title: Direktiva Vijeća 2003/110/EZ od 25. studenoga 2003. o pomoći u slučajevima tranzita u svrhu udaljavanja zračnim putem

text:
               19/Sv. 012

               HR

               Službeni list Europske unije

               51

         32003L0110

               L 321/26

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               25.11.2003.

      DIREKTIVA VIJEĆA 2003/110/EZ
   od 25. studenoga 2003.
   o pomoći u slučajevima tranzita u svrhu udaljavanja zračnim putem
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 63. stavak 3. točku (b),
   uzimajući u obzir inicijativu Savezne Republike Njemačke,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta,
   budući da:

               (1)

               Uzajamna pomoć u svrhe prisilnog udaljenja uzima u obzir zajednički cilj, a riječ je o okončanju nezakonitog boravka državljana trećih zemalja protiv kojih je donesen nalog za prisilno udaljenje. Propisi koji obvezuju sve države članice dodatno pridonose pravnoj sigurnosti i standardiziranju postupaka.

               (2)

               Prisilno udaljenje zračnim putem dobiva sve veću važnost u svrhe okončanja nezakonitog boravka državljana trećih zemalja. Unatoč naporima država članica da se prednost daje korištenju izravnih letova, moglo bi biti potrebno, zbog ekonomskih razloga ili nepostojanja izravnih letova, korištenje zrakoplovnih veza preko tranzitnih zračnih luka drugih država članica.

               (3)

               Preporuka Vijeća od 22. prosinca 1995. o usklađenom djelovanju i suradnji pri izvršavanju mjera prisilnog udaljenja (1) i odluka Izvršnog odbora od 21. travnja 1998. o suradnji između ugovornih stranaka pri obavljanju prisilnog udaljenja zračnim putem, (SCH/Com-ex (98) 10) (2) već spominje potrebu suradnje između država članica u području prisilnog udaljenja državljana trećih zemalja zračnim putem.

               (4)

               Suverenost država članica, posebno s obzirom na korištenje izravne sile prema državljanima trećih zemalja koji se odupiru prisilnom udaljenju, trebala bi ostati neokrnjena.

               (5)

               Konvencija od 14. rujna 1963. o kaznenim djelima i drugim djelima počinjenima u zrakoplovu (Konvencija iz Tokija), posebno s obzirom na ovlasti odgovornog pilota i pitanja odgovornosti, trebala bi ostati neizmijenjena.

               (6)

               Kad je riječ o obavješćivanju zrakoplovnih tvrtki o tome kako se izvode prisilna udaljenja s pratnjom i bez nje, navodi se Prilog 9. uz Konvenciju Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva (ICAO) od 7. prosinca 1944.

               (7)

               Države članice ovu Direktivu moraju primjenjivati uz puno poštivanje ljudskih prava i temeljnih sloboda, a posebno Ženevske konvencije o statusu izbjeglica od 28. srpnja 1951., izmijenjenu i dopunjenu Protokolom iz New Yorka od 31. siječnja 1967. i Europske konvencije o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda. U skladu s primjenjivim međunarodnim obvezama, tranzit zračnim putem ne bi smio biti zatražen niti odobren ako državljaninu treće države u trećoj državi (državi odredišta) ili u državi tranzita prijeti neljudski ili ponižavajući postupak, mučenje ili smrtna kazna, ili bi njegov život ili sloboda bili izloženi opasnosti zbog njegove rase, vjere, državljanstva, pripadnosti određenoj društvenoj skupini ili zbog političkog uvjerenja.

               (8)

               Mjere potrebne za provedbu ove Direktive morale bi biti donesene u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (3).

               (9)

               U skladu s člancima 1. i 2. Protokola o položaju Danske, u prilogu Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovor o osnivanju Europske zajednice, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Direktive, nije njome vezana niti ju je dužna primjenjivati. Budući da ova Direktiva nadograđuje Schengensku pravnu stečevinu, u skladu s odredbama glave IV. trećega dijela Ugovora o osnivanju Europske zajednice, u onoj mjeri u kojoj se to odnosi na državljane treće države koji ne ispunjavaju ili više ne ispunjavaju uvjete za kratkotrajni boravak, primjenjive na državnom području neke države članice na temelju odredaba Schengenske pravne stečevine, Danska će, u skladu s člankom 5. spomenutog Protokola, u roku od šest mjeseci nakon što Vijeće donese ovu Direktivu, odlučiti hoće li je primijeniti u svojem nacionalnom pravu.

               (10)

               U odnosu na Island i Norvešku, ova Direktiva predstavlja razvoj odredaba Schengenske pravne stečevine u smislu Sporazuma koji su 18. svibnja 1999. sklopili Vijeće Europske unije i Republika Island te Kraljevina Norveška o pridruživanju tih dviju država provedbi, primjeni i razvoju Schengenske pravne stečevine (4), u onoj mjeri u kojoj se to odnosi na državljane treće države koji ne ispunjavaju ili više ne ispunjavaju uvjete za kratkotrajni boravak, primjenjive na državnom području neke države članice na temelju odredaba Schengenske pravne stečevine, koja pripada u područje iz članka 1. točke C Odluke Vijeća 1999/437/EZ od 17. svibnja 1999. o određenim dogovorima za primjenu tog Sporazuma (5).

               (11)

               U skladu s člancima 1. i 2. Protokola o položaju Ujedinjene Kraljevine i Irske, u prilogu uz Ugovor o osnivanju Europske zajednice, te dvije države ne sudjeluju u donošenju ove Direktive pa, zbog toga, u skladu s člankom 4. spomenutog Protokola, nisu njome vezane niti su je obvezne primjenjivati.

               (12)

               Ova Direktiva predstavlja akt koji je nadogradnja Schengenske pravne stečevine ili je na drugi način s njome povezan, u smislu članka 3. stavka 1. Pristupnog akta iz 2003.,

         DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Svrha ove Direktive jest utvrditi mjere za pomoć između nadležnih tijela u zračnim lukama države članice tranzita s obzirom na prisilna udaljenja zrakom s pratnjom ili bez nje.
   Članak 2.
   Za potrebe ove Direktive:

               (a)

               „državljanin treće države” znači svaku osobu koja nije državljanin države članice Europske unije, Republike Islanda ili Kraljevine Norveške;

               (b)

               „država članica podnositeljica zahtjeva” znači državu članicu koja izvršava nalog o prisilnom udaljenju državljana treće države i zahtijeva tranzit preko tranzitne zračne luke druge države članice;

               (c)

               „država članica kojoj je podnesen zahtjev” ili „država članica tranzita” znači državu članicu preko čije tranzitne zračne luke mora biti obavljen tranzit;

               (d)

               „pratnja” znači sve osobe iz države članice moliteljice odgovorne za praćenje državljana treće države, uključujući osobe zadužene za liječničku njegu i tumače;

               (e)

               „tranzit zračnim putem” znači prolaz državljana treće države i, ako je potrebno, pratnje, preko područja zračne luke zamoljene države članice u svrhe prisilnog udaljenja zračnim putem.

         Članak 3.
   1.   Država članica koja želi obaviti prisilno udaljenje državljana treće države zračnim putem razmotrit će je li moguće korištenje izravnog leta prema državi odredišta.
   2.   Ako država članica koja želi obaviti prisilno udaljenje državljana treće države ne može, zbog razumnih praktičnih okolnosti, koristiti izravni let do države odredišta, ona može zatražiti tranzit zračnim putem preko druge države članice. Zahtjev za tranzit zračnim putem, u načelu, ne podnosi se ako mjera udaljenja podrazumijeva promjenu zračne luke na državnom području države članice kojoj je podnesen zahtjev.
   3.   Ne dovodeći u pitanje obveze iz članka 8., država članica kojoj je podnesen zahtjev može odbiti tranzit zračnim putem ako:

               (a)

               je državljanin treće države, u skladu s nacionalnim zakonodavstvom u državi članici kojoj je podnesen zahtjev, optužen za počinjenje kaznenih djela ili je protiv njega izdan uhidbeni nalog u svrhe izdržavanja kazne;

               (b)

               tranzit preko drugih država ili prihvat u državi odredišta nije moguć;

               (c)

               mjera prisilnog udaljenja podrazumijeva promjenu zračne luke na državnom području države članice kojoj je podnesen zahtjev;

               (d)

               zatražena pomoć nije moguća u određenom trenutku zbog praktičnih razloga; ili

               (e)

               državljanin treće države predstavljat će prijetnju za pravni poredak, javnu sigurnost, zdravlje ljudi ili za međunarodne odnose države članice kojoj je podnesen zahtjev.

