title: Direktiva Vijeća 2008/8/EZ od 12. veljače 2008. o izmjeni Direktive 2006/112/EZ o mjestu pružanja usluga

text:
               09/Sv. 001

               HR

               Službeni list Europske unije

               263

         32008L0008

               L 044/11

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               12.02.2008.

      DIREKTIVA VIJEĆA 2008/8/EZ
   od 12. veljače 2008.
   o izmjeni Direktive 2006/112/EZ o mjestu pružanja usluga
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 93.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   budući da:

               (1)

               Ostvarenje unutarnjeg tržišta, globalizacija, ukidanje administrativnih ograničenja i primjena tehnologije svi su se udružili kako bi stvorili iznimno velike promjene u opsegu i uzorku trgovine uslugama. Veliki se broj usluga sve više može pružiti s udaljenog mjesta. Kao odgovor tijekom godina su poduzimani vrlo mali koraci kako bi se suočilo s time, a mnoge definirane usluge u sadašnjem su trenutku oporezovane na temelju načela o odredištu.

               (2)

               Za ispravno funkcioniranje unutarnjeg tržišta potrebno je izmijeniti Direktivu Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (3) vezano uz mjesto pružanja usluga, nastavno na strategiju Komisije o modernizaciji i pojednostavljenju operacija zajedničkog sustava PDV-a.

               (3)

               Za sve pružene usluge mjesto oporezivanja bi u načelu trebalo biti mjesto gdje se odvija stvarna potrošnja. Kada bi se opće pravilo o mjestu pružanja usluga ovako promijenilo bile bi potrebne određene iznimke od ovog općenitog pravila i zbog administrativnih i političkih razloga.

               (4)

               Za pružanje usluga poreznim obveznicima opće pravilo za mjesto pružanja usluga trebalo bi se temeljiti na mjestu gdje svoj poslovni nastan ima primatelj, a ne pružatelj. Za potrebe pravila kojima se određuje mjesto pružanja usluga i kako bi se na najmanju moguću mjeru svela opterećenja za poslovanje, porezni obveznici koji se također bave neoporezivim djelatnostima smatrat će se poreznim obveznicima za sve usluge koje su im pružene. Slično tome pravne osobe koje ne podliježu porezu, a koje trebaju platiti PDV, smatraju se poreznim obveznicima. Ove se odredbe u skladu s uobičajenim pravilima ne trebaju proširivati na pružanje usluga koje je primio porezni obveznik za svoju vlastitu uporabu ili uporabu svojeg osoblja.

               (5)

               Kada se usluge pružaju osobama koje ne podliježu porezu trebalo bi i dalje vrijediti općenito pravilo da je mjesto pružanja usluga mjesto gdje pružatelj ima sjedište svog poslovanja.

               (6)

               U određenim okolnostima općenita pravila vezano za mjesto pružanja usluga i za porezne obveznike i za osobe koje ne podliježu porezu nisu primjenjiva i umjesto njih treba primijeniti specifične iznimke. Te se iznimke trebaju većinom temeljiti na postojećim kriterijima i odražavati načelo oporezivanja na mjestu potrošnje, a ne nametati nerazmjerna administrativna opterećenja pojedinim trgovcima.

               (7)

               Kada porezni obveznik primi usluge od osobe koja nema poslovni nastan u istoj državi članici, trebao bi biti obvezan mehanizam obrnute naplate u određenim slučajevima, što znači da bi porezni obveznik trebao sam procijeniti odgovarajući iznos PDV-a za pruženu uslugu.

               (8)

               Kako bi se pojednostavnile obveze poduzeća koja djeluju u državama članicama u kojima nemaju poslovni nastan, trebalo bi organizirati elektronički sustav u kojem bi se utvrđivao i obračunavao PDV na jednom mjestu. Dok se ne uspostavi takav sustav treba iskoristiti sustav uveden da se olakša sukladnost s fiskalnim obvezama poreznih obveznika koji nemaju poslovni nastan u Zajednici.

               (9)

               Kako bi se poduprla ispravna primjena ove Direktive svaki porezni obveznik identificiran za PDV treba podnijeti zbirnu prijavu o poreznim obveznicima i pravnim osobama koje nisu porezni obveznici i identificirani su za potrebe PDV-a, kojima je pružio oporezive usluge koje spadaju u mehanizam obrnute naplate.

               (10)

               Neke od promjena u mjestu pružanja usluga mogle bi imati značajan učinak na proračun država članica. Kako bi se osigurala neometana tranzicija te bi se promjene trebale uvoditi tijekom vremena.

               (11)

               U skladu s točkom 34. Međuinstitucionalnog sporazuma o boljem zakonodavstvu (4) države članice se potiču da sastavljaju, za sebe i u interesu Zajednice, svoje vlastite tablice u kojima će što je bolje moguće prikazati povezanost između ove Direktive i mjera za prenošenje u nacionalno zakonodavstvo te ih objaviti.

               (12)

               Direktivu 2006/112/EZ treba stoga na odgovarajući način izmijeniti,

         DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Od 1. siječnja 2009. Direktiva 2006/112/EZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               U članku 56. stavak 3. zamjenjuje se sljedećim:
               „3.   Točke (j) i (k) stavka 1. i stavka 2. primjenjuju se do 31. prosinca 2009.”

               2.

               U članku 57. stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:
               „2.   Stavak 1. se primjenjuje do 31. prosinca 2009.”

               3.

               U članku 59. stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:
               „2.   Do 31. prosinca 2009. države članice primjenjuju članak 58.b na usluge radijskog i televizijskog emitiranja kako se navodi u članku 56. stavku 1. točki (j), koje se pružaju osobama koje nisu porezni obveznici ali imaju poslovni nastan u državi članici ili koje imaju stalnu adresu ili uobičajeno boravište u državi članici, od strane poreznog obveznika koji ima sjedište svojeg poslovanja izvan Zajednice ili koji ima stalni poslovni nastan tamo od kuda pruža usluge ili koji u nedostatku takvog sjedišta poslovanja ili stalnog poslovnog nastana ima stalnu adresu ili uobičajeno boravište izvan Zajednice.”

               4.

               Članak 357. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 357.
               Ovo se poglavlje primjenjuje do 31. prosinca 2014.”

         Članak 2.
   Od 1. siječnja 2010. Direktiva 2006/112/EZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               Poglavlje 3. glava V. zamjenjuje se sljedećim:
               „POGLAVLJE 3.

                     Mjesto pružanja usluga

                     Odjeljak 1.

                     Definicije

               Članak 43.
               Za potrebe primjene pravila vezano uz mjesto pružanja usluga:

                           1.

                           porezni obveznik koji također obavlja djelatnosti ili transakcije koje se ne smatraju oporezivom isporukom robe ili pružanja usluga u skladu s člankom 2. stavkom 1. smatra se poreznim obveznikom u odnosu na sve usluge koje su mu pružene;

                           2.

                           pravna osoba koja nije porezni obveznik a koja je identificirana u svrhu PDV-a smatra se poreznim obveznikom.

                     Odjeljak 2.

                     Opća pravila

               Članak 44.
               Mjesto pružanja usluga poreznom obvezniku koji nastupa kao takav je mjesto gdje ta osoba ima sjedište svog poslovanja. Međutim ako su te usluge pružene na stalni poslovni nastan poreznog obveznika smješten na drugom mjestu koje nije isto kao i sjedište njegovog poslovanja, mjesto pružanja tih usluga je mjesto gdje se nalazi stalni poslovni nastan. U nedostatku takvog sjedišta poslovanja ili stalnog poslovnog nastana, mjesto pružanja usluga je mjesto gdje osoba koja prima usluge ima stalnu adresu ili uobičajeno boravište.
               Članak 45.
               Mjesto pružanja usluga osobi koja nije porezni obveznik je mjesto gdje pružatelj ima sjedište poslovanja. Međutim ako se te usluge pružaju iz stalnog poslovnog nastana pružatelja smještenog na mjestu koje nije sjedište njegovog poslovanja mjesto pružanja usluga će biti mjesto stalnog poslovnog nastana. U nedostatku takvog sjedišta poslovanja ili stalnog poslovnog nastana, mjesto pružanja usluga je mjesto gdje pružatelj ima stalnu adresu ili uobičajeno boravište.

                     Odjeljak 3.

                     Posebne odredbe

                     Odsjek 1.

                     Pružanje usluga putem posrednika

               Članak 46.
               Mjesto pružanja usluga osobi koja nije porezni obveznik putem posrednika koji nastupa u ime druge osobe je mjesto gdje se dotična transakcija pruža u skladu s ovom Direktivom.

                     Odsjek 2.

                     Pružanje usluga vezano uz nepokretnu imovinu

               Članak 47.
               Mjesto pružanja usluga vezano uz nepokretnu imovinu, uključujući usluge stručnjaka i posrednika za nekretnine, osiguranje smještaja u hotelskom sektoru ili u sektorima slične funkcije kao što su kampovi za ljetovanje ili odredišta razvijena za namjenu kamp odmarališta, dodjela prava za uporabu nepokretne imovine i usluga za pripremu i koordinaciju građevinskih radova kao što su usluge arhitekata i tvrtki koje nude terenski nadzor, je mjesto gdje je smještena nepokretna imovina.

                     Odsjek 3.

                     Pružanje usluga prijevoza

               Članak 48.
               Mjesto pružanja usluga putničkog prijevoza je mjesto gdje se putnički prijevoz odvija, razmjerno prijeđenoj udaljenosti.
               Članak 49.
               Mjesto pružanja usluga prijevoza robe, osim prijevoza robe unutar Zajednice, osobama koje nisu porezni obveznici je mjesto gdje se prijevoz odvija razmjerno prijeđenoj udaljenosti.
               Članak 50.
               Mjesto pružanja usluga prijevoza robe unutar Zajednice osobama koje nisu porezni obveznici je mjesto odlaska.
               Članak 51.
               „Prijevoz robe unutar Zajednice” znači svaki prijevoz robe čije je mjesto odlaska i mjesto dolaska smješteno na državnim područjima dviju različitih država članica.
               „Mjesto polaska” znači mjesto gdje zaista počinje prijevoz robe neovisno o udaljenosti prijeđenoj da bi se došlo do mjesta gdje je roba smještena, a „mjesto dolaska” je mjesto gdje prijevoz robe zaista završava.
               Članak 52.
               Države članice ne trebaju obračunati PDV za onaj dio prijevoza robe unutar Zajednice osobama koje nisu porezni obveznici koji se odvija preko voda koje ne čine dio područja Zajednice.

