladu s regulatornim postupkom iz članka 24. stavka 3.”

               2.

               Prva rečenica članka 12. stavka 6. zamjenjuje se sljedećim:
               „6.   Prilog III. može se prilagoditi ili dopuniti kako bi se uzeo u obzir tehnički ili znanstveni napredak. Takve mjere, namijenjene izmjenama elemenata ove Direktive koji nisu ključni tako da je između ostaloga dopunjuju, donose se u skladu s regulatornim postupkom s kontrolom iz članka 24. stavka 3.”

               3.

               Članak 15. stavak 3. zamjenjuje se sljedećim:
               „3.   Utvrđuju se detaljna pravila za provedbu ovog članka, posebno mjerila za procjenu ekvivalentnih uvjeta iz stavka 2. Takve mjere, namijenjene izmjenama elemenata ove Direktive koji nisu ključni tako da je između ostaloga dopunjuju, donose se u skladu s regulatornim postupkom s kontrolom iz članka 24. stavka 3.”

               4.

               Članak 17. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 17.
               Registracija
               Države članice osiguravaju da je svaki proizvođač registriran. Registracija je podložna istim zahtjevima postupka u svim državama članicama. Ti zahtjevi za registraciju, namijenjeni izmjenama elemenata ove Direktive koji nisu ključni tako da je dopunjuju, utvrđuju se u skladu s regulatornim postupkom s kontrolom iz članka 24. stavka 3.”

               5.

               Članak 21. mijenja se kako slijedi:

                           (a)

                           stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:
                           „2.   Države članice osiguravaju da je kapacitet svih prijenosnih i automobilskih baterija i akumulatora naznačen na njima u vidljivom, čitkom i neizbrisivom obliku do 26. rujna 2009. Podrobna pravila za primjenu ovog zahtjeva, uključujući usklađene metode određivanja kapaciteta i prikladnog korištenja, utvrđuju se najkasnije do 26. ožujka 2009. Takve mjere, namijenjene izmjenama elemenata ove Direktive koji nisu ključni tako da je dopunjuju, donose se u skladu s regulatornim postupkom s kontrolom iz članka 24. stavka 3.”;

                           (b)

                           stavak 7. zamjenjuje se sljedećim:
                           „7.   Izuzimanje od zahtjeva označavanja iz ovog članka može se odobriti. Takve mjere, namijenjene izmjenama elemenata ove Direktive koji nisu ključni tako da je dopunjuju, donose se u skladu s regulatornim postupkom s kontrolom iz članka 24. stavka 3.”

               6.

               Članak 24. stavak 3. zamjenjuje se sljedećim:
               „3.   Kod upućivanja na ovaj stavak, primjenjuju se članak 5.a stavci 1. do 4. i članak 7. Odluke 1999/468/EZ, uzimajući u obzir odredbe njezinoga članka 8.”

         Članak 2.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 3.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Strasbourgu 11. ožujka 2008.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         H.-G. PÖTTERING

            Za Vijeće

            Predsjednik

         J. LENARČIČ

      (1)  SL C 175, 27.7.2007., str. 57.

      (2)  Mišljenje Europskog parlamenta od 24. listopada 2007. (još nije objavljeno u Službenom listu) i Odluka Vijeća od 14. veljače 2008.

      (3)  SL L 266, 26.9.2006., str. 1.

      (4)  SL L 184, 17.7.1999., str. 23. Odluka kako je izmijenjena Odlukom 2006/512/EZ (SL L 200, 22.7.2006., str. 11.).

      (5)  SL C 255, 21.10.2006., str. 1.


title: Direktiva Komisije 2014/99/EU оd 21. listopada 2014. o izmjeni, radi prilagodbe tehničkom napretku, Direktive 2009/126/EZ o fazi II. rekuperacije benzinskih para tijekom punjenja motornih vozila gorivom na benzinskim postajama

text:
               23.10.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 304/89

         DIREKTIVA KOMISIJE 2014/99/EU
   оd 21. listopada 2014.
   o izmjeni, radi prilagodbe tehničkom napretku, Direktive 2009/126/EZ o fazi II. rekuperacije benzinskih para tijekom punjenja motornih vozila gorivom na benzinskim postajama
   EUROPSKA KOMISIJA,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
   uzimajući u obzir Direktivu 2009/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o fazi II. rekuperacije benzinskih para tijekom punjenja motornih vozila gorivom na benzinskim postajama (1), a posebno njezin članak 8.,
   budući da:

               (1)

               Direktivom 2009/126/EZ predviđene su tehničke prilagodbe njezinih članaka 4. i 5. tehničkom napretku, kada je to potrebno, radi osiguravanja usklađenosti s relevantnim normama koje je izradio Europski odbor za normizaciju (CEN).

               (2)

               Dana 25. rujna 2013. CEN je na raspolaganje stavio norme EN 16321-1:2013 i EN 16321-2:2013. Normom EN 16321-1:2013 određuju se metode ispitivanja za homologaciju tipa sustava rekuperacije benzinskih para za uporabu na benzinskim postajama. Normom EN 16321-2:2013 određuju se ispitne metode za uporabu na benzinskim postajama radi provjere takvih sustava za regeneraciju pare.

               (3)

               Stoga su potrebne tehničke prilagodbe članaka 4. i 5. Direktive 2009/126/EZ kako bi se osigurala usklađenost s tim normama.

               (4)

               Mjere predviđene ovom Direktivom u skladu su s mišljenjem Odbora osnovanoga na temelju članka 9. stavka 1. Direktive 2009/126/EZ,

         DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Direktiva 2009/126/EZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               U članku 4. stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
               „1.   Države članice osiguravaju da, s učinkom od dana na koji sustavi faze II. rekuperacije benzinskih para postanu obvezni sukladno članku 3., učinkovitost prikupljanja benzinskih para tih sustava bude najmanje 85 % vrijednosti koje je proizvođač certificirao u skladu s normom EN 16321-1:2013.”

               2.

               U članku 5. stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
               „1.   Države članice osiguravaju da se učinkovitost prikupljanja benzinskih para sustava faze II. rekuperacije benzinskih para tijekom rada ispituje najmanje jedanput godišnje u skladu s normom EN 16321-2:2013.”

         Članak 2.
   1.   Države članice donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 12. svibnja 2016.. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba.
   Navedene odredbe primjenjuju od 13. svibnja 2016.
   Kada države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Države članice određuju način tog upućivanja.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog zakonodavstva koje donose u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 21. listopada 2014.

            Za Komisiju

            Predsjednik

         José Manuel BARROSO

      (1)  SL L 285, 31.10.2009., str. 36.