         4.   U slučaju iz stavka 3. točke (d), država članica kojoj je podnesen zahtjev što je moguće prije obavješćuje državu članicu podnositeljicu zahtjeva o datumu, što bliže prvotno zatraženom datumu, kada može biti pružena pomoć za tranzit zračnim putem, ako su ispunjeni drugi uvjeti.
   5.   Dozvole za tranzit zračnim putem koje su već izdane država članica kojoj je podnesen zahtjev može povući ako se naknadno pojave okolnosti iz stavka 3. koje opravdavaju odbijanje tranzita.
   6.   Država članica kojoj je podnesen zahtjev odmah obavješćuje državu članicu podnositeljicu zahtjeva o odbijanju ili povlačenju dozvole za tranzit zračnim putem, u skladu sa stavcima 3. ili 5. ili o bilo kojem drugom razlogu zbog kojega tranzit nije moguć te obrazlaže odluku.
   Članak 4.
   1.   Zahtjev za tranzit zračnim putem s pratnjom ili bez pratnje te mjere pomoći povezane s njime, prema odredbama članka 5. stavka 1., država članica podnositeljica zahtjeva podnosi u pisanom obliku. Zahtjev mora biti upućen državi članici kojoj je podnesen zahtjev što ranije, a u svakome slučaju najkasnije dva dana prije tranzita. Ovaj se vremenski rok može skratiti u posebno žurnim i opravdanim slučajevima.
   2.   Država članica kojoj je podnesen zahtjev državu članicu podnositeljicu zahtjeva obavješćuje o svojoj odluci u roku od dva dana. Ovaj se rok može produžiti u opravdanim slučajevima najviše za 48 sati. Tranzit zračnim putem ne započinje bez pristanka države članice kojoj je podnesen zahtjev.
   Ako država članica kojoj je podnesen zahtjev nije dostavila odgovor u roku iz prvog podstavka, postupak tranzita može započeti na temelju obavijesti koju šalje država članica podnositeljica zahtjeva.
   Države članice mogu, na temelju bilateralnih ili multilateralnih sporazuma ili dogovora, utvrditi da postupak tranzita može započeti na temelju obavijesti koju šalje država članica podnositeljica zahtjeva.
   Države članice obavješćuju Komisiju o sporazumima ili dogovorima iz trećeg podstavka. Komisija Vijeću redovito podnosi izvješće o takvim sporazumima ili dogovorima.
   3.   U svrhe rješavanja zahtjeva iz stavka 1., državi članici kojoj se podnosi zahtjev šalju se informacije na propisanom obrascu za traženje i dopuštanje tranzita zračnim putem iz Priloga.
   Mjere potrebne za ažuriranje i prilagodbu zahtjeva za tranzit, na način utvrđen u Prilogu, i načini njegova slanja, obavljaju se u skladu s postupkom iz članka 9. stavka 2.
   4.   S obzirom na bilo kakav zahtjev za tranzit, država članica podnositeljica zahtjeva državi članici kojoj se podnosi zahtjev pruža pojedinosti na način propisan u Prilogu.
   5.   Svaka država članica određuje središnje tijelo kojem se šalju zahtjevi u skladu sa stavkom 1.
   Središnja tijela određuju točke za kontakt u svim relevantnim tranzitnim zračnim lukama, koje mogu biti kontaktirane tijekom postupka tranzita.
   Članak 5.
   1.   Država članica podnositeljica zahtjeva čini sve što je potrebno kako bi osigurala da tranzitni postupak traje što kraće.
   Tranzitni postupak traje najdulje 24 sata.
   2.   Država članica kojoj se podnosi zahtjev, nakon uzajamnog savjetovanja s državom članicom podnositeljicom zahtjeva, u okviru raspoloživih sredstava i u skladu s relevantnim međunarodnim standardima, pruža sve potrebne mjere pomoći od slijetanja i otvaranja vrata zrakoplova do stvarnog odlaska državljanina treće države. Unatoč tome, uzajamno savjetovanje nije potrebno u slučajevima iz točke (b).
   Ona posebno poduzima sljedeće mjere pomoći:

               (a)

               doček državljanina treće države u zrakoplovu i pratnja na području tranzitne zračne luke, posebno do njegova sljedećeg leta;

               (b)

               pružanje žurne liječničke pomoći državljaninu treće države i, ako je potrebno, njegovoj pratnji;

               (c)

               osiguravanje hrane i pića državljaninu treće države i, ako je potrebno, njegovoj pratnji;

               (d)

               primanje, čuvanje i slanje putnih isprava, posebno u slučaju prisilnog udaljenja bez pratnje;

               (e)

               u slučajevima prisilnog udaljenja bez pratnje, obavješćivanje države članice podnositeljice zahtjeva o mjestu i vremenu odlaska državljanina treće države s državnog područja države članice o kojoj je riječ;

               (f)

               obavješćivanje države članice podnositeljice zahtjeva o bilo kakvim ozbiljnim incidentima koji su se dogodili tijekom tranzita državljanina treće države.

         3.   Država članica kojoj se podnosi zahtjev može, u skladu sa svojim nacionalnim pravom:

               (a)

               smjestiti državljane treće države na sigurno mjesto;

               (b)

               koristiti zakonita sredstva za sprečavanje ili okončanje bilo kakvog pokušaja državljanina treće države da se usprotivi tranzitu.

         4.   Ne dovodeći u pitanje članak 6. stavak 1., u slučajevima u kojima dovršetak postupka tranzita ne može biti osiguran, unatoč pomoći pruženoj u skladu sa stavcima 1. i 2., država članica kojoj se podnosi zahtjev može, na zahtjev države članice podnositeljice i nakon savjetovanja s njom, poduzeti sve potrebne mjere pomoći kako bi se nastavio postupak tranzita.
   U takvim slučajevima rok iz stavka 1. može biti produljen najviše za 48 sati.
   5.   Nadležna tijela države članice kojoj je podnesen zahtjev, odgovorna za poduzimanje mjera, odlučuju o prirodi i opsegu pomoći koja se pruža u skladu s odredbama stavaka 2., 3. i 4.
   6.   Troškove usluga pruženih u skladu sa stavkom 2. točkama (b) i (c) podmiruje država članica podnositeljica zahtjeva.
   Preostale troškove također podmiruje država članica podnositeljica zahtjeva pod uvjetom da su stvarni i da se njihov iznos može utvrditi.
   Države članice pružaju odgovarajuće informacije o kriterijima utvrđivanja troškova iz drugog podstavka.
   Članak 6.
   1.   Država članica podnositeljica zahtjeva obvezuje se odmah ponovno prihvatiti državljanina treće države ako:

               (a)

               je tranzit zračnim putem odbijen ili je dozvola za tranzit povučena u skladu s člankom 3. stavcima 3. i 5.;

               (b)

               je državljanin treće države tijekom tranzita ušao u državu članicu kojoj je podnesen zahtjev bez dozvole;

               (c)

               nije uspjelo prisilno udaljenje državljanina treće države u drugu tranzitnu državu ili u državu odredišta, ili ukrcavanje na sljedeći let; ili

               (d)

               tranzit zračnim putem nije moguć zbog nekog drugog razloga.

         2.   Država članica kojoj je podnesen zahtjev pomaže pri ponovnom prihvatu državljanina treće države u državi članici podnositeljici zahtjeva u slučajevima iz stavka 1. Država članica podnositeljica zahtjeva podmiruje troškove nastale tijekom povratka državljanina treće države.
   Članak 7.
   1.   Pri obavljanju postupka tranzita, ovlasti osoba u pratnji ograničene su na samoobranu. Nadalje, u slučaju odsutnosti snaga za održavanje reda tranzitne države članice, ili u svrhe pružanja potpore snagama za održavanje reda, osobe u pratnji mogu razumno i razmjerno postupati kao odgovor na neposrednu i ozbiljnu opasnost te kako bi državljanina treće države spriječile da pobjegne, da ozlijedi sebe ili treću osobu ili da ošteti imovinu.
   U svakom slučaju, osobe u pratnji moraju poštivati zakonodavstvo države članice kojoj je podnesen zahtjev.
   2.   Osobe u pratnji tijekom tranzita zračnim putem ne nose oružje i obučene su u civilnu odjeću. Na zahtjev države članice kojoj je podnesen zahtjev, predočuju sredstva za identifikaciju, uključujući i dozvolu za tranzit koju izdaje tranzitna država članica ili, ako je primjenjivo, obavijest iz članka 4. stavka 2.
   Članak 8.
   Ova Direktiva ne dovodi u pitanje obveze koje proistječu iz Ženevske konvencije o statusu izbjeglica od 28. srpnja 1951., izmijenjene i dopunjene Protokolom iz New Yorka od 31. siječnja 1967., iz međunarodnih konvencija o ljudskim pravima i temeljnim slobodama te međunarodnih konvencija o izručenju.
   Članak 9.
   1.   Komisiji u radu pomaže odbor.
   2.   Pri pozivanju na odredbe ovog stavka, primjenjuju se članci 5. i 7. Odluke 1999/468/EZ.
   Razdoblje utvrđeno u članku 5. stavku 6. Odluke 1999/468/EZ iznosi mjesec dana.
   3.   Odbor donosi svoj poslovnik.
   Članak 10.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za poštivanje odredaba ove Direktive najkasnije do 6. prosinca 2005. i o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Pri donošenju tih mjera, države članice pozivaju se na ovu Direktivu ili takve mjere prati uputa na ovu Direktivu prigodom njihove službene objave. Načine takva pozivanja propisuju države članice.
   2.   Države članice Komisiju obavješćuju o najvažnijim odredbama nacionalnog prava koje donose u području pokrivenom ovom Direktivom.
   Članak 11.
   Ukida se Odluka Izvršnog odbora od 21. travnja 1998. o suradnji između ugovornih stranaka pri prisilnom udaljenju stranih državljana zračnim putem (SCH/Com-ex (98)10).
   Članak 12.
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan njezine objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 13.
   Ova se Direktiva šalje državama članicama u skladu s Ugovorom o osnivanju Europske zajednice.

      Sastavljeno u Bruxellesu 25. studenoga 2003.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         G. TREMONTI

      (1)  SL C 5, 10.1.1996., str. 3.

      (2)  SL L 239, 22.9.2000., str. 193.

      (3)  SL L 184, 17.7.1999., str. 23.

      (4)  SL L 176, 10.7.1999., str. 36.

      (5)  SL L 176, 10.7.1999., str. 31.
   PRILOG


title: Direktiva 2014/63/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014 . o izmjeni Direktive Vijeća 2001/110/EZ o medu

text:
               3.6.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 164/1

         DIREKTIVA 2014/63/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
   od 15. svibnja 2014.
   o izmjeni Direktive Vijeća 2001/110/EZ o medu
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniraju Europske unije, a posebno njegov članak 43. stavak 2.,
   uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
   nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
   u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
   budući da:

               (1)

               U Direktivi 2001/110/EZ (3) med se definira kao prirodna slatka tvar koju proizvode medonosne pčele (Apis mellifera) („pčele”). Med se uglavnom sastoji od različitih šećera, pretežno fruktoze i glukoze, kao i drugih tvari, kao što su organske kiseline, enzimi i krute čestice koje dospijevaju u med tijekom njegova nastajanja. Direktivom 2001/110/EZ ograničava se ljudska intervencija koja bi mogla promijeniti sastav meda te se tako omogućava očuvanje prirodnih karakteristika meda. Direktivom 2001/110/EZ osobito se zabranjuje dodavanje prehrambenih sastojaka medu, uključujući prehrambene aditive, i bilo kakvih drugih dodataka osim meda. Slično tome, tom se Direktivom zabranjuje uklanjanje sastavnih dijelova karakterističnih za med, uključujući pelud, osim ako je takvo uklanjanje neizbježno pri uklanjanju stranih tvari. Ti su zahtjevi u skladu sa standardom Codex Alimentarius za med (Codex Stan 12-1981).