                     Odsjek 4.

                     Pružanje kulturnih, umjetničkih, sportskih, znanstvenih, obrazovnih, zabavnih i sličnih usluga, usluga pomoćnog prijevoza i procjena pokretne imovine i rad na pokretnoj imovini

               Članak 53.
               Mjesto pružanja usluga i pomoćnih usluga vezano uz kulturne, umjetničke, sportske, znanstvene, obrazovne, zabavne i slične djelatnosti kao što su sajmovi i izložbe, uključujući pružanje usluga organizacije takvih djelatnosti, je mjesto gdje se te djelatnosti fizički provode.
               Članak 54.
               Mjesto pružanja sljedećih usluga osobama koje nisu porezni obveznici je mjesto gdje se te usluge fizički provode:

                           (a)

                           djelatnosti pomoćnog prijevoza kao što su utovar, istovar, pretovar i slične djelatnosti;

                           (b)

                           procjena i rad na pokretnoj imovini.

                     Odsjek 5.

                     Pružanje usluga restorana i opskrbe pripremljenom hranom i pićima

               Članak 55.
               Mjesto pružanja usluga restorana i opskrbe pripremljenom hranom i pićima osim onih koje se fizički obavljaju na brodovima, u zrakoplovima ili vlakovima tijekom putničkog prijevoza koji se odvija unutar Zajednice, je mjesto gdje se usluge fizički provode.

                     Odsjek 6.

                     Najam prijevoznog sredstva

               Članak 56.
               1.   Mjesto kratkoročnog najma prijevoznog sredstva je mjesto gdje se prijevozno sredstvo daje na raspolaganje korisniku usluge.
               2.   U smislu stavka 1. „kratkoročno” znači stalno posjedovanje ili uporaba prijevoznog sredstva tijekom razdoblja ne dužeg od trideset dana, a u slučaju plovila ne dužeg od devedeset dana.

                     Odsjek 7.

                     Pružanje usluga restorana i opskrbe pripremljenom hranom i pićima za potrošnju na brodovima, u zrakoplovima ili vlakovima

               Članak 57.
               1.   Mjesto pružanja usluga restorana i opskrbe pripremljenom hranom i pićima koje se fizički provode na brodovima, u zrakoplovima ili vlakovima tijekom dijela putničkog prijevoza koji se odvija unutar Zajednice je na točki polaska tog putničkog prijevoza.
               2.   Za potrebe stavka 1. „dio radnje putničkog prijevoza koji se odvija unutar Zajednice” je dio radnje, izveden bez zalaženja izvan Zajednice, od točke polaska do točke dolaska u radnji putničkog prijevoza.
               „Točka polaska u radnji putničkog prijevoza” je prvo planirano mjesto ukrcaja putnika unutar Zajednice, a gdje je primjenjivo nakon pristajanja izvan Zajednice.
               „Točka dolaska u radnji putničkog prijevoza” je posljednja planirana točka iskrcaja unutar Zajednice putnika koji su se ukrcali u Zajednici, a gdje je primjenjivo prije pristajanja izvan Zajednice.
               U slučaju povratnog putovanja povratni dio puta se smatra zasebnom prijevoznom radnjom.

                     Odsjek 8.

                     Pružanje elektroničkih usluga osobama koje nisu porezni obveznici

               Članak 58.
               Mjesto pružanja elektronički pruženih usluga, posebno onih navedenih u Prilogu II. kad ih se pruža osobama koje nisu porezni obveznici koji imaju poslovni nastan u državi članici ili koje imaju stalnu adresu ili privremeno boravište u državi članici, od strane poreznog obveznika koji ima sjedište poslovanja izvan Zajednice ili ima stalni poslovni nastan tamo od kuda pruža uslugu ili koji u nedostatku takvog sjedišta poslovanja ili stalnog poslovnog nastana ima stalnu adresu ili uobičajeno boravište izvan Zajednice, je mjesto gdje osoba koja nije porezni obveznik ima poslovni nastan ili gdje ima stalnu adresu ili uobičajeno boravište.
               Kada pružatelj usluge i korisnik usluge komuniciraju putem elektroničke pošte to samo po sebi ne znači da je pružena usluga elektronički pružena usluga.

                     Odsjek 9.

                     Pružanje usluga osobama koje nisu porezni obveznici izvan Zajednice

               Članak 59.
               Mjesto pružanja sljedećih usluga osobi koja nije porezni obveznik, koja ima poslovni nastan ili stalnu adresu ili uobičajeno boravište izvan Zajednice, je mjesto gdje ta osoba ima poslovni nastan, stalnu adresu ili uobičajeno boravište:

                           (a)

                           prijenosi i dodjele autorskih prava, patenata, licenci, žigova i sličnih prava;

                           (b)

                           usluge oglašavanja;

                           (c)

                           usluge konzultanata, inženjera, konzultantskih tvrtki, odvjetnika, računovođa i drugih sličnih usluga, kao i obrade podataka i nabave informacija;

                           (d)

                           obveze na suzdržavanje od poduzimanja ili provođenja, u cijelosti ili djelomično, poslovne djelatnosti ili prava navedenog u ovome članku;

                           (e)

                           bankovne, financijske i transakcije osiguranja uključujući obnovu osiguranja uz iznimku najma sefova;

                           (f)

                           nabava osoblja;

                           (g)

                           najam pokretne imovine uz iznimku svih prijevoznih sredstava;

                           (h)

                           osiguravanje pristupa, i prijevoza ili prijenosa kroz, prirodnom plinu i sustavima distribucije električne energije i osiguranje drugih usluga koje su izravno povezane s ovom;

                           (i)

                           telekomunikacijske usluge;

                           (j)

                           usluge radijskog i televizijskog emitiranja;

                           (k)

                           elektronički pružene usluge posebno one koje se navode u Prilogu II.

                     Kada pružatelj usluge i korisnik usluge komuniciraju putem elektroničke pošte to samo po sebi ne znači da je pružena usluga elektronički pružena usluga.

                     Odsjek 10.

                     Sprečavanje dvostrukog oporezivanja ili neoporezivanja

               Članak 59.a
               Kako bi se spriječilo dvostruko oporezivanje, neoporezivanje ili narušavanje tržišnog natjecanja, države članice mogu, s obzirom na usluge čije je mjesto pružanja uređeno prema člancima 44., 45., 56. i 59.:

                           (a)

                           smatrati da se mjesto pružanja bilo koje ili svih usluga koje se nalazi na njihovom državnom području, nalazi izvan Zajednice, ako se usluge stvarno koriste i uživaju izvan Zajednice;

                           (b)

                           smatrati da se mjesto pružanja bilo koje ili svih usluga koje se nalazi izvan Zajednice, nalazi na njihovom državnom području, ako se usluge stvarno koriste i uživaju na njihovom državnom području.

                     Međutim, ova se odredba ne primjenjuje na elektronički pružene usluge kada su te usluge pružene osobama koje nisu porezni obveznici i nemaju poslovni nastan unutar Zajednice.
               Članak 59.b
               Države članice primjenjuju članak 59.a stavak (b) na telekomunikacijske usluge i na usluge radijskog i televizijskog emitiranja, kako se navodi u članku 59. prvom stavku točki (j), koje su pružene osobama koje nisu porezni obveznici koje imaju poslovni nastan u državi članici ili imaju stalnu adresu ili uobičajeno boravište u državi članici, od strane poreznog obveznika koji ima sjedište poslovanja izvan Zajednice ili stalni poslovni nastan tamo od kuda pruža usluge ili koji u nedostatku takvog sjedišta poslovanja ili stalnog poslovnog nastana ima stalnu adresu ili uobičajeno boravište izvan Zajednice.”

               2.

               U članku 98. stavku 2. drugi podstavak zamjenjuje se sljedećim:
               „smanjene se stope ne primjenjuju na elektronički pružene usluge.”

               3.

               Uvodna rečenica članka 170. zamjenjuje se sljedećim:
               „Svi porezni obveznici koji u okviru značenja članka 1. Direktive 86/560/EEZ (5), članka 2. stavka 1. i članka 3. Direktive 2008/9/EZ (6) i članka 171 ove Direktive nemaju poslovni nastan u državi članici u kojoj kupuju robu i usluge ili uvoze robu koja podliježe PDV-u imaju pravo na povrat tog PDV-a ako se roba i usluge koriste u sljedeće svrhe:

               4.

               Članak 171. mijenja se kako slijedi:

                           (a)

                           stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
                           „1.   PDV se vraća poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici u kojoj kupuju robu i usluge ili uvoze robu podložnu PDV-u ali koji imaju poslovni nastan u drugoj državi članici, u skladu s detaljnim pravilima propisanim u Direktivi 2008/9/EZ.”;

                           (b)

                           stavak 3. zamjenjuje se sljedećim:
                           „3.   Direktiva 86/560/EEZ ne primjenjuje se na:

                                       (a)

                                       iznose PDV-a koji su prema zakonodavstvu države članice povrata bili netočno obračunati;

                                       (b)

                                       obračunate iznose PDV-a za isporuke robe čija isporuka je ili bi mogla biti izuzeta u skladu s člankom 138. ili člankom 146. stavkom 1. točkom (b).”

               5.

               Umeće se sljedeći članak 171.a:
               „Članak 171.a
               Države članice mogu, umjesto odobravanja povrata PDV-a u skladu s direktivama 86/560/EEZ ili 2008/9/EZ na one isporuke robe ili usluga poreznom obvezniku za koje je porezni obveznik dužan platiti porez u skladu s člancima od 194. do 197. ili člankom 199., dozvoliti odbijanje tog poreza prema postupku propisanom u članku 168. Postojeća ograničenja u skladu s člankom 2. stavkom 2. i člankom 4. stavkom 2. Direktive 86/560/EEZ mogu se zadržati.
               S tim ciljem države članice mogu isključiti poreznog obveznika koji je obvezan plaćati porez iz postupka povrata u skladu s direktivama 86/560/EEZ ili 2008/9/EZ.”

               6.

               U odjeljku 1. poglavlja 1. glave XI. umeće se sljedeći članak 192.a:
               „Članak 192.a
               Za potrebe ovog odjeljka porezni obveznik koji ima stalni poslovni nastan na području države članice gdje postoji porezna obveza, smatra se poreznim obveznikom koji nema poslovni nastan na području te države članice kada su zadovoljeni sljedeći uvjeti:

                           (a)

                           da obavlja oporezivu isporuku robe ili usluga na području te države članice;

                           (b)

                           da podružnica koju isporučitelj ima na području te države članice ne sudjeluje u toj isporuci.”

               7.

               Članak 196. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 196.
               PDV je dužan platiti svaki porezni obveznik, ili pravna osoba koja nije porezni obveznik ali je identificirana za potrebe PDV-a, kojem se pružaju usluge navedene u članku 44., ako usluge pruža porezni obveznik koji nema poslovni nastan na području države članice.”

               8.

               U članku 214. dodaju se sljedeće točke:

                           „(d)

                           svaki porezni obveznik koji unutar svojeg državnog područja prima usluge za koje je obvezan platiti PDV u skladu s člankom 196.;

                           (e)

                           svaki porezni obveznik koji ima poslovni nastan na svom državnom području koji pruža usluge unutar državnog područja druge države članice, za koje PDV može platiti samo primatelj u skladu s člankom 196.”

               9.

               Članak 262. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 262.
               Svaki porezni obveznik koji je identificiran za potrebe PDV-a podnosi zbirnu prijavu u kojoj se navode:

                           (a)

                           stjecatelji identificirani za potrebe PDV-a kojima je isporučio robu u skladu s uvjetima određenima u članku 138. stavku 1. i stavku 2. točki (c);

                           (b)

                           osobe identificirane za potrebe PDV-a kojima je isporučio robu koja je njemu isporučena putem stjecanja unutar Zajednice navedenih u članku 42.;

                           (c)

                           porezni obveznici, i pravne osobe koje nisu porezni obveznici a identificirane su za potrebe PDV-a, kojima je pružio usluge, osim usluga koje su izuzete od PDV-a u državi članici gdje je transakcija oporeziva i za koje primatelj ima obvezu platiti porez u skladu s člankom 196.”

               10.

               U članku 264. stavak 1. izmjenjuje se:

                           (a)

                           točke (a) i (b) zamjenjuju se sljedećim:

                                       „(a)

                                       identifikacijski broj za PDV poreznog obveznika u državi članici u kojoj se mora predati zbirna prijava, a pod kojim je isporučio robu u skladu s uvjetima navedenim u članku 138. stavku 1. i pod kojim je pružio oporezive usluge u skladu s uvjetima utvrđenim u članku 44.;

                                       (b)

                                       identifikacijski broj za PDV osobe koja stječe robu ili prima usluge u državi članici, izuzev one u kojoj se mora predati zbirna prijava, i pod kojim mu je isporučena roba ili pružene usluge;”;

                           (b)

                           točka (d) zamjenjuje se sljedećim:

                                       „(d)

                                       za svaku osobu koja je stekla robu ili primila usluge ukupnu vrijednost isporuke robe i ukupnu vrijednost pruženih usluga koju je proveo porezni obveznik;”

               11.

               Članak 358. zamjenjuje se:

                           (a)

                           točka 2. zamjenjuje se sljedećim:

                                       „2.

                                       „elektroničke usluge” i „elektronički pružene usluge” znače usluge navedene u točki (k) prvoga stavka članka 59;”;

                           (b)

                           točka 4. zamjenjuje se sljedećim:

                                       „4.

                                       „države članice potrošnje” znači države članice u kojima se u skladu s člankom 58. odvija pružanje elektroničkih usluga;”

               12.

               U Prilogu II. naslov se zamjenjuje sljedećim:

                  „INDIKATIVAN POPIS ELEKTRONIČKI PRUŽENIH USLUGA NAVEDENIH U ČLANKU 58. I ČLANKU 59. PRVOM STAVKU TOČKI (K)”.

         Članak 3.
   Od 1. siječnja 2011. članci 53. i 54. Direktive 2006/112/EZ zamjenjuju se sljedećim:

      „Članak 53.
      Mjesto pružanja usluga u vezi s pristupom kulturnim, umjetničkim, sportskim, znanstvenim, obrazovnim, zabavnim ili sličnim događanjima, kao što su sajmovi i izložbe i pomoćne usluge povezane s tim pristupom, koje su pružene poreznom obvezniku, je mjesto gdje se ta događanja zaista održavaju.
      Članak 54.
      1.   Mjesto pružanja usluga i pomoćnih usluga vezanih uz kulturne, umjetničke, sportske, znanstvene, obrazovne, zabavne i slične aktivnosti, kao što su sajmovi i izložbe, uključujući pružanje usluga organizatora takvih djelatnosti, pruženih osobi koja nije porezni obveznik je mjesto gdje se te aktivnosti stvarno održavaju.
      2.   Mjesto pružanja sljedećih usluga osobi koja nije porezni obveznik je mjesto gdje se usluge fizički obavljaju:

                  (a)

                  pomoćne djelatnosti prijevoza kao što su utovar, istovar, pretovar i slične djelatnosti;

                  (b)

                  procjena pokretne imovine i rad na pokretnoj imovini.”

   Članak 4.
   Od 1. siječnja 2013. članak 56. stavak 2. Direktive 2006/112/EZ zamjenjuje se sljedećim:

      „2.   Mjesto najma, osim kratkoročnog najma, prijevoznog sredstva osobi koja nije porezni obveznik je mjesto gdje korisnik usluge ima poslovni nastan, stalnu adresu ili uobičajeno boravište.
      Međutim mjesto najma broda za krstarenje osobi koja nije porezni obveznik, osim kratkoročnog najma, je mjesto gdje se brod za krstarenje daje na raspolaganje korisniku usluge, gdje pružatelj stvarno osigurava uslugu iz svog sjedišta poslovanja ili stalnog poslovnog nastana smještenog u tom mjestu.
      3.   Za potrebe stavaka 1.i 2. „kratkoročno” znači stalno posjedovanje ili uporaba prijevoznih sredstava kroz razdoblje od najduže trideset dana, a u slučaju plovila najduže 90 dana.”

   Članak 5.
   Od 1. siječnja 2015. Direktiva 2006/112/EZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               U odjeljku 3. poglavlja 3. glave V. odsjek 8. zamjenjuje se sljedećim:
               „
                     Odsjek 8.

                     Pružanje telekomunikacijskih usluga, usluga emitiranja i elektroničkih usluga osobama koje nisu porezni obveznici

               Članak 58.
               Mjesto pružanja sljedećih usluga osobi koja nije porezni obveznik je mjesto gdje ta osoba ima poslovni nastan, stalnu adresu ili uobičajeno boravište:

                           (a)

                           telekomunikacijske usluge;

                           (b)

                           radijske i televizijske usluge emitiranja;

                           (c)

                           elektronički pružene usluge, a posebno one navedene u Prilogu II.

                     Kada pružatelj i korisnik usluge komuniciraju putem elektroničke pošte to samo po sebi ne znači da je pružena usluga elektronički pružena usluga.”

               2.

               U članku 59. točke (i), (j) i (k) prvoga stavka i drugoga stavka brišu se.

               3.

               Članak 59.a zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 59.a
               Kako bi se spriječilo dvostruko oporezivanje, neoporezivanje ili narušavanje tržišnog natjecanja, države članice mogu, s obzirom na usluge čije je mjesto pružanja uređeno člancima 44., 45., 56., 58. i 59.:

                           (a)

                           smatrati da se mjesto pružanja bilo koje ili svih usluga koje se nalazi na njihovom državnom području, nalazi izvan Zajednice, ako se usluge stvarno koriste i uživaju izvan Zajednice;

                           (b)

                           smatrati da se mjesto pružanja bilo koje ili svih usluga koje se nalazi izvan Zajednice, nalazi na njihovom državnom području, ako se usluge stvarno koriste i uživaju na njihovom državnom području.”

               4.

               Članak 59.b briše se.

               5.

               U članku 204. stavku 1. treći podstavak zamjenjuje se sljedećim:
               „Međutim, države članice ne moraju primijeniti opciju navedenu u drugom podstavku na poreznog obveznika koji nema poslovni nastan unutar Zajednice u okviru značenja članka 358.a točke 1. koji se odlučio za poseban program za usluge telekomunikacija, emitiranja ili elektroničke usluge.”

               6.

               U glavi XII. naslov poglavlja 6. zamjenjuje se sljedećim:

               7.

               Članak 357. se briše.

               8.

               Članak 358. se mijenja i glasi:
               „Članak 358.
               Za potrebe ovog poglavlja i ne dovodeći u pitanje druge odredbe Zajednice primjenjuju se sljedeće definicije:

                           1.

                           ‚telekomunikacijske usluge’ i ‚usluge emitiranja’ znače usluge navedene u točkama (a) i (b) prvoga stavka članka 58.;

                           2.

                           ‚elektroničke usluge’ i ‚elektronički pružene usluge’ znače usluge navedene u točki (c) prvoga stavka članka 58.;

                           3.

                           ‚država članica potrošnje’ znači država članica u kojima se pružanje telekomunikacijskih usluga, usluga emitiranja i elektroničkih usluga treba odvijati u skladu s člankom 58.;

                           4.

                           ‚prijava PDV-a’ znači izjava koja sadrži informacije potrebne da se utvrdi iznos PDV-a koji treba platiti u svakoj državi članici.”

               9.

               U poglavlju 6. glave XII., naslov odjeljka 2. zamjenjuje se sljedećim:

               10.

               U odjeljku 2. poglavlja 6. glave XII. umeće se sljedeći članak:
               „Članak 358.a
               Za potrebe ovog odjeljka i ne dovodeći u pitanje ostale odredbe Zajednice, primjenjuju se sljedeće definicije:

                           1.

                           ‚porezni obveznik koji nema poslovni nastan u Zajednici’ znači porezni obveznik koji nema sjedište poslovanja na području Zajednice i koji tamo nema stalan poslovni nastan i od kojeg se ne zahtjeva da bude identificiran za potrebe PDV-a;

                           2.