               (2)

               Pelud je dio kriterija sastava meda utvrđenih u Direktivi 2001/110/EZ. Dostupni dokazi, uključujući empirijske i znanstvene podatke, potvrđuju da pelud u medu potječe od pčela. Peludna zrnca padaju u nektar koji medonosne pčele skupljaju. U košnici pčele pretvaraju u med skupljeni nektar koji sadrži zrnca peludi. Prema dostupnim podacima dodatni pelud u med može dospjeti od peludi na pčelinjim dlačicama, peludi u zraku u košnici i od peludi koju pčele pohranjuju u ćelije koje se slučajno mogu otvoriti dok subjekti u poslovanju s hranom vrcaju med. Stoga se može reći da pelud ulazi u košnicu kao posljedica aktivnosti pčela i da je prirodno prisutan u medu bez obzira vrcaju li subjekti u poslovanju s hranom taj med. Nadalje, Direktivom 2001/110/EZ zabranjuje se namjerno dodavanje peludi u med od strane subjekata u poslovanju s hranom.

               (3)

               U Uredbi (EU) br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (4)„sastojak” se definira kao tvar koja se koristi u proizvodnji ili pripremi hrane, a koja je i dalje prisutna u gotovom proizvodu, čak i u izmijenjenom obliku. Ta definicija pretpostavlja namjerno korištenje tvari u proizvodnji ili pripremi hrane. Uzimajući u obzir prirodne karakteristike meda, a osobito prirodno podrijetlo prisutnosti sastavnih dijelova karakterističnih za med pelud se, s obzirom na to da je prirodni sastavni dio karakterističan za med, ne bi smio smatrati „sastojkom” meda u smislu Uredbe (EU) br. 1169/2011.

               (4)

               Ovom se Direktivom ne dovodi u pitanje primjena Uredbe (EZ) br. 1829/2003 Europskog parlamenta i Vijeća (5) na med koji sadrži genetski modificirani pelud jer takav med čini hranu proizvedenu od genetski modificiranih organizama u smislu te Uredbe. U predmetu C-442/09 (6) Karl Heinz Bablok i ostali protiv Slobodne Države Bavarske, Sud Europske unije odlučio je da je odlučujući kriterij za primjenu Uredbe (EZ) br. 1829/2003, kako je utvrđeno u uvodnoj izjavi 16. te Uredbe, prisutnost tvari u hrani koja potječe od genetski modificirane sirovine. Stoga bi se med koji sadrži genetski modificirani pelud trebao smatrati „hranom (djelomično) proizvedenom od genetski modificiranih organizama” u smislu članka 3. stavka 1. točke (c) Uredbe (EZ) br. 1829/2003. Stoga utvrđivanje odredbe s učinkom da pelud nije sastojak meda ne utječe na zaključak Suda u predmetu C-442/09 da med koji sadrži genetski modificirani pelud podliježe Uredbi (EZ) br. 1829/2003, posebno njezinim zahtjevima koji se odnose na odobrenje prije stavljanja na tržište, nadzor i, prema potrebi, označivanje.

               (5)

               Prema zahtjevima za označivanje iz Uredbe (EZ) br. 1829/2003, ne postoji obveza navođenja prisutnost genetski modificirane peludi u medu na oznakama za med ako su ispunjeni sljedeći uvjeti: takav pelud ne prelazi 0,9 % meda i njegova prisutnost u medu je slučajna ili tehnički neizbježna. Trebalo bi se prisjetiti da se, Direktivom 2001/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (7), dopušta državama članicama poduzimanje odgovarajućih mjera kako bi se izbjegla neželjena prisutnost genetski modificiranih organizama u medu.

               (6)

               Prema Direktivi 2001/110/EZ, ako med potječe iz više od jedne države članice ili treće zemlje, obvezno navođenje zemlje podrijetla može se zamijeniti jednim od sljedećih izraza, prema potrebi: „mješavina meda iz država članica EZ-a”, „mješavina meda iz država koje nisu članice EZ-a”, „mješavina meda iz država članica EZ-a i meda iz država koje nisu članice EZ-a”. Slijedom stupanja na snagu Ugovora iz Lisabona, Europska unija je zamijenila i naslijedila Europsku zajednicu. Stoga je primjereno pojasniti odgovarajuće zahtjeve za označivanjem zamjenjivanjem upućivanja na „EZ” upućivanjem na „EU”.

               (7)

               Direktivom 2001/110/EZ Komisiji se dodjeljuje ovlast radi provođenja nekih od njezinih odredbi, osobito ovlasti za donošenje mjera potrebnih za provedbu odredbi u pogledu prilagodbe na tehnički napredak i za usklađivanje te Direktive s općim zakonodavstvom Unije o prehrambenim proizvodima. Nadalje, Direktivom 2001/110/EZ Komisiji se dodjeljuje ovlast za usvajanje metoda kojima se omogućuje provjera sukladnosti meda s odredbama te Direktive. Potrebno je revidirati opseg te ovlasti.

               (8)

               Kako bi se osigurale poštene poslovne prakse, zaštitili interesi potrošača i omogućilo uspostavljanje odgovarajućih metoda analize, Komisiji bi trebalo dodijeliti ovlast za donošenje akata u skladu s člankom 290. Ugovora o funkcioniranju Europske unije za određivanje kvantitativnih parametara za kriterij „većinom” u pogledu cvjetnog ili biljnog podrijetla meda i najmanjeg sadržaja peludi u filtriranom medu nakon uklanjanja stranih anorganskih ili organskih tvari. Posebno je važno da Komisija tijekom svog pripremnog rada provede odgovarajuća savjetovanja, uključujući i ona na stručnoj razini. Prilikom pripreme i izrade delegiranih akata, Komisija bi trebala osigurati da se relevantni dokumenti Europskom parlamentu i Vijeću šalju istodobno, na vrijeme i na primjeren način.

               (9)

               Nakon donošenja Uredbe (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća (8) koja se odnosi na sve faze proizvodnje, prerade i distribucije hrane i hrane za životinje na razini Unije i na nacionalnoj razini, opće odredbe Unije o hrani izravno se odnose na proizvode obuhvaćene Direktivom 2001/110/EZ. Stoga više nije potrebno da Komisija ima ovlast usklađivanja odredbi te Direktive s općim zakonodavstvom Unije o hrani. Odredbe kojima se dodjeljuje takva ovlast trebalo bi stoga izbrisati.

               (10)

               Nakon donošenja Uredbe (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (9), primjereno je prilagoditi relevantne odredbe Direktive 2001/110/EZ toj Uredbi.

               (11)

               Kako bi se državama članicama omogućilo da donesu nacionalne zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s Direktivom 2001/110/EZ, kako je izmijenjena ovom Direktivom, trebalo bi utvrditi razdoblje prijenosa od dvanaest mjeseci. U tom se razdoblju i dalje primjenjuju zahtjevi iz Direktive 2001/110/EZ, bez izmjena koje se uvode ovom Direktivom.

               (12)

               Kako bi se uzeli u obzir interesi gospodarskih subjekata u poslovanju s hranom koji stavljaju na tržište ili označuju svoje proizvode u skladu sa zahtjevima koji su se primjenjivali prije primjene nacionalnih odredaba kojima se prenosi Direktiva 2001/110/EZ, kako je izmijenjena ovom Direktivom potrebno je utvrditi odgovarajuće prijelazne mjere. Stoga bi trebalo biti moguće da se proizvodi koji se stavljaju na tržište ili su označeni prije primjene tih odredbi i dalje mogu stavljati na tržište do isteka zaliha.

               (13)

               Direktivu 2001/110/EZ trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti.

               (14)

               S obzirom na to da se izmjene o dodjeljivanju ovlasti Komisiji odnose samo na ovlast Komisije, države članice ih ne trebaju prenositi.

               (15)

               Budući da ciljeve ove Direktive, koji obuhvaćaju navođenje da se pelud, s obzirom na to da je prirodni sastavni dio karakterističan za med, ne bi smio smatrati sastojkom meda, pojašnjavanje zahtjeva za označivanje za slučajeve kada je med podrijetlom iz više od jedne države članice ili treće zemlje, te revidiranje opsega postojeće ovlasti koja se dodjeljuje Komisiji, države članice ne mogu dostatno ostvariti, nego se oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Izmjene
   Direktiva 2001/110/EZ mijenja se kako slijedi:

               (1)

               U članku 2. stavak 4. točka (a) zamjenjuje se sljedećim:

                           „(a)

                           na oznaci meda obvezno je navođenje zemlje ili zemalja podrijetla u kojima je med sakupljen.
                           Ne dovodeći u pitanje prvi podstavak, ako med potječe iz više od jedne države članice ili treće zemlje, navođenje zemalja podrijetla može se zamijeniti jednim od sljedećeg, prema potrebi:

                                       —

                                       ‚mješavina meda iz EU-a’,

                                       —

                                       ‚mješavina meda koji nije iz EU-a’,

                                       —

                                       ‚mješavina meda iz EU-a i meda koji nije iz EU-a’.”.

               (2)

               U članku 2. dodaje se sljedeća točka:

                           „5.

                           Pelud, s obzirom na to da je prirodni sastavni dio karakterističan za med, ne smatra se sastojkom, u smislu članka 2. stavka 2. točke (f) Uredbe (EU) br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (10), proizvoda definiranih u Prilogu I. ovoj Direktivi.

                  (10)  Uredba (EU) br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o informiranju potrošača o hrani, izmjeni uredbi (EZ) br. 1924/2006 i (EZ) br. 1925/2006 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Komisije 87/250/EEZ, Direktive Vijeća 90/496/EEZ, Direktive Komisije 1999/10/EZ, Direktive 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva Komisije 2002/67/EZ i 2008/5/EZ i Uredbe Komisije (EZ) br. 608/2004 (SL L 304, 22.11.2011., str. 18.)”."