                           ‚država članica identifikacije’ znači država članica koju porezni obveznik koji nema poslovni nastan unutar Zajednice odabere kontaktirati da najavi kada njegova djelatnost kao poreznog obveznika započinje unutar područja Zajednice u skladu s odredbama ovog odjeljka.”

               11.

               Članci od 359. do 365. zamjenjuju se sljedećim:
               „Članak 359.
               Države članice dozvoljavaju svakom poreznom obvezniku koji nema poslovni nastan u Zajednici koji pruža telekomunikacijske usluge, usluge emitiranja i elektroničke usluge osobi koja nije porezni obveznik koja ima poslovni nastan u državi članici ili ima stalnu adresu ili uobičajeno boravište u državi članici da iskoristi taj poseban program. Ovaj se program primjenjuje na sve usluge pružene unutar Zajednice.
               Članak 360.
               Porezni obveznik koji nema poslovni nastan unutar Zajednice izjavljuje državi članici identifikacije kada započinje i završava svoju djelatnost kao porezni obveznik ili mijenja tu djelatnost tako da više ne ispunjava uvjete potrebne za uporabu ovog posebnog programa. On tu informaciju priopćuje elektronički.
               Članak 361.
               1.   Informacija koju porezni obveznik koji nema poslovni nastan u Zajednici mora dostaviti državi članici identifikacije, kada započinje oporezivu djelatnost, sadrži sljedeće detalje:

                           (a)

                           ime;

                           (b)

                           poštansku adresu;

                           (c)

                           elektroničke adrese uključujući internetske stranice;

                           (d)

                           nacionalni porezni broj, ako postoji;

                           (e)

                           izjavu da osoba nije identificirana za PDV unutar Zajednice.

                     2.   Porezni obveznik koji nema poslovni nastan u Zajednici obavještava državu članicu identifikacije o svim promjenama dostavljenih informacija.
               Članak 362.
               Država članica identifikacije dodjeljuje poreznom obvezniku koji nema poslovni nastan u Zajednici osobni identifikacijski broj za PDV i obavještava ga o tom broju elektroničkim putem. Na osnovi informacija upotrijebljenih za tu identifikaciju države članice potrošnje mogu pribjeći vlastitim sustavima identifikacije.
               Članak 363.
               Država članica identifikacije briše poreznog obveznika koji nema poslovni nastan u Zajednici iz identifikacijskog registra u sljedećim slučajevima:

                           (a)

                           ako obavijesti tu državu članicu da više ne pruža telekomunikacijske usluge, usluge emitiranja i elektroničke usluge;

                           (b)

                           ako se drukčije može pretpostaviti da su njegove oporezive djelatnosti prestale;

                           (c)

                           ako više ne zadovoljava uvjete potrebne za uporabu ovog posebnog programa;

                           (d)

                           ako uporno ne zadovoljava pravila koja se odnose na ovaj posebni program.

                     Članak 364.
               Porezni obveznik koji nema poslovni nastan u Zajednici podnosi elektroničkim putem državi članici identifikacije prijavu PDV-a za svako kalendarsko tromjesečje bez obzira na to jesu li telekomunikacijske usluge, usluge emitiranja i elektroničke usluge bile pružene. Prijava PDV-a podnosi se u roku 20 dana nakon kraja poreznog razdoblja obuhvaćenog prijavom.
               Članak 365.
               U prijavi PDV-a se navodi identifikacijski broj i za svaku državu članicu potrošnje u kojoj postoji obveza PDV-a, ukupna vrijednost svih pruženih telekomunikacijskih usluga, usluga emitiranja i elektroničkih usluga, bez PDV-a, provedenih tijekom poreznog razdoblja i ukupni iznos pripadajućeg PDV-a podijeljenog po poreznim stopama. U prijavi se također moraju navesti primijenjene stope PDV-a i ukupni iznos PDV-a za uplatu.”

               12.

               članak 366. stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
               „1.   Prijava PDV-a sastavlja se u eurima.
               Države članice koje nisu uvele euro mogu zahtijevati da se prijava PDV-a sastavi u njihovoj nacionalnoj valuti. Ako su isporuke bile obavljene u drugim valutama, porezni obveznik koji nema poslovni nastan u Zajednici koristi, u svrhu popunjavanja prijave PDV-a, tečaj primjenjiv posljednjeg dana poreznog razdoblja.”

               13.

               Članci 367. i 368. zamjenjuju se sljedećim:
               „Članak 367.
               Porezni obveznik koji nema poslovni nastan u Zajednici plaća PDV pozivajući se na relevantnu prijavu PDV-a kada podnosi prijavu PDV-a, najkasnije do isteka roka u kojem se mora podnijeti prijava.
               Plaćanje se provodi na bankovni račun denominiran u euru, koji odredi država članica identifikacije. Države članice koje nisu uvele euro mogu zahtijevati da se plaćanje obavi na bankovni račun denominiran u njihovoj vlastitoj valuti.
               Članak 368.
               Porezni obveznik koji nema poslovni nastan u Zajednici koji koristi poseban program ne može odbiti PDV u skladu s člankom 168. ove Direktive. Ne dovodeći u pitanje članak 1. stavak 1. Direktive 86/560/EEZ predmetni porezni obveznik dobiva povrat u skladu sa spomenutom Direktivom. Članak 2. stavci 2. i 3. i članak 4. stavak 2. Direktive 86/560/EEZ ne primjenjuju se na povrate vezano uz telekomunikacijske usluge, usluge emitiranja i elektroničke usluge obuhvaćene ovim posebnim programom.”

               14.

               Članak 369. stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
               „1.   Porezni obveznik koji nema poslovni nastan u Zajednici vodi evidenciju transakcija obuhvaćenih ovim posebnim programom. Ta evidencija mora biti dovoljno detaljna da omogući poreznim tijelima države članice potrošnje provjeru ispravnosti prijave PDV-a.”

               15.

               U poglavlju 6. glave XII. umeće se sljedeći odjeljak:
               „
                     Odjeljak 3.

                     Poseban program za telekomunikacijske usluge, usluge emitiranja i elektroničke usluge koje su pružili porezni obveznici s poslovnim nastanom u Zajednici ali ne u državi članici potrošnje

               Članak 369.a
               Za potrebe ovog odjeljka i ne dovodeći u pitanje ostale odredbe Zajednice, primjenjuju se sljedeće odredbe:

                           1.

                           ‚porezni obveznik koji nema poslovni nastan u državi članici potrošnje’ znači porezni obveznik koji ima poslovno sjedište na području Zajednice ili tu ima stalni poslovni nastan ali nema sjedište poslovanja ili stalni poslovni nastan na području države članice potrošnje;

                           2.

                           ‚država članica identifikacije’ znači država članica na čijem državnom području porezni obveznik ima sjedište poslovanja ili ako nema sjedište poslovanja u Zajednici, gdje ima stalni poslovni nastan.

                     Kada porezni obveznik nema sjedište poslovanja u Zajednici ali u njoj ima više od jednog stalnog poslovnog nastana, država članica identifikacije je država članica sa stalnim poslovnim nastanom u kojoj porezni obveznik prijavi primjenu posebnog programa. Porezni obveznik je obvezan tom odlukom u toj predmetnoj godini i dvije naredne kalendarske godine.
               Članak 369.b
               Države članice dozvoljavaju svakom poreznom obvezniku koji nema poslovni nastan u državi članici potrošnje koji pruža telekomunikacijske usluge, usluge emitiranja i elektroničke usluge osobi koja nije porezni obveznik koja ima poslovni nastan ili stalnu adresu ili privremeno boravište u toj državi članici da iskoristi poseban program. Poseban program se primjenjuje na sve usluge pružene u Zajednici.
               Članak 369.c
               Porezni obveznik koji nema poslovni nastan u državi članici potrošnje prijavljuje državi članici identifikacije kada započne i završi sa svojim oporezivim djelatnostima obuhvaćenim posebnim programom ili promijeni djelatnosti tako da više ne zadovoljava uvjete potrebne za primjenu posebnog programa. On tu prijavu prilaže u elektroničkom obliku.
               Članak 369.d
               Porezni obveznik koji koristi poseban program je za oporezive transakcije provedene prema tom programu identificiran za potrebe PDV-a samo u državi članici identifikacije. U tom smislu država članica koristi osobni identifikacijski broj za PDV već dodijeljen poreznom obvezniku za njegove obveze prema unutarnjem sustavu.
               Na osnovi podataka upotrijebljenih za tu identifikaciju, države članice potrošnje mogu pribjeći vlastitim sustavima identifikacije.
               Članak 369.e
               Država članica identifikacije isključuje poreznog obveznika koji nema poslovni nastan u državi članici potrošnje iz posebnog programa u svakom od sljedećih slučajeva:

                           (a)

                           ako pošalje obavijest da više ne pruža telekomunikacijske usluge, usluge emitiranja i elektroničke usluge;

                           (b)

                           ako se drukčije može pretpostaviti da su njegove oporezive djelatnosti obuhvaćene posebnim programom prestale;

                           (c)

                           ako više ne zadovoljava uvjete potrebne za uporabu posebnog programa;

                           (d)

                           ako on uporno ne uspijeva zadovoljiti pravila koja se odnose na poseban program.

                     Članak 369.f
               Porezni obveznik koji nema poslovni nastan u državi članici potrošnje podnosi državi članici identifikacije prijavu PDV-a za svako kalendarsko tromjesečje elektroničkim putem, bez obzira da li su telekomunikacijske usluge, usluge emitiranja i elektroničke usluge pružene ili ne. Prijava PDV-a se podnosi u roku 20 dana nakon kraja poreznog razdoblja obuhvaćenog prijavom.
               Članak 369.g
               Na prijavi PDV-a je prikazan identifikacijski broj koji se navodi u članku 369.d i za svaku državu članicu potrošnje u kojoj postoji obveza plaćanja PDV-a za pružanje telekomunikacijskih usluga, usluga emitiranja i elektroničkih usluga obavljenih tijekom poreznog razdoblja i ukupan iznos prema stopi odgovarajućeg PDV-a. Primijenjene stope PDV-a i ukupni PDV za platiti također se moraju navesti na prijavi.
               Kada porezni obveznik ima jedan ili više stalnih poslovnih nastana osim onog u državi članici identifikacije, iz kojih pruža usluge, u prijavi PDV-a osim podataka iz prvog stavka uključuje ukupnu vrijednost pruženih telekomunikacijskih usluga, usluga emitiranja i elektroničkih usluga obuhvaćenih posebnim programom, za svaku državu članicu u kojoj ima poslovni nastan zajedno s individualnim identifikacijskim brojem za PDV ili poreznim brojem tog poslovnog nastana, podijeljeno po državama članicama potrošnje.
               Članak 369.h
               1.   Prijava PDV-a sastavlja se u eurima.
               Države članice koje nisu uvele euro mogu zahtijevati da se prijava PDV-a sastavi u njihovoj nacionalnoj valuti. Ako je isporuka obavljena u drugim valutama, porezni obveznik koji nema poslovni nastan u državi članici potrošnje koristi u svrhu popunjavanja prijave PDV-a tečaj primjenjiv na posljednji dan poreznog razdoblja.
               2.   Konverzija se provodi primjenjujući tečajeve koje je za taj dan objavila Europska središnja banka ili ako taj dan nije bilo objave, tečaj objavljen narednog dana.
               Članak 369.i
               Porezni obveznik koji nema poslovni nastan i državi članici potrošnje plaća PDV upućujući na relevantnu prijavu PDV-a, prilikom podnošenja prijave PDV-a, međutim najkasnije do isteka roka za predaju prijave.
               Plaćanje se vrši na bankovni račun denominiran u euru, koji odredi država članica identifikacije. Države članice koje nisu uvele euro mogu zatražiti plaćanje na račun denominiran u njihovoj vlastitoj valuti.
               Članak 369.j
               Porezni obveznik koji nema poslovni nastan u državi članici potrošnje koji koristi poseban program ne može za oporezive djelatnosti obuhvaćene tim programom povratiti PDV u skladu s člankom 168. ove Direktive. Ne dovodeći u pitanje članak 2. stavak 1. i članak 3. Direktive 2008/9/EZ, predmetni porezni obveznik dobiva povrat u skladu s navedenom Direktivom.
               Ako porezni obveznik koji nema poslovni nastan i državi članici potrošnje i koristi poseban program također obavlja djelatnosti u državi članici potrošnje koje nisu obuhvaćene ovim programom za koje je obvezan biti registriran u sustavu PDV-a, on odbija PDV za oporezive djelatnosti koje su obuhvaćene tim programom u prijavi PDV-a koja se podnosi prema članku 250.
               Članak 369.k
               1.   Porezni obveznik koji nema poslovni nastan u državi članici potrošnje vodi evidenciju o transakcijama obuhvaćenim posebnim programom. Ta evidencija mora biti dovoljno detaljna kako bi omogućila poreznim tijelima države članice potrošnje da provjere ispravnost prijave PDV-a.
               2.   Evidencije navedene u stavku 1. moraju biti raspoložive elektroničkim putem, na zahtjev državi članici potrošnje i državi članici identifikacije.
               Te se evidencije moraju čuvati 10 godina od 31. prosinca one godine u kojoj je provedena transakcija.”

               16.

               U Prilogu II. naslov se mijenja i glasi:

                  „INDIKATIVNI POPIS ELEKTRONIČKI PRUŽENIH USLUGA NAVEDENIH U ČLANKU 58. PRVOM STAVKU TOČKI (C)”

         Članak 6.
   Komisija do 31. prosinca 2014. podnosi izvješće o izvedivosti učinkovite primjene pravila utvrđenog u članku 5. za pružanje telekomunikacijskih usluga, usluga radijskog i televizijskog emitiranja i elektronički pruženih usluga osobama koje nisu porezni obveznici i o pitanju da li to pravilo još uvije odgovara općoj politici u to vrijeme vezano uz mjesto pružanja usluga.
   Članak 7.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s člancima od 1. do 5. ove Direktive od odgovarajućih datuma propisanih tim odredbama.
   One o tome odmah obavješćuju Komisiju. Kad države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koji donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 8.
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 9.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 12. veljače 2008.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         A. BAJUK

      (1)  SL C 104 E, 30.4.2004., str. 143. i mišljenje dostavljeno 16. svibnja 2006. (još nije objavljeno u Službenom listu).

      (2)  SL C 117, 30.4.2004., str. 15. i SL C 195, 18.8.2006., str. 54.

      (3)  SL L 347, 11.12.2006., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 2007/75/EZ (SL L 346, 29.12.2007., str. 13.).

      (4)  SL C 321, 31.12.2003., str. 1.

      (5)  Trinaesta direktiva Vijeća 86/560/EEZ od 17. studenoga 1986. o usklađivanju zakonodavstava država članica o porezu na dobit – Postupci za povrat poreza na dodanu vrijednost poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan na području Zajednice (SL L 326, 21.11.1986., str. 40.).

      (6)  Direktiva Vijeća 2008/9/EZ od 12. veljače 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za povrat poreza na dodanu vrijednost, predviđenih u Direktivi 2006/112/EZ, poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan u državi članici povrata već u drugoj državi članici (SL L 44, 20.2.2008., str. 23.)”


title: Direktiva Komisije 2012/22/EU od 22. kolovoza 2012. o izmjeni Direktive 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća radi uvrštavanja DDA-karbonata kao aktivne tvari u njezin Prilog I.  Tekst značajan za EGP

text:
               03/Sv. 050

               HR

               Službeni list Europske unije

               182

         32012L0022

               L 227/7

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               22.08.2012.

      DIREKTIVA KOMISIJE 2012/22/EU
   od 22. kolovoza 2012.
   o izmjeni Direktive 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća radi uvrštavanja DDA-karbonata kao aktivne tvari u njezin Prilog I.
   (Tekst značajan za EGP)
   EUROPSKA KOMISIJA,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
   uzimajući u obzir Direktivu 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 1998. o stavljanju biocidnih pripravaka na tržište (1), a posebno njezin članak 11. stavak 4.,
   budući da:

               (1)

               Ujedinjena Kraljevina je 17. siječnja 2007. zaprimila u skladu s člankom 11. stavkom 1. Direktive 98/8/EZ zahtjev tvrtke Lonza za uvrštenje aktivne tvari DDA-karbonata u Prilog I. toj Direktivi za uporabu u vrsti pripravka 8, sredstva za zaštitu drva, kako je utvrđeno u Prilogu V. toj Direktivi. Na dan iz članka 34. stavka 1. Direktive 98/8/EZ DDA-karbonat nije bio na tržištu kao aktivna tvar u biocidnom pripravku.

               (2)

               Nakon provedene ocjene, Ujedinjena je Kraljevina 11. studenoga 2010. dostavila Komisiji izvješće uz preporuku.

               (3)

               Države članice i Komisija pregledale su izvješće na Stalnom odboru za biocidne pripravke 2. ožujka 2012., a rezultati pregleda uključeni su u izvješće o ocjeni.

               (4)

               Na temelju ocjena može se očekivati da biocidni pripravci koji se koriste kao sredstva za zaštitu drva i sadrže DDA-karbonat zadovolje uvjete utvrđene u članku 5. Direktive 98/8/EZ. Stoga je primjereno uvrstiti DDA-karbonat za uporabu u vrsti pripravka 8 u Prilogu I. toj Direktivi.

               (5)

               Na razini Unije nisu ocijenjene sve moguće primjene. Primjerice, nije ocijenjena neprofesionalna uporaba. Stoga je primjereno zahtijevati od država članica da ocijene one primjene ili scenarije izloženosti i one rizike za stanovništvo i dijelove okoliša koji nisu reprezentativno proučeni u okviru procjene rizika na razini Unije te da prilikom odobrenja pripravka osiguraju poduzimanje potrebnih mjera ili nametanje posebnih uvjeta kako bi se uočeni rizici smanjili na prihvatljive razine.

               (6)

               S obzirom na uočene rizike za zdravlje ljudi, primjereno je zahtijevati da se utvrde sigurni radni postupci s pripravcima za industrijske korisnike te da se ti pripravci koriste uz odgovarajuću osobnu zaštitnu opremu, osim ako se u zahtjevu za odobrenje pripravka dokaže da se rizici za industrijske korisnike mogu na drugi način smanjiti na prihvatljivu razinu.

               (7)

               S obzirom na uočene rizike za vodni i kopneni ekosustav, primjereno je zahtijevati da se industrijska uporaba odvija unutar zatvorenog područja ili na nepropusnoj tvrdoj podlozi s tankvanom, da se svježe obrađeno drvo nakon obrade čuva ispod krova i/ili na nepropusnoj tvrdoj podlozi te da se eventualni ostaci pripravka koji se koriste kao sredstva za zaštitu drva i sadrže DDA-karbonat prikupljaju za ponovnu uporabu ili odlaganje.

               (8)

               Neprihvatljivi rizici za okoliš uočeni su u situacijama kada je drvo obrađeno DDA-karbonatom uronjavanjem bilo trajno izloženo vremenskim uvjetima ili čestom močenju (razred uporabe 3 prema definiciji OECD-a (2)) te kada je drvo obrađeno DDA-karbonatom bilo korišteno za vanjske konstrukcije u blizini ili iznad vode (scenarij „most” kod razreda uporabe 3 prema definiciji OECD-a (3)) ili je bilo u kontaktu sa svježom vodom (razred uporabe 4b prema definiciji OECD-a (4)). Stoga je primjereno zahtijevati da se pripravci ne odobravaju za obradu drva koje je namijenjeno za takve uporabe, osim ako se dostave podaci kojima se dokazuje da će pripravak zadovoljiti uvjete iz članka 5. i Priloga VI. Direktivi 98/8/EZ, prema potrebi uz primjenu odgovarajućih mjera za smanjenje rizika.

               (9)

               Odredbe ove Direktive trebaju se istodobno primjenjivati u svim državama članicama kako bi se osigurao jednak tretman na tržištu Unije za sve biocidne pripravke vrste pripravka 8 koji kao aktivnu tvar sadrže DDA-karbonat te kako bi se olakšalo pravilno funkcioniranje tržišta biocidnih pripravaka općenito.

               (10)

               Prije uvrštenja aktivne tvari u Prilog I. Direktivi 98/8/EZ potrebno je omogućiti razumno razdoblje kako bi se državama članicama omogućilo da donesu zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom.

               (11)

               Direktivu 98/8/EZ treba stoga na odgovarajući način izmijeniti.