               (3)

               Članak 4. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 4.
               1.   Za potrebe drugog stavka članka 9. ove Direktive, Komisija može, uzimajući u obzir međunarodne norme i tehnički napredak, provedbenim aktima koji su u skladu s člankom 7. i Uredbom (EZ) br. 882/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (11), utvrditi metode analize kako bi provjerila je li med sukladan s odredbama ove Direktive. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 7. stavka 2. ove Direktive. Do usvajanja takvih metoda, države članice, kad god je to moguće, koriste se međunarodno priznate validirane metode analize, kao što su metode odobrene u Codexu Alimentariusu kako bi provjerile sukladnost s odredbama ove Direktive.
               2.   Kako bi se osigurale poštene poslovne prakse i zaštitili interesi potrošača te omogućilo utvrđivanje relevantnih metoda analize, Komisiji se dodjeljuje ovlast za donošene delegiranih akata, u skladu s člankom 6., za dopunu ove Direktive određivanjem kvantitativnih parametara koji se odnose na sljedeće:

                           (a)

                           kriterij pojma ‚većinom’ u pogledu cvjetnog ili biljnog podrijetla meda iz članka 2. stavka 2. točke (b) prve alineje; i

                           (b)

                           najmanji sadržaj peludi u filtriranom medu nakon uklanjanja stranih anorganskih ili organskih tvari iz točke 2.(b) podtočke viii. Priloga I.

                     U tim delegiranim aktima Komisija predviđa odgovarajuće prijelazne mehanizme za proizvode koji se stavljaju na tržište prije datuma primjene tih delegiranih akata.

                  (11)  Uredba (EZ) br. 882/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o službenom nadzoru koji se provodi radi provjere pridržavanja propisa o hrani i hrani za životinje te pravila o zdravlju i dobrobiti životinja (SL L 165, 30.4.2004., str. 1.)”."

               (4)

               Članak 6. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 6.
               1.   Ovlast za donošenje delegiranih akata. dodjeljuje se Komisiji podložno uvjetima utvrđenima u ovom članku.
               2.   Ovlast za donošenje delegiranih akata iz članka 4. stavka 2. dodjeljuje se Komisiji na razdoblje od pet godina od 23. lipnja 2014. Komisija izrađuje izvješće u pogledu delegiranja ovlasti najkasnije devet mjeseci prije kraja petogodišnjeg razdoblja. Delegiranje ovlasti automatski se produljuje za razdoblja jednakog trajanja, osim ako se Europski parlament ili Vijeće tom produljenju usprotive najkasnije tri mjeseca prije kraja svakog razdoblja.
               3.   Europski parlament ili Vijeće mogu u svakom trenutku opozvati delegiranje ovlasti iz članka 4. stavka 2. Odlukom o opozivu prekida se delegiranje ovlasti koje je u njoj navedeno. Opoziv proizvodi učinke dan nakon objave spomenute odluke u Službenom listu Europske unije ili na kasniji dan naveden u spomenutoj odluci. On ne utječe na valjanost delegiranih akata koji su već na snazi.
               4.   Čim donese delegirani akt, Komisija ga istodobno priopćuje Europskom parlamentu i Vijeću.
               5.   Delegirani akt donesen na temelju članka 4. stavka 2. stupa na snagu samo ako Europski parlament ili Vijeće u roku od dva mjeseca od priopćenja tog akta Europskom parlamentu i Vijeću na njega ne ulože nikakav prigovor ili ako su prije isteka tog roka i Europski parlament i Vijeće obavijestili Komisiju da neće uložiti prigovore. Taj se rok produljuje za dva mjeseca na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća.”.

               (5)

               Članak 7. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 7.
               1.   Komisiji pomaže Stalni odbor za prehrambeni lanac i zdravlje životinja (‚Odbor’) uspostavljen člankom 58. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća (12). Navedeni Odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (13).
               2.   Kod upućivanja na ovaj stavak, primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
               Ako Odbor ne donese nikakvo mišljenje, Komisija ne donosi nacrt provedbenog akta i primjenjuje se članak 5. stavak 4. podstavak 3.Uredbe (EU) br. 182/2011.

                  (12)  Uredba (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u područjima sigurnosti hrane (SL L 31, 1.2.2002., str. 1.)."

                  (13)  Uredba (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije (SL L 55, 28.2.2011., str. 13.)”."

               (6)

               U Prilogu II. treći stavak zamjenjuje se sljedećim:
               „Ne dovodeći u pitanje Prilog I. točku 2. (b) podtočku viii., ni pelud ni drugi sastojak karakterističan za med ne smije se uklanjati, osim ako je to neizbježno pri uklanjanju stranih anorganskih ili organskih tvari.”.

         Članak 2.
   Prenošenje
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s člankom 1. točkama (1), (2) i (6) i člankom 3. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih mjera.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se prilikom njihove službene objave uz njih navodi takva uputa. Načine toga upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice primjenjuju mjere iz stavka 1. od 24. lipnja 2015.
   Članak 3.
   Prijelazne mjere
   Proizvodi koji su stavljeni na tržište ili označeni prije 24. lipnja 2015. u skladu s Direktivom 2001/110/EZ mogu se nastaviti stavljati na tržište do isteka zaliha.
   Članak 4.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 5.
   Adresati
   Ova Direktiva upućena je državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 15. svibnja 2014.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         M. SCHULZ

            Za Vijeće

            Predsjednik

         D. KOURKOULAS

      (1)  SL C 11, 15.1.2013., str. 88.

      (2)  Stajalište Europskog parlamenta od 16. travnja 2014. (još nije objavljeno u Službenom listu) i odluka Vijeća od 8. svibnja 2014.

      (3)  Direktiva Vijeća 2001/110/EZ od 20. prosinca 2001. o medu (SL L 10, 12.1.2002., str. 47.).

      (4)  Uredba (EU) br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o informiranju potrošača o hrani, izmjeni uredbi (EZ) br. 1924/2006 i (EZ) br. 1925/2006 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Komisije 87/250/EEZ, Direktive Vijeća 90/496/EEZ, Direktive Komisije 1999/10/EZ, Direktive 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva Komisije 2002/67/EZ i 2008/5/EZ i Uredbe Komisije (EZ) br. 608/2004 (SL L 304, 22.11.2011., str. 18.).

      (5)  Uredba (EZ) br. 1829/2003 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. rujna 2003. o genetski modificiranoj hrani i hrani za životinje (SL L 268, 18.10.2003., str. 1.).

      (6)  Recueil 2011., str. I-07419.

      (7)  Direktiva 2001/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. ožujka 2001. o namjernom uvođenju genetski modificiranih organizama u okoliš i o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 90/220/EEZ (SL L 106, 17.4.2001., str. 1.).

      (8)  Uredba (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u područjima sigurnosti hrane (SL L 31, 1.2.2002., str. 1.)

      (9)  Uredba (EU) br. 182/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije. (SL L 55, 28.2.2011., str. 13.).


title: Direktiva Vijeća 2006/79/EZ od 5. listopada 2006 . o oslobođenju od plaćanja poreza na uvoz malih pošiljaka robe nekomercijalne naravi iz trećih zemalja (kodificirana verzija)

text:
               09/Sv. 002

               HR

               Službeni list Europske unije

               146

         32006L0079

               L 286/15

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               05.10.2006.

      DIREKTIVA VIJEĆA 2006/79/EZ
   od 5. listopada 2006.
   o oslobođenju od plaćanja poreza na uvoz malih pošiljaka robe nekomercijalne naravi iz trećih zemalja
   (kodificirana verzija)
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice a posebno njegov članak 93.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
   budući da:

               (1)

               Direktiva Vijeća 78/1035/EEZ od 19. prosinca 1978. o oslobođenju od plaćanja poreza na uvoz malih pošiljaka robe nekomercijalne naravi iz trećih zemalja (2) nekoliko je puta bila značajno izmijenjena (3). U interesu jasnoće i racionalnosti, tu je Direktivu potrebno kodificirati.

               (2)

               Potrebno je propisati oslobođenje od plaćanja poreza na promet i trošarina na uvoz malih pošiljaka robe nekomercijalne naravi iz trećih zemalja.

               (3)

               U tom smislu, granice do kojih se ta oslobođenja primjenjuju trebaju iz praktičnih razloga biti što je više moguće jednake onima koje su utvrđene aranžmanima Zajednice za oslobođenje od plaćanja carine u Uredbi Vijeća (EEZ) br. 918/83 od 28. ožujka 1983. o uspostavi sustava oslobođenja od carina u Zajednici (4).

               (4)

               Potrebno je postaviti posebna ograničenja za određene proizvode zbog visoke razine oporezivanja kojoj trenutačno podliježu u državama članicama.

               (5)

               Ova Direktiva ne smije dovoditi u pitanje obveze država članica koje se odnose na rokove za prenošenje u nacionalno pravo direktiva iz Priloga I. dijela B,

         DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   1.   Roba u malim pošiljkama nekomercijalne naravi koju iz određene treće zemlje šalju privatne osobe drugim privatnim osobama u određenoj državi članici po uvozu je izuzeta od poreza na promet i trošarine.
   2.   Za potrebe stavka 1., „mala pošiljka nekomercijalne naravi” označava pošiljke koje:

               (a)

               su povremene prirode;

               (b)

               sadrže samo robu koja je namijenjena osobnoj upotrebi ili upotrebi obitelji primatelja, čija narav i količina ne ukazuje da se ona uvozi za bilo kakvu komercijalnu svrhu;

               (c)

               sadrže robu čija ukupna vrijednost ne prelazi 45 eura;

               (d)

               pošiljatelj šalje primatelju bez plaćanja bilo koje vrste.

         Članak 2.
   1.   Članak 1. primjenjuje se na niže navedenu robu uz sljedeća količinska ograničenja:

               (a)

               duhanski proizvodi

                           i.

                           50 cigareta,
                           ili

                           ii.

                           25 cigarillosa (cigare maksimalne težine od 3 grama po cigari),
                           ili

                           iii.

                           10 cigara,
                           ili

                           iv.

                           50 grama duhana za pušenje;

               (b)

               alkohol i alkoholna pića

                           i.

                           destilirana i žestoka alkoholna pića s udjelom alkohola većim od 22 %; nedenaturirani etilni alkohol s udjelom alkohola od 80 % i više: jedna standardna boca (do 1 litre),
                           ili

                           ii.

                           destilirana i žestoka alkoholna pića i aperitivi iz vina ili alkohola, tafia, saké i slična pića s udjelom alkohola 22 % i manje; pjenušava i desertna vina: jedna standardna boca (do 1 litre),
                           ili

                           iii.

                           nepjenušavo vino: dvije litre;

               (c)

               parfemi: 50 grama,
               ili
               toaletna voda: 0,25 litre ili osam unca;

               (d)

               kava: 500 grama,
               ili
               ekstrakt kave ili esencije: 200 grama;

               (e)

               čaj: 100 grama,
               ili
               ekstrakt čaja ili esencije: 40 grama.