               (12)

               Mjere predviđene ovom Direktivom u skladu su s mišljenjem Stalnog odbora za biocidne pripravke,

         DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Prilog I. Direktivi 98/8/EZ izmjenjuje se u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.
   Članak 2.
   1.   Države članice donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 31. siječnja 2013.
   One te odredbe primjenjuju od 1. veljače 2013.
   Kada države članice donose ove odredbe, one prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekstove glavnih odredaba nacionalnog prava koje donose u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 22. kolovoza 2012.

            Za Komisiju

            Predsjednik

         José Manuel BARROSO

      (1)  SL L 123, 24.4.1998., str. 1.

      (2)  OECD publikacije o dokumentima o scenarijima emisija, broj 2., Dokument o scenariju emisija za sredstva za zaštitu drva, dio 2., str. 64.

      (3)  Ibid.

      (4)  Ibid.
   PRILOG
   U Prilogu I. Direktivi 98/8/EZ dodaje se sljedeća stavka:

                  Br.

                  Uobičajeni naziv

                  IUPAC naziv
                  Identifikacijski brojevi

                  Minimalna čistoća aktivne tvari u biocidnom pripravku kakav je stavljen na tržište

                  Datum uvrštenja

                  Rok za usklađivanje s člankom 16. stavkom 3. (osim za pripravke koji sadrže više od jedne aktivne tvari, za koje je rok za usklađivanje s člankom 16. stavkom 3. jednak onom iz zadnje odluke o uvrštenju njihovih aktivnih tvari)

                  Datum isteka uvrštenja

                  Vrsta pripravka

                  Posebne odredbe (1)

                  „58

                  DDA-karbonat

                  Reakcijska smjesa N,N-didecil-N,N-dimetilamonijevog karbonata i N,N-didecil-N,N-dimetilamonijevog bikarbonata
                  EC br.: 451-900-9
                  CAS br.: 894406-76-9

                  Suha težina: 740 g/kg

                  1. veljače 2013.

                  Nije primjenjivo

                  31. siječnja 2023.

                  8

                  Procjena rizika na razini Unije nije obuhvatila sve moguće primjene; neke su primjene bile isključene, primjerice neprofesionalna uporaba. Kada je za pojedini pripravak to potrebno, pri ocjeni zahtjeva za odobrenje pripravka u skladu s člankom 5. i Prilogom VI., države članice moraju ocijeniti one primjene ili scenarije izloženosti i one rizike za stanovništvo i dijelove okoliša koji nisu reprezentativno proučeni u okviru procjene rizika na razini Unije.
                  Države članice osiguravaju da su odobrenja pripravka podložna sljedećim uvjetima:

                              1.

                              za industrijske korisnike moraju se utvrditi sigurni radni postupci, a pripravci se moraju koristiti uz odgovarajuću osobnu zaštitnu opremu, osim ako se u zahtjevu za odobrenje pripravka dokaže da se rizici mogu na drugi način smanjiti na prihvatljivu razinu;

                              2.

                              na deklaracijama odobrenih pripravaka i, ako su dostupni, sigurnosno-tehničkim listovima, mora biti navedeno da se industrijska uporaba mora odvijati unutar zatvorenog prostora ili na nepropusnoj tvrdoj podlozi s tankvanom, da se svježe obrađeno drvo nakon obrade čuva ispod krova i/ili na nepropusnoj tvrdoj podlozi te da se eventualni ostaci pripravaka koji se koriste kao sredstva za zaštitu drva i sadrže DDA-karbonat prikupljaju za ponovnu uporabu ili odlaganje;

                              3.

                              pripravci ne smiju biti odobreni za obradu drva koje će biti u kontaktu sa svježom vodom ili će se koristiti za vanjske konstrukcije u blizini ili iznad vode, ili za obradu uronjavanjem drva koje će biti trajno izloženo vremenskim uvjetima ili čestom močenju, osim ako se dostave podaci kojima se dokazuje da će pripravak zadovoljiti uvjete iz članka 5. i Priloga VI., prema potrebi uz primjenu odgovarajućih mjera za smanjenje rizika.”

      (1)  Za primjenu jedinstvenih načela Priloga VI., sadržaj i zaključci izvješća o ocjeni dostupni su na internetskoj stranici Komisije: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: Direktiva 2006/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o minimalnim uvjetima za provedbu Uredbi Vijeća (EEZ) br. 3820/85 i (EEZ) br. 3821/85 o socijalnom zakonodavstvu koje se odnosi na aktivnosti cestovnog prijevoza i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 88/599/EEZ - Izjave  Tekst značajan za EGP

text:
               07/Sv. 013

               HR

               Službeni list Europske unije

               84

         32006L0022

               L 102/35

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               15.03.2006.

      DIREKTIVA 2006/22/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 15. ožujka 2006.
   o minimalnim uvjetima za provedbu Uredbi Vijeća (EEZ) br. 3820/85 i (EEZ) br. 3821/85 o socijalnom zakonodavstvu koje se odnosi na aktivnosti cestovnog prijevoza i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 88/599/EEZ - Izjave
   (Tekst značajan za EGP)
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 71. stavak 1.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskoga i socijalnoga odbora (1),
   nakon savjetovanja s Odborom regija,
   u skladu s postupkom utvrđenim u članku 251. Ugovora (2) s obzirom na zajednički tekst koji je odobrio Odbor za mirenje 8. prosinca 2005.,
   budući da:

               (1)

               Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85 od 20. prosinca 1985. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva u odnosu na cestovni promet (3) i (EEZ) br. 3821/85 od 20. prosinca 1985. o tahografu u cestovnom prometu (4) i Direktive 2002/15/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2002. o organizaciji radnog vremena osoba koje obavljaju mobilne djelatnosti cestovnog prometa (5), važni su za stvaranje zajedničkog tržišta usluga kopnenog prijevoza, za sigurnost prometa na cestama i za radne uvjete.

               (2)

               U Bijeloj knjizi „Europska prometna politika za 2010.: vrijeme za odlučivanje”, Komisija je naznačila potrebu jačanja provjera i sankcija naročito za socijalno zakonodavstvo u poslovima cestovnog prijevoza i posebno na povećanju broja provjera radi poticanja sistematske razmjene podataka između država članica i radi usklađivanja poslova nadzora i poticanja osposobljavanja službenika odgovornih za provođenje zakona.

               (3)

               Stoga je potrebno osigurati pravilnu primjenu i usklađeno tumačenje socijalnih pravila u području cestovnog prijevoza uspostavljanjem minimuma zahtjeva za ujednačene provjere od strane država članica pridržavanjem odgovarajućih odredbi. Ove provjere trebale bi pogodovati smanjivanju i sprečavanju kršenja prava. Nadalje, trebalo bi uvesti mehanizam koji će osigurati da se poduzeća koja su ocijenjena kao visoko rizična temeljitije i češće provjeravaju.

               (4)

               Rizici izazvani umorom vozača moraju također biti obuhvaćeni provedbom Direktive 2002/15/EZ.

               (5)

               Mjere koje su predviđene Direktivom trebaju voditi većoj sigurnosti na cestama te doprinijeti usklađivanju uvjeta rada u Zajednici i promicati jednaka pravila za sve.

               (6)

               Zamjena analognih tahografa digitalnima postepeno će omogućiti veću količinu podataka za bržu i točniju provjeru pa će države članice zato moći povećati broj provjera. U skladu s provjerama, postotak radnih dana vozača koji spadaju u područje primjene socijalnog zakonodavstva koji se provjeravaju trebao bi postupno porasti do 4 %.

               (7)

               U odnosu na sustave provjere, cilj mora biti razvoj nacionalnih sustava u smjeru europske interoperabilnosti i praktičnosti.

               (8)

               Jedinicama za provjeru moraju biti dostupna potrebna standardna oprema i odgovarajuće pravne ovlasti kako bi bile sposobne za učinkovito i djelotvorno izvršavanje njihovih zaduženja.

               (9)

               Države članice trebale bi, ne dovodeći u pitanje pravilno izvršavanje zadataka nametnutih ovom Direktivom, nastojati osigurati brzo i učinkovito izvršenje provjera na cesti s ciljem završavanja provjera u najkraćem mogućem vremenu i uz što manje zadržavanje vozača.

               (10)

               Kod svake države članice treba postojati jedinstveno tijelo za povezivanje s drugim odgovarajućim nadležnim tijelima unutar Zajednice. Ovo bi tijelo također trebalo sakupljati bitne statističke podatke. Države članice moraju također primjenjivati usklađenu nacionalnu politiku provođenja strategije na svojem državnom području i mogu odrediti jedinstveno tijelo za njezinu koordinaciju i provedbu.

               (11)

               Suradnja između provedbenih tijela država članica treba se dodatno promicati putem usklađenih provjera, zajedničkih inicijativa u osposobljavanju, elektroničke razmjene podataka te razmjene obavještajnih podataka i iskustva.

               (12)

               Najbolja praksa u postupcima provjere u području cestovnog prijevoza, naročito osiguravanjem usklađenog pristupa pitanjima dokazivanja vozačevih godišnjih odmora ili bolovanja, treba biti olakšana i poticana putem foruma provedbenih tijela za države članice.

               (13)

               Mjere potrebne za provedbu ove Direktive trebaju biti usvojene u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji. (6)

               (14)

               Budući da se ciljevi ove Direktive, dakle određivanje jasnih zajedničkih pravila koja se odnose na minimalne uvjete za provjeru ispravne i ujednačene primjene Uredbi (EEZ) br. 3820/85 i (EEZ) br. 3821/85 i Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća (EZ) br. 561/2006 od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva u odnosu na cestovni promet i izmjeni Uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85 (7), ne mogu uspješno ispuniti na razini država članica te se zbog potrebe za usklađenim transnacionalnim djelovanjima mogu bolje ispuniti na razini Zajednice, Zajednica može usvojiti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti kako je navedeno u članku 5. Ugovora. U skladu s načelom proporcionalnosti, kako je navedeno u tom članku, Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarenje tog cilja.

               (15)

               Direktivu Vijeća 88/599/EEZ (8) o standardnim postupcima nadzora provedbe Uredbi (EEZ) br. 3820/85 i (EEZ) br. 3821/85 treba stoga staviti izvan snage,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Predmet
   Ovom se Direktivom utvrđuju minimalni uvjeti za provedbu Uredbi (EEZ) br. 3820/85 (EEZ) i (EEZ) br. 3821/85.
   Članak 2.
   Sustavi provjere
   1.   Države članice organiziraju primjeren i redovit sustav provjera ispravne i dosljedne provedbe kako je to navedeno u članku 1., kako na cestama tako i u prostorima poduzeća za sve prijevozne kategorije.
   Ove provjere svake godine obuhvaćaju široki presjek putujućih radnika, vozača, poduzeća i vozila svih prijevoznih kategorija koji ulaze u područje primjene Uredbi (EEZ) br. 3820/85 i (EEZ) br. 3821/85.
   Države članice osiguravaju provedbu usklađene nacionalne strategije na svom državnom području. U tu svrhu, države članice mogu odrediti tijelo za usklađivanje djelovanja poduzetih u skladu s člancima 4. i 6., te će u tom slučaju Komisija i države članice biti o tome obaviještene.
   2.   Ako to već nije slučaj, države članice će najkasnije do 1. svibnja 2007. osigurati ovlaštenim inspektorima odgovarajuće pravne ovlasti kako bi im omogućili ispravno izvršavanje inspekcijske obveze kako to zahtijeva ova Direktiva.
   3.   Svaka država članica organizira provjere tako da od 1. svibnja 2006. 1 % radnih dana vozača koji ulaze u područje primjene Uredbi (EEZ) br. 3820/85 i (EEZ) br. 3821/85, bude pregledano. Ovaj će postotak rasti od 1. siječnja 2008. do najmanje 2 % i od 1. siječnja 2010. do najmanje 3 %.
   Od 1. siječnja 2012. Komisija može povećati minimalni postotak do 4 % u skladu s postupkom navedenim u članku 12. stavku 2., pod pretpostavkom da prikupljene statistike prema članku 3. pokažu da je u prosjeku više od 90 % svih provjerenih vozila opremljeno digitalnim tahografom. U donošenju odluke Komisija će također uzeti u obzir učinkovitost postojećih provedbenih mjera, a posebno dostupnost podataka s digitalnih tahografa u prostorijama poduzeća.
   Ne manje od 15 % ukupnog broja provjerenih radnih dana odnosi se na provjeru na cesti i najmanje 30 % na prostorije poduzeća. Od 1. siječnja 2008. najmanje 30 % ukupnog broja provjerenih radnih dana odnosi se na provjeru na cesti a najmanje 50 % na provjeru prostorija poduzeća.
   4.   Informacije podnesene Komisiji u skladu s člankom 16. stavkom 2. Uredbe (EEZ) br. 3820/85 uključuju broj provjerenih vozača na cesti, broj provjera u prostorijama poduzeća, broj provjerenih radnih dana i broj i vrstu prijavljenih povreda, zajedno sa zabilješkama o prijevozu tereta ili putnika.
   Članak 3.
   Statistike
   Države članice osiguravaju da statistike prikupljene od provjera organiziranih u skladu s člankom 2. stavcima 1. i 3. budu podijeljene u sljedeće kategorije:

               (a)

               za preglede na cesti:

                           i.

                           vrsta ceste, to jest radi li se o autocesti, državnoj ili sporednoj cesti, i država registracije pregledanog vozila kako bi se izbjegla diskriminacija;

                           ii.

                           vrsta tahografa: analogni ili digitalni;

               (b)

               za provjere u prostorijama poduzeća:

                           i.

                           vrsta prijevozničke djelatnosti, to jest je li djelatnost međunarodna ili domaća, putnička ili teretna, za vlastite potrebe ili kao javna usluga;

                           ii.

                           veličina voznog parka;

                           iii.

                           vrsta tahografa: analogni ili digitalni.

         Statistike se dostavljaju Komisiji svake dvije godine i objavljuju se u izvješću.
   Nadležna tijela država članica moraju čuvati evidenciju podataka prikupljenih za prethodnu godinu.
   Poduzeća odgovorna za vozače moraju čuvati za razdoblje od jedne godine, dokumente, podatke o rezultatima i ostale značajne podatke o provjerama izvršenim nad njima u njihovim prostorijama i/ili nad njihovim vozačima na cestama koje su im dostavila provedbena tijela.
   Svako daljnje zatraženo objašnjenje definicija kategorija spomenutih pod (a) i (b) utvrđuje Komisija u skladu s postupkom navedenim u članku 12. stavku 2.
   Članak 4.
   Provjere na cesti
   1.   Preglede na cesti organiziraju se na različitim mjestima i u bilo koje vrijeme i pokrivaju dovoljno široki dio cestovne mreže kako bi se otežalo izbjegavanje mjesta provjere.
   2.   Države članice osiguravaju da se:

               (a)

               poduzmu odgovarajuće mjere za mjesta provjere na postojećim ili planiranim cestama, ili u njihovoj blizini, i ako je potrebno, da servisne postaje ili druga sigurna mjesta uz autoceste mogu funkcionirati kao mjesta provjere;

               (b)

               provjere obavljaju po nasumce određenom sustavu rotacije s odgovarajućom zemljopisnom ravnotežom.

         3.   pojedinosti koje se provjeravaju u cestovnim provjerama navedene su u dijelu A Priloga I. Provjere se mogu usmjeriti na određeno pitanje ako situacija to zahtijeva.
   4.   Ne dovodeći u pitanje članak 9. stavak 2., provjera na cesti obavlja se bez diskriminacije. Službenici odgovorni za provođenje zakona neće provoditi diskriminaciju na temelju:

               (a)

               države registracije vozila;

               (b)

               države boravišta vozača;

               (c)

               države poslovnog nastana poduzeća;

               (d)

               ishodišta i odredišta putovanja;

               (e)

               vrste tahografa: analogan ili digitalan.

         5.   Službenicima odgovornim za provođenje zakona dostavlja se:

               (a)

               spisak najvažnijih pojedinosti koje treba provjeriti kako je utvrđeno u dijelu A Priloga I.;

               (b)

               standardna oprema za provjeru kako je utvrđeno u Prilogu II.

         6.   Ako se u jednoj državi članici utvrdi da rezultati provjera na cesti vozača vozila registriranog u drugoj državi članici pružaju razloge za uvjerenje da su počinjene povrede koje se ne mogu dokazati tijekom kontrole zbog nedostatka potrebnih podataka, nadležna tijela dotične države članice međusobno si pomažu u razjašnjavanju navedene situacije.
   Članak 5.
   Usklađene provjere
   Države članice najmanje šest puta u godini poduzimaju usklađene cestovne provjere vozila i vozača koji ulaze u područje primjene Uredbi (EEZ) br. 3820/85 i (EEZ) br. 3821/85. Takve se provjere poduzimaju u isto vrijeme od strane provedbenih tijela dviju ili više država članica, od kojih svaka djeluje na vlastitom državnom području.
   Članak 6.
   Provjere u prostorijama poduzeća
   1.   Provjere u prostorijama poduzeća planiraju se u svjetlu prošlih iskustava u odnosu na različite vrste prijevoza i poduzeća. One se provode i u slučaju ozbiljnih povreda uredbi (EEZ) br. 3820/85 ili (EEZ) br. 3821/85 utvrđenih na cestama.
   2.   Provjere u prostorijama obuhvaćaju točke navedene u dijelu A i dijelu B Priloga I.
   3.   Službenicima odgovornim za provođenje zakona osigurava se:

               (a)

               spisak najvažnijih pojedinosti koje treba provjeriti, kako je utvrđeno u dijelu A i B Priloga I.;

               (b)

               standardna oprema za provjeru, kako je utvrđeno u Prilogu II.

         4.   Službenici odgovorni za provođenje zakona u državi članici tijekom provjere uzimaju u obzir svaki podatak dobiven od ovlaštenog tijela za vezu druge države članice kako je navedeno u članku 7. stavku 1. koji se odnosi na aktivnosti dotičnog poduzeća u drugoj državi članici.
   5.   U smislu članaka od 1. do 4., provjere izvršene u prostorijama nadležnih tijela na temelju odgovarajućih isprava ili podataka predanih od strane poduzeća na zahtjev navedenih tijela imaju isti status kao i provjere provedene u prostorijama poduzeća.
   Članak 7.
   Veza unutar Zajednice
   1.   Države članice određuju tijelo koje ima sljedeće zadatke:

               (a)

               osigurati koordinaciju s odgovarajućim tijelima u drugim državama članicama u odnosu na aktivnosti poduzete na temelju članka 5.;

               (b)

               slati dvogodišnja statistička izvješća Komisiji na temelju članka 16. stavka 2. Uredbe (EEZ) br. 3820/85;

               (c)

               biti prvenstveno odgovorno za pomoć nadležnim tijelima drugih država članica na temelju članka 4. stavka 6.

         Predstavnik tijela je prisutan na Odboru navedenom u članku 12. stavku 1.
   2.   Države članice obavješćuju Komisiju o uspostavljanju toga tijela a Komisija u skladu s time obavješćuje druge države članice.
   3.   Razmjena podataka, iskustava i obavještajnih podataka između država članica aktivno se promiče, prvenstveno, ali ne isključivo, putem Odbora navedenog u članku 12. stavku 1. i bilo kojeg sličnog tijela koje može imenovati Komisija u skladu s postupkom navedenim u članku 12. stavku 2.
   Članak 8.
   Razmjena podataka
   1.   Obostrano dostupni podaci na temelju članka 17. stavka 3. Uredbe (EEZ) br. 3820/85 ili članka 19. stavka 3. Uredbe (EEZ) br. 3821/85 razmjenjuju se između tijela prijavljenih Komisiji u skladu s člankom 7. stavkom 2.:

               (a)

               najmanje jednom svakih šest mjeseci nakon stupanja na snagu ove Direktive;

               (b)

               na temelju posebnog zahtjeva države članice u pojedinačnim slučajevima.