         2.   Države članice imaju pravo smanjiti količine proizvoda iz stavka 1. koji imaju pravo na oslobođenje od poreza na promet i trošarina, ili u potpunosti ukinuti oslobođenje za te proizvode.
   Članak 3.
   Roba iz članka 2. koja se nalazi u malim pošiljkama nekomercijalne naravi a koja prelazi količine utvrđene u tom članku isključuju se u potpunosti od prava na oslobođenje.
   Članak 4.
   1.   Protuvrijednost eura u nacionalnoj valuti koji se primjenjuje u provedbi ove Direktive utvrđuje se jednom godišnje. Kao važeći tečaj uzima se onaj na prvi radni dan u listopadu a stupa na snagu 1. siječnja sljedeće godine.
   2.   Države članice mogu zaokružiti iznose u nacionalnoj valuti koji proizlaze iz konverzije iznosa u eurima iz članka 1. stavka 2., pod uvjetom da to zaokruživanje ne prelazi iznos od 2 eura.
   3.   Države članice mogu zadržati iznos oslobođenja koji je na snazi u vrijeme godišnjeg usklađenja iz stavka 1. ako bi prije zaokruživanja iz stavka 2. konverzija iznosa oslobođenja izraženog u eurima imala za posljedicu promjenu manju od 5 % oslobođenja izraženog u nacionalnoj valuti.
   Članak 5.
   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnoga prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva. Komisija o tome obavješćuje druge države članice.
   Članak 6.
   Direktiva 78/1035/EEZ stavlja se izvan snage, ne dovodeći u pitanje obveze država članica koje se odnose na rokove za prenošenje u nacionalno pravo Direktiva iz Priloga I. dijela B.
   Upućivanja na Direktivu stavljenu izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Direktivu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom u Prilogu II.
   Članak 7.
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 8.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Luxembourgu 5. listopada 2006.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         K. RAJAMÄKI

      (1)  Još nije objavljeno u Službenom listu.

      (2)  SL L 366, 28.12.1978., str. 34. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Aktom o pristupanju iz 1994.

      (3)  Vidjeti Prilog I. dio A.

      (4)  SL L 105, 23.4.1983., str. 1. Uredba kako je zadnje izmijenjena Aktom o pristupanju iz 2003.
   PRILOG I.

      DIO A

      Direktiva stavljena izvan snage i njezine izmjene

               Direktiva Vijeća 78/1035/EEZ (1)

               (SL L 366, 28.12.1978., str. 34.)

               Direktiva Vijeća 81/933/EEZ
               (SL L 338, 25.11.1981., str. 24.)

               samo članak 2.

               Direktiva Vijeća 85/576/EEZ
               (SL L 372, 31.12.1985., str. 30.)

      DIO B

      Rokovi za prenošenje u nacionalno pravo

   (iz članka 6.)

               Direktiva

               Rok za prenošenje

               78/1035/EEZ

               1. siječnja 1979.

               81/933/EEZ

               31. prosinca 1981.

               85/576/EEZ

               30. lipnja 1986.

      (1)  Direktiva 78/1035/EEZ je također izmijenjena Aktom o pristupanju iz 1994.
   PRILOG II.

      KORELACIJSKA TABLICA

               Direktiva 78/1035/EEZ

               Ova Direktiva

               članak 1. stavak 1.

               članak 1. stavak 1.

               članak 1. stavak 2. prva alineja

               članak 1. stavak 2. točka (a)

               članak 1. stavak 2. druga alineja

               članak 1. stavak 2. točka (b)

               članak 1. stavak 2. treća alineja

               članak 1. stavak 2. točka (c)

               članak 1. stavak 2. četvrta alineja

               članak 1. stavak 2. točka (d)

               članak 2. stavak 1. točka (a), od „50 cigareta” do „50 grama duhana za žvakanje”

               članak 2. stavak 1. točka (a) podtočke i. do iv.

               članak 2. stavak 1. točka (b)

               članak 2. stavak 1. točka (b)

               članak 2. stavak 1. točka (b) prva alineja

               članak 2. stavak 1. točka (b) podtočka i.

               članak 2. stavak 1. točka (b) druga alineja

               članak 2. stavak 1. točka (b) podtočka ii.

               članak 2. stavak 1. točka (b) treća alineja

               članak 2. stavak 1. točka (b) podtočka iii.

               članak 2. stavak 1. točke (c), (d) i (e)

               članak 2. stavak 1. točke (c), (d) i (e)

               članak 2. stavak 2.

               članak 2. stavak 2.

               članak 2. stavak 3.

               —

               Članak 3.

               Članak 3.

               članak 4. stavak 1.

               —

               članak 4. stavak 2.

               članak 4. stavak 1.

               članak 4. stavak 3.

               članak 4. stavak 2.

               članak 4. stavak 4.

               članak 4. stavak 3.

               članak 5. stavak 1.

               —

               članak 5. stavak 2.

               Članak 5.

               —

               Članak 6.

               —

               Članak 7.

               Članak 6.

               Članak 8.

               —

               Prilog I.

               —

               Prilog II.


title: Direktiva Vijeća 93/95/EEZ od 29. listopada 1993. o izmjeni Direktive 89/686/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na osobnu zaštitnu opremu (OZO)

text:
               13/Sv. 057

               HR

               Službeni list Europske unije

               62

         31993L0095

               L 276/11

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               29.10.1993.

      DIREKTIVA VIJEĆA 93/95/EEZ

   od 29. listopada 1993.
   o izmjeni Direktive 89/686/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na osobnu zaštitnu opremu (OZO)
   VIJEĆE EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njezin članak 100. a,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   u suradnji s Europskim parlamentom (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (3),
   budući da mjere za uspostavu unutarnjeg tržišta osobne zaštitne opreme (OZO) moraju biti donesene sukladno Direktivi 89/686/EEZ (4);
   budući da članak 5. stavak 3. te Direktive navodi da OZO za koji usklađene norme nisu raspoložive može i dalje biti, na prijelaznoj osnovi, do 31. prosinca 1992., predmetom nacionalnih dogovora koji su već na snazi na dan donošenja Direktive;
   budući da je iz informacija primljenih od država članica i trgovine vidljivo da je prijelazno razdoblje prekratko da omogući ispravnu primjenu Direktive;
   budući da će usklađene norme značajno doprinijeti da se olakša stavljanje na tržište i slobodno kretanje osobne zaštitne opreme;
   budući da, međutim, neke od usklađenih normi neće biti raspoložive na dan primjene Direktive 89/686; budući da stoga ne može biti zajamčena uspostava i ujednačenost jedinstvenog tržišta ovih proizvoda;
   budući da nije dovoljno uznapredovalo uvođenje novog sustava nadzora i izdavanja potvrda i uspostava odredbi i mehanizama potrebnih za ispravnu primjenu Direktive;
   budući da je nepostojanje usklađenih normi moglo dovesti do situacije u kojoj više nije zajamčen adekvatan stupanj nadzora zaštite i usklađenosti u vezi s kacigama za korisnike motornih vozila na dva kotača; budući da se tako može ugroziti zaštita osoba u slučaju nesreće; budući da, kako bi se izbjeglo pogoršanje sigurnosti i nadzora, takve kacige treba isključiti iz područja primjene Direktive 89/686/EEZ do uvođenja specifičnih uvjeta za takve kacige,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Direktiva 89/686/EEZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               Briše se članak 5. stavak 3.

               2.

               Briše se posljednja alineja članka 8. stavka 4. točke (a).

               3.

               Članak 16. mijenja se i glasi:
               „Članak 16.

               1.   Države članice donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom prije 31. prosinca 1991. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
               One primjenjuju ove mjere od 1. srpnja 1992.
               2.   Države članice će, nadalje, u razdoblju do 30. lipnja 1995. dopustiti stavljanje na tržište i u uporabu OZO-a koji je u skladu s odredbama nacionalnog prava koje su na snazi na njihovom području 30. lipnja 1992.
               3.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.”

               4.

               Sljedeća stavka 5. dodaje se Prilogu I.:

                           „5.

                           Kacige i viziri namijenjeni korisnicima motornih vozila na dva ili tri kotača”.

         Članak 2.
   1.   Države članice donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom unutar tri mjeseca od njezinog donošenja. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 29. listopada 1993.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         R. URBAIN

      (1)  SL C 36, 10.2.1993., str. 18.

      (2)  SL C 194, 19.7.1993., str. 154. i Odluka od 27. listopada 1993. (još nije objavljena u Službenom listu).

      (3)  SL C 129, 10.5.1993., str. 1.

      (4)  SL L 399, 30.12.1989., str. 18.


title: Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 95/26/EZ od 29. lipnja 1995. o izmjeni direktiva 77/780/EEZ i 89/646/EEZ u području kreditnih ustanova, direktiva 73/239/EEZ i 92/49/EEZ u području neživotnog osiguranja, direktiva 79/267/EEZ i 92/96/EEZ u području životnog osiguranja, Direktive 93/22/EEZ u području investicijskih društava i Direktive 85/611/EEZ u području subjekata za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) za potrebe jačanja bonitetnog nadzora

text:
               06/Sv. 10

               HR

               Službeni list Europske unije

               79

         31995L0026

               L 168/7

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

         DIREKTIVA EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA 95/26/EZ
   od 29. lipnja 1995.
   o izmjeni direktiva 77/780/EEZ i 89/646/EEZ u području kreditnih ustanova, direktiva 73/239/EEZ i 92/49/EEZ u području neživotnog osiguranja, direktiva 79/267/EEZ i 92/96/EEZ u području životnog osiguranja, Direktive 93/22/EEZ u području investicijskih društava i Direktive 85/611/EEZ u području subjekata za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) za potrebe jačanja bonitetnog nadzora
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno prvu i treću rečenicu njegovog članka 57. stavka 2.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   u skladu s postupkom previđenim u članku 189.b Ugovora (3), s obzirom na zajednički tekst koji je odobrio Odbor za mirenje 11. svibnja 1995.,
   budući da:

               (1)

               Određeni događaji ukazali su na to da je preporučljivo izmijeniti određene dijelove pojedinih direktiva Vijeća koje detaljnije uređuju opći okvir u kojem kreditne institucije, društva za osiguranje, investicijska društva i subjekti za ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) smiju obavljati svoje poslove, i to direktiva 77/780/EEZ (4) i 89/646/EEZ, direktiva 73/239/EEZ (5) i 92/49/EEZ, direktiva 79/267/EEZ (6) i 92/96/EEZ, Direktive 93/22/EEZ (7) i Direktive 85/611/EEZ (8) za potrebe jačanja bonitetnog nadzora; budući da je poželjno donijeti slične mjere u cijelom sektoru financijskih usluga.

               (2)

               Tim Direktivama između ostalog se propisuju uvjeti koji se moraju ispuniti prije nego što nadležna tijela mogu izdati odobrenje za početak poslovanja.

               (3)

               Nadležna tijela ne bi smjela izdati ili produžiti odobrenje za rad financijskom društvu kada bi mogla biti spriječena u učinkovitom obavljanju svojih nadzornih funkcija zbog uske povezanosti između tog društva i drugih fizičkih ili pravnih osoba; budući da su financijska društva kojima je već izdano odobrenje za rad također dužna nadležnim tijelima omogućiti obavljanje nadzornih funkcija.

               (4)

               Definicijom „uske povezanosti” u ovoj Direktivi postavljaju se minimalni kriteriji i to ne sprječava države članice da je primjenjuju na situacije različite od onih predviđenih ovom definicijom.

               (5)

               Sama činjenica stjecanja značajnog dijela kapitala nekoga društva ne predstavlja sudjelovanje u smislu ove Direktive ako je taj udio stečen samo kao privremeno ulaganje koje ne omogućuje vršenje utjecaja na strukturu ili financijsku politiku tog društva.

               (6)

               Upućivanje na učinkovito obavljanje nadzornih funkcija od strane nadzornih tijela obuhvaća nadzor na konsolidiranoj osnovi koji se mora obavljati nad financijskim društvom kada je to predviđeno odredbama prava Zajednice; budući da u takvim slučajevima tijela kojima je podnesen zahtjev za izdavanje odobrenja za rad moraju biti u stanju utvrditi tijela nadležna za obavljanje nadzora na konsolidiranoj osnovi nad tim financijskim društvom.

               (7)

               Načela uzajamnog priznavanja i nadzora od strane matične države članice zahtijevaju da nadležna tijela država članica ne smiju izdati ili moraju oduzeti odobrenje za rad ako čimbenici kao što su sadržaj poslovnog plana, geografska distribucija ili djelatnosti kojima se zapravo bavi jasno ukazuju na to da se financijsko društvo odlučilo za pravni sustav jedne države članice u svrhu izbjegavanja strožih standarda koji su na snazi u drugoj državi članici na čijem teritoriju ono obavlja ili namjerava obavljati veći dio svojih djelatnosti; budući da financijsko društvo koje je pravna osoba mora biti imati odobrenje za rad u državi članici u kojoj ima registrirano sjedište; budući da financijsko društvo koje nije pravna osoba mora imati središnju upravu u državi članici u kojoj mu je izdano odobrenje za rad; budući da, osim toga, države članice moraju zahtijevati da središnja uprava financijskoga društva uvijek bude smještena u njegovoj matičnoj državi članici i da ono tamo stvarno obavlja djelatnost.

               (8)

               Primjereno je osigurati mogućnost razmjene informacija između nadležnih tijela i tijela vlasti ili tijela koja na temelju svoje funkcije pomažu ojačati stabilnost financijskog sustava; budući da, kako bi se sačuvala povjerljivost proslijeđenih informacija, popis sudionika treba strogo ograničiti.

               (9)

               Određeno ponašanje, kao što su prijevara i zloporaba povlaštenih informacija, mogu utjecati na stabilnost kao i na integritet financijskoga sustava, čak i kada se odnose na društva koja nisu financijska društva.

               (10)

               Potrebno je navesti uvjete pod kojima je takva razmjena informacija dopuštena.

               (11)

               Ako je propisano da je informacije moguće prosljeđivati samo uz izričitu suglasnost nadležnih tijela, ona mogu uvjetovati, ovisno o slučaju, svoju suglasnost poštivanjem strogih uvjeta.

               (12)

               Razmjena informacija između nadležnih tijela s jedne strane i središnjih banaka i drugih institucija sa sličnom funkcijom koje predstavljaju monetarnu vlast i, ovisno o slučaju, ostalih javnih tijela odgovornih za nadzor platnih sustava s druge strane također podliježe odobrenju.

               (13)

               U Direktivu 85/611/EEZ trebalo bi uključiti istu obvezu čuvanja poslovne tajne za tijela odgovorna za izdavanje odobrenja za rad i nadzor UCITS-a i za društva koja sudjeluju u tim aktivnostima, kao i iste mogućnosti razmjene informacija kao što su one dane tijelima odgovornima za izdavanje odobrenja za rad i nadzor kreditnih institucija, investicijskih društava i društava za osiguranje.

               (14)

               Ovom Direktivom usklađuju se sve odredbe koje uređuju razmjenu informacija između tijela u cijelom financijskom sektoru, kako je predviđeno Direktivom 93/22/EEZ.

               (15)

               U svrhu jačanja bonitetnog nadzora financijskih društava i zaštite klijenata financijskih društava, treba propisati da je revizor dužan bez odgode izvijestiti nadležna tijela kad god, u skladu s ovom Direktivom, u obavljanju svoje dužnosti postane svjestan činjenica koje mogu imati ozbiljan učinak na financijsku situaciju ili administrativnu i računovodstvenu organizaciju financijskog društva.

               (16)

               Uzimajući u obzir cilj koji se želi postići, poželjno je da države članice propišu da se takva obveza treba primjenjivati u svim okolnostima kada revizor ustanovi takve činjenice za vrijeme izvršavanja svojih zadaća u nekom društvu koje je usko povezano s financijskim društvom.

               (17)

               Dužnost revizora da priopćavaju, ako je potrebno, nadležnim tijelima određene činjenice i odluke koje se odnose na financijsko društvo koje su ustanovili za vrijeme izvršavanja svojih zadaća u nefinancijskom društvu ne mijenja sama po sebi karakter njihovih zadaća u tom društvu, kao ni način na koji oni moraju izvršavati te zadaće u tom društvu.

               (18)

               Donošenje ove Direktive najprikladnije je sredstvo za postizanje predviđenih ciljeva te posebno za jačanje ovlasti nadležnih tijela; budući da je ova Direktiva ograničena na minimalne zahtjeve potrebne za postizanje tih ciljeva i ne prelazi okvire koji su potrebni za tu svrhu,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Kada se u ovoj Direktivi upotrebljava pojam „financijsko društvo”, zamjenjuje se s:

               —

               pojmom „kreditna institucija” kada ova Direktiva izmjenjuje direktive 77/780/EEZ i 89/646/EEZ,

               —

               pojmom „društvo za osiguranje” kada ova Direktiva izmjenjuje direktive 73/239/EEZ i 92/49/EEZ te pojmom „društvo za životno osiguranje” kada ova Direktiva mijenja direktive 79/267/EEZ i 92/96/EEZ,

               —

               pojmom „investicijsko društvo” kada ova Direktiva izmjenjuje Direktivu 93/22/EEZ,

               —

               pojmom „subjekt za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) ili društvo koje doprinosi njegovom poslovanju” kada ova Direktiva izmjenjuje Direktivu 85/611/EEZ.

         Članak 2.

               1.

                           —

                           U članku 1. Direktive 77/780/EEZ peta alineja,

                           —

                           u članku 1. Direktive 92/49/EEZ točka (1),

                           —

                           u članku 1. Direktive 92/96/EEZ točka (m), i

                           —

                           u članku 1. Direktive 93/22/EEZ točka 15.

         dodaje se i sadrži sljedeću definiciju:
   „‚uska povezanost’ znači situacija u kojoj su dvije ili više fizičkih ili pravnih osoba povezane:

               (a)

               ‚sudjelovanjem’, koje znači držanje, izravno ili putem kontrole, 20 % ili više prava glasa ili kapitala društva; ili

               (b)

               ‚kontrolom’, koja znači odnos između matičnog društva i društva kćeri u svim slučajevima iz članka 1. stavaka 1. i 2. Direktive 83/349/EEZ (9), ili sličan odnos između bilo koje fizičke ili pravne osobe i društva; svako društvo kći nekog društva kćeri također se smatra društvom kćeri matičnog društva koje je na čelu tih društava.

         Situacija u kojoj su dvije ili više fizičkih ili pravnih osoba trajno povezane s istom osobom putem odnosa kontrole isto se tako smatra da čini usku povezanost između tih osoba.
   2.   Na kraju

               —

               članka 3. stavka 2. Direktive 77/780/EEZ,

               —

               članka 3. stavka 3. Direktive 93/22/EEZ,

               —

               članka 8. stavka 1. Direktive 73/239/EEZ,

               —

               članka 8. stavka 1. Direktive 79/267/EEZ

         dodaju se sljedeći podstavci:

      „Osim toga, ako postoji uska povezanost između financijskog društva i drugih fizičkih ili pravnih osoba, nadležna tijela izdaju odobrenje za rad samo ako ta uska povezanost ne sprječava učinkovito obavljanje njihove nadzorne funkcije.
      Nadležna tijela isto tako odbijaju izdati odobrenje za rad ako su zbog zakona i drugih propisa države nečlanice koji reguliraju jednu ili više fizičkih ili pravnih osoba s kojima je društvo usko povezano, ili zbog teškoća u njihovoj provedbi, spriječena učinkovito obavljati svoju nadzornu funkciju.
      Nadležna tijela zahtijevaju od financijskih društava da im dostavljaju informacije koje su im potrebne kako bi mogla kontinuirano pratiti usklađenost s uvjetima navedenim u ovom stavku.”

   Članak 3.
   1.   U članak 8. Direktive 73/239/EEZ i u članak 8. Direktive 79/267/EEZ umeće se sljedeći stavak:

      „1.a   Države članice zahtijevaju da središnje uprave društava za osiguranje budu smještene u istoj državi članici kao i njihova registrirana sjedišta.”

   2.   U članak 3. Direktive 77/780/EEZ umeće se sljedeći stavak:

      2.„2.a   Svaka država članica zahtijeva da:

                  —

                  svaka kreditna institucija koja je pravna osoba i koja prema nacionalnom pravu ima registrirano sjedište ima središnju upravu u toj istoj državi članici kao i registrirano sjedište,

                  —

                  svaka druga kreditna institucija ima središnju upravu u državi članici koja joj je izdala odobrenje za rad i u kojoj ona zapravo obavlja poslovanje.”