         2.   Države članice teže uspostavljanju sustava za elektroničku razmjenu podataka. U skladu s postupkom navedenim u članku 12. stavku 2., Komisija utvrđuje zajedničku metodologiju za učinkovitu razmjenu podataka.
   Članak 9.
   Sustav stupnjevanja rizika
   1.   Države članice uvode sustav stupnjevanja rizika za poduzeća na temelju relativnog broja i težine povreda uredbi (EEZ) br. 3820/85 ili (EEZ) br. 3821/85 koje je pojedino poduzeće počinilo. Komisija podržava dijalog između država članica radi poticanja usklađenosti tih sustava stupnjevanja rizika.
   2.   Poduzeća s visokim stupnjem rizika bit će pobliže i češće kontrolirana. Kriteriji i detaljna pravila provedbe tog sustava raspravljaju se na Odboru navedenom u članku 12. s ciljem uspostave sustava razmjene podataka o najboljim praksama.
   3.   Početni popis povreda uredbi (EEZ) br. 3820/85 i (EEZ) br. 3821/85 naveden je u Prilogu III.
   S ciljem davanja smjernica o procjeni težine povreda uredbi (EEZ) br. 3820/85 i (EEZ) br. 3821/85, Komisija može na odgovarajući način, u skladu s postupkom navedenim u članku 12. stavku 2., prilagoditi Prilog III. s ciljem izrade smjernica o zajedničkom stupnjevanju povreda podijeljenih po kategorijama u skladu s njihovom težinom.
   Kategorija najtežih povreda treba uključivati one kod kojih nepoštovanje Uredbi (EEZ) br. 3820/85 i (EEZ) br. 3821/85 uzrokuje ozbiljan rizik smrti ili teških tjelesnih ozljeda.
   Članak 10.
   Izvješće
   Do 1. svibnja 2009. Komisija će podnijeti Europskom parlamentu i Vijeću analizu izvješća o kaznama za teške povrede koje su predviđene zakonodavstvom država članica.
   Članak 11.
   Najbolja praksa
   1.   U skladu s postupkom navedenim u članku 12. stavku 2., Komisija izrađuje smjernice o najboljoj praksi provedbe.
   Te se smjernice objavljuju u dvogodišnjem izvješću Komisije.
   2.   Države članice izrađuju zajedničke programe osposobljavanja o najboljoj praksi koji se održavaju najmanje jednom godišnje i omogućuje razmjenu, najmanje jednom godišnje, osoblja njihovih odgovarajućih tijela za vezu unutar zajednice s odgovarajućim tijelima u drugim državama članicama.
   3.   U skladu s postupkom navedenim u članku 12 stavku 2., Komisija izrađuje elektronički ili tiskani obrazac koji se koristi kada je vozač na bolovanju ili godišnjem odmoru ili kada je vozač vozio neko drugo vozilo koje je izuzeto iz područja primjene Uredbe (EEZ) br. 3820/85, tijekom razdoblja navedenog u prvoj alineji prvog podstavka članka 15. stavka 7. Uredbe (EEZ) br. 3821/85.
   4.   Države članice osiguravaju da službenici odgovorni za provođenje zakona budu dobro uvježbani za izvršavanje svojih zadataka.
   Članak 12.
   Odborski postupak
   1.   Komisiji pomaže Odbor osnovan prema članku 18. stavku 1.Uredbe (EEZ) br. 3821/85.
   2.   Pri pozivanju na ovaj stavak primjenjuju se članci 5. i 7. Odluke 1999/468/EZ uzimajući u obzir odredbe članka 8. te Odluke.
   Razdoblje predviđeno u članku 5. stavku 6. Odluke 1999/468/EZ utvrđuje se na tri mjeseca.
   3.   Odbor usvaja svoj Poslovnik.
   Članak 13.
   Provedbene mjere
   Komisija na zahtjev država članica ili na vlastitu inicijativu, u skladu s postupkom navedenim u članku 12. stavku 2., usvaja provedbene mjere, naročito sa sljedećim ciljevima:

               (a)

               radi promicanja zajedničkog pristupa provedbi ove Direktive;

               (b)

               radi poticanja usklađenosti pristupa među provedbenim tijelima i usklađene interpretacije Uredbe (EEZ) br. 3820/85 među provedbenim tijelima;

               (c)

               radi olakšavanja dijaloga između prijevozničkog sektora i provedbenih tijela.

         Članak 14.
   Pregovori s trećim zemljama
   Kada ova Direktiva stupi na snagu, Zajednica započinje pregovore s odgovarajućim trećim zemljama s ciljem primjene pravila koja odgovaraju onima utvrđenim u ovoj Direktivi.
   U očekivanju završetka tih pregovora, države članice uključit će podatke o provjerama vozila iz trećih zemalja u njihova izvješća Komisiji kako je navedeno u članku 16. stavku 2. Uredbe (EEZ) br. 3820/85.
   Članak 15.
   Ažuriranje priloga
   Izmjene Priloga koje su potrebne radi prilagodbe razvoju najbolje prakse donose se u skladu s postupkom navedenim u članku 12. stavku 2.
   Članak 16.
   Prenošenje
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 1. travnja 2007. One Komisiji dostavljaju tekst tih odredaba i korelacijsku tablicu između tih odredaba i ove Direktive.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 17.
   Stavljanje izvan snage
   1.   Ovime se Direktiva 88/599/EEZ stavlja izvan snage.
   2.   Upućivanja na Direktivu stavljenu izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Direktivu.
   Članak 18.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 19.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Strasbourgu 15. ožujka 2006.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         J. BORRELL FONTELLES

            Za Vijeće

            Predsjednik

         H. WINKLER

      (1)  SL C 241, 28.9.2004., str. 65.

      (2)  Mišljenje Europskog parlamenta od 20. travnja 2004. (SL C 104 E, 30.4.2004., str. 385.), Zajedničko stajalište Vijeća od 9. prosinca 2004. (SL C 63 E, 15.3.2005., str. 1.) i Stajalište Europskog parlamenta od 13. travnja 2005. (SL C 33 E, 9.2.2006., str. 415.). Zakonodavna rezolucija Europskog parlamenta od 2. veljače 2006. i Odluka Vijeća od 2. veljače 2006.

      (3)  SL L 370, 31.12.1985., str. 1. Uredba kako je izmijenjena Direktivom 2003/59/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 226, 10.9.2003., str. 4.)

      (4)  SL L 370, 31.12.1985., str. 8. Uredba kako je zadnje izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 432/2004 (SL L 71, 10.3.2004., str. 3.).

      (5)  SL L 80, 23.3.2002., str. 35.

      (6)  SL L 184, 17.7.1999., str. 23.

      (7)  Vidjeti SL L 102, 11.4.2006., str. 1.

      (8)  SL L 325, 29.11.1988., str. 55. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Uredbom (EZ) br. 2135/98 (SL L 274, 9.10.1998., str. 1.).
   PRILOG I.
   DIO A

      PROVJERE NA CESTI

   Sljedeća će pitanja općenito biti pokrivena provjerama na cesti:

               1.

               dnevna i tjedna vremena vožnje, stanke i dnevni i tjedni odmori; kao i tahografski listići prethodnog dana koji se također moraju držati u vozilu u skladu s člankom 15. stavkom 7. Uredbe (EEZ) br. 3821/85 i/ili podaci za isto razdoblje moraju biti spremljeni u kartici vozača i/ili u memoriji tahografa u skladu s Dodatkom II. ovoj Direktivi i/ili na ispisima;

               2.

               razdoblje navedeno u članku 15. stavku 7.Uredbe (EEZ) br. 3821/85, bilo koji slučaj kada je vozilo prekoračilo dozvoljenu brzinu a koje se definira kao svako razdoblje duže od jedne minute tijekom kojeg je brzina vozila premašila 90 km/h za vozila kategorije N3 ili 105 km/h za vozila kategorije M3 (kategorije N3 i M3 definirane su u Prilogu II. dijelu A Direktive Vijeća 70/156/EEZ od 6. veljače 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju tipa motornih vozila i njihovih prikolica (1);

               3.

               ako je potrebno, prolazne brzine koje je postiglo vozilo i koje su zabilježene tahografom tijekom prethodnih 24 sata korištenja vozila;

               4.

               ispravna primjena tahografa (utvrđivanje mogućih zloupotreba uređaja i/ili kartice vozača i/ili tahografskih listića) ili, gdje je primjereno, postojanje isprava na koje se odnosi članak 14. stavak 5. Uredbe (EEZ) br. 3820/85.

         DIO B

      PROVJERE U PROSTORIJAMA PODUZEĆA

   U prostorijama poduzeća, osim onih koje su navedene u dijelu A, provjeravat će se sljedeća pitanja:

               1.

               razdoblja tjednog odmora i vremena vožnje između tih razdoblja odmora;

               2.

               pridržavanje dvotjednog ograničenja vremena vožnje;

               3.

               tahografski listići, podaci iz jedinice u vozilu i podaci iz kartice vozača, te tahografski ispisi.

         Države članice mogu, ako je primjereno, provjeravati zajedničku odgovornost drugih sudionika u prijevoznom lancu, kao na primjer otpremnika ili ugovaratelja, u slučaju otkrivene povrede, uključujući i provjeru da li su ugovori o pružanju prijevoza u skladu s uredbama (EEZ) br. 3820/85 i (EEZ) br. 3821/85.

      (1)  SL L 42, 23.2.1970., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 2006/28/EZ (SL L 65, 7.3.32006. str. 27.).
   PRILOG II.
   Standardna oprema kojom moraju raspolagati provedbene jedinice
   Države članice osiguravaju sljedeću standardnu opremu kojom moraju raspolagati provedbene jedinice u izvršavanju zadataka navedenih u Prilogu I.:

               1.

               oprema za preuzimanje podataka s jedinice u vozilu i s kartice vozača kod digitalnih tahografa za čitanje podataka i za analiziranje podataka i/ili prijenos nalaza u središnju bazu podataka radi analiziranja;

               2.

               oprema za provjeru tahografskih listića.

         PRILOG III.
   Povrede
   U skladu s člankom 9. stavkom 2., u smislu ove Direktive, sljedeći nezaključen popis služi kao smjernica za ono što će se smatrati povredom:

               1.

               prekoračenje maksimalnih dnevnih, tjednih ili četrnaestodnevnih vremena vožnje;

               2.

               nepoštovanje minimalnog dnevnog ili tjednog vremena odmora;

               3.

               nepoštovanje minimalne stanke;

               4.

               nepodešavanje tahografa u skladu sa zahtjevima Uredbe (EEZ) br. 3821/85.