   Članak 4.
   1.   U članak 16. Direktive 92/49/EEZ i u članak 15. Direktive 92/96/EEZ umeće se sljedeći stavak:

      1.„5.a   Neovisno o stavcima 1. do 4. države članice mogu odobriti razmjenu informacija između nadležnih tijela i:

                  —

                  tijela vlasti odgovornih za nadzor tijela uključenih u likvidaciju i stečaj financijskih društava i druge slične postupke, ili

                  —

                  tijela vlasti odgovornih za nadzor osoba zaduženih za provođenje zakonom propisane revizije financijskih izvještaja društava za osiguranje, kreditnih institucija, investicijskih društava i drugih financijskih institucija, ili

                  —

                  nezavisnih aktuara društava za osiguranje koji na temelju zakona obavljaju nadzor nad tim društvima i tijela odgovornih za nadzor takvih aktuara.

            Države članice koje koriste mogućnost predviđenu u prvom podstavku traže ispunjavanje barem sljedećih uvjeta:

                  —

                  te se informacije koriste u svrhu obavljanja nadzora ili nadzora na temelju zakona iz prvog podstavka,

                  —

                  informacije koje se primaju u tom kontekstu podliježu ispunjavanju obveze čuvanja poslovne tajne iz stavka 1.,

                  —

                  ako informacije potječu iz druge države članice, ne smiju se proslijediti bez izričite suglasnosti nadležnih tijela koja su ih dostavila i, ovisno o slučaju, samo u svrhu za koju su ta nadležna tijela dala svoju suglasnost.

            Države članice dostavljaju Komisiji i ostalim državama članicama nazive tijela vlasti, osoba i tijela koja smiju primati informacije u skladu s ovim stavkom.”

   2.   U članak 12. Direktive 77/780/EEZ i članak 25. Direktive 93/22/EEZ umeće se sljedeći stavak:

      2.„5.a   Neovisno o stavcima 1. do 4. države članice mogu odobriti razmjenu informacija između nadležnih tijela i:

                  —

                  tijela vlasti odgovornih za nadzor tijela uključenih u likvidaciju i stečaj financijskih društava i druge slične postupke, ili

                  —

                  tijela vlasti odgovornih za nadzor osoba zaduženih za provođenje zakonom propisane revizije financijskih izvještaja društava za osiguranje, kreditnih institucija, investicijskih društava i drugih financijskih institucija.

            Države članice koje koriste mogućnost predviđenu u prvom podstavku traže ispunjavanje barem sljedećih uvjeta:

                  —

                  informacije se koriste u svrhu obavljanja nadzora iz prvog podstavka,

                  —

                  informacije koje se primaju u tom kontekstu podliježu ispunjavanju obveze čuvanja poslovne tajne iz stavka 1.,

                  —

                  ako informacije potječu iz druge države članice, ne smiju se proslijediti bez izričite suglasnosti nadležnih tijela koja su ih dostavila i, ovisno o slučaju, samo u svrhu za koju su ta nadležna tijela dala svoju suglasnost.

            Države članice dostavljaju Komisiji i ostalim državama članicama nazive tijela vlasti koja smiju primati podatke u skladu s ovim stavkom.”

   3.   U članak 12. Direktive 77/780/EEZ, u članak 16. Direktive 92/49/EEZ, u članak 25. Direktive 93/22/EEZ i u članak 15. Direktive 92/96/EEZ umeće se sljedeći stavak:

      „5.b   Neovisno o stavcima 1. do 4. države članice mogu, radi jačanja stabilnosti i očuvanja integriteta financijskog sustava, dopustiti razmjenu informacija između nadležnih tijela i tijela vlasti ili tijela odgovornih prema zakonu za otkrivanje i istraživanje kršenja propisa kojima se uređuje poslovanje trgovačkih društava.
      Države članice koje koriste mogućnost predviđenu u prvom podstavku traže ispunjavanje barem sljedećih uvjeta:

                  —

                  informacije se koriste u svrhu obavljanja nadzora iz prvog podstavka,

                  —

                  informacije koje se primaju u tom kontekstu podliježu ispunjavanju obveze čuvanja poslovne tajne iz stavka 1.,

                  —

                  ako informacije potječu iz druge države članice, ne smiju se proslijediti bez izričite suglasnosti nadležnih tijela koja su ih dostavila i, ovisno o slučaju, samo u svrhu za koju su ta nadležna tijela dala svoju suglasnost.

            Ako u državi članici tijela vlasti ili tijela iz prvog podstavka izvršavaju zadaće otkrivanja ili istraživanja prekršaja uz pomoć posebno kvalificiranih osoba imenovanih u tu svrhu, a koje nisu zaposlene u javnom sektoru, mogućnost razmjene informacija predviđena prvim podstavkom može se proširiti tako da obuhvati i te osobe pod uvjetima navedenim u drugom podstavku.
      U svrhu provedbe zadnje alineje drugog podstavka, tijela vlasti ili tijela iz prvog podstavka dostavljaju nadležnim tijelima koja su objavila informacije imena i detaljne podatke o odgovornostima osoba kojima se one šalju.
      Države članice dostavljaju Komisiji i ostalim državama članicama nazive tijela vlasti ili tijela koja smiju primati informacije u skladu s ovim stavkom.
      Prije 31. prosinca 2000. Komisija sastavlja izvješće o primjeni odredbi ovog stavka.”

   4.   U članku 12. Direktive 77/780/EEZ i u članku 25. Direktive 93/22/EEZ stavak 6. zamjenjuje se sljedećim:

      4.„6.   Ovaj članak ne sprječava nadležno tijelo da:

                  —

                  središnjim bankama i drugim institucijama sa sličnim funkcijama u svojstvu monetarnih vlasti,

                  —

                  ovisno o slučaju, ostalim javnim tijelima odgovornima za nadzor platnih sustava,

            šalje informacije koje su namijenjene izvršavanju njihovih zadaća, niti sprječava takve institucije i tijela da dostavljaju nadležnim tijelima informacije koje bi im mogle trebati u smislu stavka 4. Informacije koje se primaju u tom kontekstu podliježu obvezi čuvanja poslovne tajne iz ovog članka.”

   5.   U članak 16. Direktive 92/49/EEZ i u članak 15. Direktive 92/96/EEZ umeće se sljedeće:

      5.„5.c   Države članice mogu odobriti nadležnim tijelima da:

                  —

                  središnjim bankama i drugim institucijama sa sličnim funkcijama u svojstvu monetarnih vlasti,

                  —

                  ovisno o slučaju, ostalim javnim tijelima odgovornima za nadzor platnih sustava,

            šalju informacije koje su namijenjene izvršavanju njihovih zadaća te mogu odobriti tim institucijama ili tijelima da dostavljaju nadležnim tijelima informacije koje bi im mogle trebati u smislu stavka 4. Informacije koje se primaju u tom kontekstu podliježu obvezi čuvanja poslovne tajne iz ovog članka.”

   6.   Članku 12. Direktive 77/780/EEZ dodaje se sljedeći stavak 8.:

      „8.   Ovaj članak ne sprječava nadležna tijela da dostavljaju informacije iz stavaka 1. do 4. klirinškoj kući ili drugoj sličnoj instituciji priznatoj prema nacionalnom pravu za pružanje usluga poravnanja ili namire na nekom od tržišta njihove države članice ako smatraju da je te informacije potrebno dostavljati radi osiguranja ispravnog funkcioniranja tih institucija vezano uz neispunjavanje obveza ili moguće neispunjavanje obveza sudionika na tržištu. Informacije koje se primaju u tom kontekstu podliježu obvezi čuvanja poslovne tajne iz stavka 1. Međutim, države članice osiguravaju da se informacije primljene u skladu sa stavkom 2. ne smiju proslijediti u okolnostima iz ovog stavka bez izričitog pristanka nadležnih tijela koja su ih proslijedila.”

   7.   U članku 50. Direktive 85/611/EEZ stavci 2., 3. i 4. zamjenjuju su sljedećim:

      „2.   Države članice propisuju da sve osobe koje rade ili koje su radile za nadležna tijela, kao i revizori i stručne osobe koje su dobile nalog od nadležnih tijela, podliježu obvezi čuvanja poslovne tajne. Ta tajna podrazumijeva da se povjerljive informacije koje su primili tijekom obavljanja svojih zadaća ne smiju otkriti ni jednoj osobi ili tijelu vlasti, osim u sažetom ili općenitom obliku tako da se UCITS-i i društva za upravljanje i depozitari (dalje u tekstu: društva koja doprinose poslovanju UCITS-a) ne mogu pojedinačno identificirati, ne dovodeći u pitanje slučajeve kaznenog prava.
      Međutim, u slučaju kada UCITS ili društvo koje doprinosi njegovom poslovanju objavi stečaj ili se prisilno likvidira, povjerljive informacije koje se odnose na treće osobe uključene u pokušaj spašavanja mogu se otkriti u sudskim postupcima koji se bave građanskim ili trgovinskim pitanjima.
      3.   Stavak 2. ne sprječava nadležna tijela različitih država članica da razmjenjuju informacije u skladu s ovom Direktivom ili drugim direktivama koje se primjenjuju na UCITS-e ili društva koja doprinose njihovom poslovanju. Te informacije podliježu uvjetima čuvanja poslovne tajne iz stavka 2.
      4.   Države članice mogu sklapati sporazume o suradnji kojima se uređuje razmjena informacija s nadležnim tijelima trećih zemalja samo ako su dostavljene informacije pokrivene jamstvom čuvanja poslovne tajne koje je u najmanju ruku ekvivalentno onome predviđenom u ovom članku.
      7.5.   Nadležna tijela koja primaju povjerljive informacije u skladu sa stavcima 2. ili 3. mogu se tim informacijama koristiti samo tijekom izvršavanja svojih zadaća:

                  —

                  da provjeravaju jesu li ispunjeni uvjeti koji uređuju početak poslovanja UCITS-a ili društava koja doprinose njihovom poslovanju i da olakšaju praćenje obavljanja tog poslovanja, administrativnih i računovodstvenih postupaka i mehanizama unutarnje kontrole,

                  —

                  da izriču sankcije,

                  —

                  u žalbama u upravnim postupcima protiv odluka nadležnih tijela, ili

                  —

                  u sudskim postupcima pokrenutim u skladu s člankom 51. stavkom 2.

            7.6.   Stavci 2. i 5. ne isključuju razmjenu informacija:

                  (a)

                  unutar države članice ako postoje dva nadležna tijela ili više njih; ili

                  (b)

                  unutar države članice ili između država članica, između nadležnih tijela; i

                              —

                              tijela vlasti s javnom ovlasti za nadzor kreditnih institucija, investicijskih društava, društava za osiguranje i drugih financijskih organizacija i tijela vlasti odgovornih za nadzor financijskih tržišta,

                              —

                              tijela uključenih u likvidaciju ili stečaj UCITS-a te društava koja doprinose njihovom poslovanju i ostale slične postupke,

                              —

                              osoba odgovornih za provođenje zakonom propisane revizije financijskih izvještaja društava za osiguranje, kreditnih institucija, investicijskih društava i drugih financijskih ustanova, prilikom izvršavanja njihove nadzorne funkcije, i ne isključuju objavljivanje informacija tijelima koja upravljaju sustavima za zaštitu koje su im potrebne za obavljanje njihovih funkcija. Takve informacije podliježu obvezi čuvanja poslovne tajne iz stavka 2.

            7.7.   Neovisno o stavcima 2. do 5., države članice mogu odobriti razmjenu informacija između nadležnih tijela i:

                  —

                  tijela vlasti odgovornih za nadzor tijela uključenih u likvidaciju i stečaj financijskih društava i druge slične postupke, ili

                  —

                  tijela vlasti odgovornih za nadzor osoba zaduženih za provođenje zakonom propisane revizije financijskih izvještaja društava za osiguranje, kreditnih ustanova, investicijskih društava i drugih financijskih institucija.

            Države članice koje koriste mogućnost predviđenu u prvom podstavku traže ispunjavanje barem sljedećih uvjeta:

                  —

                  informacije se koriste u svrhu obavljanja nadzora iz prvog podstavka,

                  —

                  informacije koje se primaju u tom kontekstu podliježu ispunjavanju obveze čuvanja poslovne tajne iz stavka 2.,

                  —

                  ako informacije potječu iz druge države članice, ne smiju se proslijediti bez izričite suglasnosti nadležnih tijela koja su ih dostavila i, ovisno o slučaju, samo u svrhu za koju su ta nadležna tijela dala svoju suglasnost.

            Države članice dostavljaju Komisiji i ostalim državama članicama nazive tijela vlasti koja smiju primati informacije u skladu s ovim stavkom.
      8.   Neovisno o stavcima 2. do 5. države članice mogu, radi jačanja stabilnosti i očuvanja integriteta financijskog sustava, dopustiti razmjenu informacija između nadležnih tijela i tijela vlasti ili tijela odgovornih prema zakonu za otkrivanje i istraživanje kršenja propisa kojima se uređuje poslovanje trgovačkih društava.
      Države članice koje koriste mogućnost predviđenu u prvom podstavku traže ispunjavanje barem sljedećih uvjeta:

                  —

                  informacije se koriste u svrhu izvršavanja zadaće iz prvog podstavka,

                  —

                  informacije koje se primaju u tom kontekstu podliježu ispunjavanju obveze čuvanja poslovne tajne iz stavka 2.,

                  —

                  ako informacije potječu iz druge države članice, ne smiju se proslijediti bez izričite suglasnosti nadležnih tijela koja su ih dostavila i, ovisno o slučaju, samo u svrhu za koju su ta nadležna tijela dala svoju suglasnost.

            Ako u državi članici tijela vlasti ili tijela iz prvog podstavka izvršavaju zadaće otkrivanja ili istraživanja prekršaja uz pomoć posebno kvalificiranih osoba imenovanih u tu svrhu, a koje nisu zaposlene u javnom sektoru, mogućnost razmjene informacija predviđena prvim podstavkom može se proširiti tako da obuhvati i te osobe pod uvjetima navedenima u drugom podstavku.
      U svrhu provedbe zadnje alineja drugog podstavka, tijela vlasti ili tijela iz prvog podstavka dostavljaju nadležnim tijelima koja su objavila informacije imena i detaljne podatke o odgovornostima osoba kojima se one šalju.
      Države članice dostavljaju Komisiji i ostalim državama članicama nazive tijela vlasti ili tijela koja smiju primati informacije u skladu s ovim stavkom.
      Prije 31. prosinca 2000. Komisija sastavlja izvješće o primjeni ovog stavka.
      9.   Ovaj članak ne sprječava nadležno tijelo da središnjim bankama i drugim institucijama sa sličnim funkcijama u svojstvu monetarnih vlasti šalje informacije koje su namijenjene izvršavanju njihovih zadaća, niti sprječava takve institucije ili tijela da dostavljaju nadležnim tijelima informacije koje bi im mogle trebati u smislu stavka 5. Informacije koje se primaju u tom kontekstu podliježu obvezi čuvanja poslovne tajne iz ovog članka.
      10.   Ovaj članak ne sprječava nadležna tijela da dostavljaju informacije iz stavaka 2. do 5. klirinškoj kući ili drugoj sličnoj instituciji priznatoj prema nacionalnom pravu za pružanje usluga poravnanja i namire na nekom od tržišta njihove države članice ako smatraju da je te informacije potrebno dostavljati radi osiguranja ispravnog funkcioniranja tih institucija vezano uz neispunjavanje obveza ili moguće neispunjavanje obveza sudionika na tržištu. Informacije koje se primaju u tom kontekstu podliježu obvezi čuvanja poslovne tajne iz stavka 2. Međutim, države članice osiguravaju da se informacije primljene u skladu sa stavkom 3. ne smiju proslijediti u okolnostima iz ovog stavka bez izričitog pristanka nadležnih tijela koja su ih proslijedila.
      11.   Osim toga, neovisno o odredbama iz stavaka 2. i 5., države članice mogu, na temelju zakonom propisanih odredbi, dopustiti objavljivanje određenih informacije drugim odjelima svoje središnje državne uprave odgovornima za zakonodavstvo vezano uz nadzor UCITS-a i društava koja doprinose njihovom poslovanju, kreditnih institucija, financijskih institucija, investicijskih društava i društava za osiguranje te inspektorima koji su dobili nalog od tih odjela.
      Međutim, takva se objavljivanja mogu vršiti samo kada je to potrebno radi bonitetnog nadzora.
      Države članice osiguravaju međutim da se informacije primljene u skladu sa stavcima 3. i 6. nikada ne smiju prosljeđivati u okolnostima iz ovog stavka osim uz izričitu suglasnost nadležnih tijela koja su informacije dostavila.”

   Članak 5.
   Sljedeći se tekst dodaje:

               —

               u Direktivu 77/780/EEZ kao članak 12.a,

               —

               u Direktivu 92/49/EEZ kao članak 16.a,

               —

               u Direktivu 92/96/EEZ kao članak 15.a,

               —

               u Direktivu 93/22/EEZ kao članak 25.a,

               —

               i u Direktivu 85/611/EEZ kao članak 50.a,

         te glasi:

                  „1.

                  Države članice osiguravaju barem:

                              (a)

                              da je svaka osoba koja je ovlaštena u smislu Direktive 84/253/EEZ (10) i koja vrši u financijskom društvu zadaću opisanu u članku 51. Direktive 78/660/EEZ (11), članku 37. Direktive 83/349/EEZ ili članku 31. Direktive 85/611/EEZ ili bilo koju drugu zakonom propisanu zadaću dužna bez odgode izvještavati nadležna tijela o svim činjenicama ili odlukama koje se odnose na to društvo, a o kojima je dobila saznanja prilikom izvršavanja te zadaće i koje bi mogle:

                                          —

                                          predstavljati kršenje materijalnih odredbi zakona i drugih propisa kojima se propisuju uvjeti izdavanja odobrenja za rad ili koji posebno uređuju obavljanje djelatnosti financijskih društava, ili

                                          —

                                          utjecati na kontinuirano poslovanje financijskog društva, ili

                                          —

                                          dovesti do odbijanja potvrđivanja financijskih izvještaja ili do izražavanja mišljenja s ogradom;

                              (b)

                              da je ta osoba isto tako dužna podnijeti izvješće o svakoj činjenici i odluci o kojoj dobije saznanja prilikom izvršavanja zadaće kako je navedeno pod (a) u društvu koje je usko povezano na temelju odnosa kontrole s financijskim društvom u kojem vrši gore spomenutu zadaću.

                  2.

                  Objavljivanje u dobroj vjeri nadležnim tijelima od strane ovlaštenih osoba u smislu Direktive 84/253/EEZ bilo koje činjenice ili odluke iz stavka 1. ne predstavlja kršenje ograničenja o objavljivanju informacija koje je definirano ugovorom ili zakonima ili drugim propisima i te osobe ne podliježu odgovornosti bilo koje vrste.

   Članak 6.
   1.   Države članice do 18. srpnja 1996. donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice dostavljaju Komisiji tekstove glavnih odredaba nacionalnog prava koje budu donijele u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 7.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 29. lipnja 1995.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         K. HÄNSCH

            Za Vijeće

            Predsjednik

         M. BARNIER

      (1)  SL C 229, 25.8.1993., str. 10.

      (2)  SL C 52, 14.2.1994., str. 15.

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 9. ožujka 1994. (SL C 91, 28.3.1994., str. 61.), Zajedničko stajalište Vijeća od 6. lipnja 1994. (SL C 213, 3.8.1994., str. 29.), Odluka Europskog parlamenta od 26. listopada 1994. (SL C 323, 21.11.1994., str. 56.).

      (4)  SL L 322, 17.12.1977., str. 30. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 89/646/EEZ (SL L 386, 30.12.1989., str. 1.).

      (5)  SL L 228, 16.8.1973., str. 3. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 92/49/EEZ (SL L 228, 11.8.1992., str. 1.).

      (6)  SL L 63, 13.3.1979., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 92/96/EEZ (SL L 360, 9.12.1992., str. 1.).

      (7)  SL L 141, 11.6.1993., str. 27.

      (8)  SL L 375, 31.12.1985., str. 3. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 88/220/EEZ (SL L 100, 19.4.1988., str. 31.).