title: Direktiva 2007/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o izvršavanju pojedinih prava dioničara trgovačkih društava uvrštenih na burzu

text:
               17/Sv. 002

               HR

               Službeni list Europske unije

               130

         32007L0036

               L 184/17

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               11.07.2007.

      DIREKTIVA 2007/36/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 11. srpnja 2007.
   o izvršavanju pojedinih prava dioničara trgovačkih društava uvrštenih na burzu
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegove članke 44. i 95.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora (1),
   u skladu s postupkom predviđenim u članku 251. Ugovora (2),
   budući da:

               (1)

               Komisija je u svojoj Komunikaciji i Vijeću i Europskom parlamentu od 21. svibnja 2003. naslovljenoj „Osuvremenjivanje prava trgovačkih društava i poboljšanje korporativnog upravljanja u Europskoj uniji – plan za napredak” navela da je potrebno poduzeti nove prilagođene inicijative radi jačanja prava dioničara društava uvrštenih na burzu te da bi trebalo hitno riješiti probleme u vezi s prekograničnim glasovanjem.

               (2)

               U svojoj Rezoluciji od 21. travnja 2004. (3) Europski je parlament izrazio svoju potporu namjeri Komisije da osnaži prava dioničara, posebno proširenjem pravila o transparentnosti, prava glasovanja putem punomoći, mogućnosti sudjelovanja na glavnoj skupštini elektroničkim putem i osiguranjem izvršavati prava prekograničnog glasovanja.

               (3)

               Imatelji dionica s pravom glasa trebali bi imati mogućnost izvršavanja tih prava s obzirom na to da se ona odražavaju na cijenu koja se mora platiti pri stjecanju dionica. Nadalje, učinkoviti nadzor dioničara preduvjet je uspješnog korporativnog upravljanja te bi ga shodno tome trebalo olakšati i poticati. Stoga je potrebno donijeti mjere da bi se u tom cilju uskladilo zakonodavstvo država članica. Trebalo bi ukloniti prepreke koje sprečavaju dioničare da glasuju, kao što je uvjetovanje korištenja prava na glasovanje zaustavljanjem trgovanja dionicama u određenom razdoblju prije glavne skupštine. Međutim, ova Direktiva ne utječe na postojeće zakonodavstvo Zajednice o jedinicama koje izdaje poduzeće za kolektivno ulaganje ili o jedinicama stečenim ili otuđenim u takvim poduzećima.

               (4)

               Postojeće zakonodavstvo Zajednice nije dostatno za postizanje ovog cilja. Direktiva 2001/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. svibnja 2001. o uvrštenju vrijednosnica u službenu kotaciju burze te o informacijama koje treba objaviti o tim vrijednosnicama (4) usmjerena je na informacije koje izdavatelji moraju otkriti tržištu te se stoga ne bavi samim postupkom glasovanja dioničara. Osim toga, Direktivom 2004/109/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 2004. o usklađivanju zahtjeva za transparentnošću u vezi s informacijama o izdavateljima čije su vrijednosnice uvrštene za trgovanje na uređenom tržištu (5) izdavatelji se obvezuju staviti na raspolaganje određene informacije i isprave koje su bitne za glavnu skupštinu, međutim takve informacije i isprave moraju biti dostupne u matičnoj državi članici izdavatelja. Stoga bi trebalo uvesti određene minimalne standarde radi zaštite ulagača i promicanja neometanog i učinkovitog izvršavanja prava dioničara povezanih s dionicama s pravom glasa. Što se tiče prava koja nisu prava glasovanja, državama članicama dopušteno je proširiti primjenu ovih minimalnih standarda i na dionice bez prava glasa ako se za te dionice ti standardi već ne primjenjuju.

               (5)

               Značajni udjel dionica u trgovačkim društvima uvrštenim na burzu drže dioničari koji nemaju boravište u državi članici u kojoj trgovačko društvo ima svoje sjedište. Nerezidentni dioničari trebali bi imati mogućnost neometanog izvršavanja svojih prava na glavnoj skupštini, isto kao i dioničari s boravištem u državi članici u kojoj trgovačko društvo ima svoje sjedište. To zahtijeva uklanjanje postojećih prepreka koje nerezidentnim dioničarima priječe pristup informacijama bitnim za glavnu skupštinu i izvršavanje prava glasa, kada fizički nisu prisutni na glavnoj skupštini. Uklanjanje ovih prepreka također bi trebalo koristiti rezidentnim dioničarima koji ne prisustvuju ili ne mogu prisustvovati glavnoj skupštini.

               (6)

               Dioničari bi trebali imati mogućnost informirano glasovati na glavnoj skupštini ili prije glavne skupštine, bez obzira na to gdje im je boravište. Svi bi dioničari trebali imati dovoljno vremena da razmotre isprave koje će se podnijeti glavnoj skupštini te odlučiti kako će glasovati sa svojim dionicama. U tom cilju trebalo bi na vrijeme dati obavijest o glavnoj skupštini, a dioničarima bi trebalo dostaviti potpune informacije koje će se iznijeti na glavnoj skupštini. Trebalo bi rabiti mogućnosti koje nude suvremene tehnologije za trenutni pristup informacijama. Ovom se Direktivom pretpostavlja da sva trgovačka društva uvrštena na burzu već posjeduju stranicu na internetu.

               (7)

               U načelu bi dioničari trebali imati mogućnost uvrštavati točke na dnevni red glavne skupštine te predstaviti prijedloge odluka o točkama dnevnog reda. Ne dovodeći u pitanje različite vremenske okvire i postupke koji se trenutačno rabe u Zajednici, izvršavanje tih prava trebalo bi ovisiti o dva osnovna pravila, i to da ni jedan prag potreban za izvršavanje tih prava ne bi trebao prelaziti 5 % dioničkog kapitala trgovačkog društva te da bi svi dioničari trebali, u svakom slučaju, primiti konačnu verziju dnevnog reda na vrijeme da bi se zadovoljavajuće pripremili za raspravu i glasovanje o svakoj točki.

               (8)

               U načelu bi svakom dioničaru trebalo omogućiti da postavlja pitanja koja se odnose na točke dnevnog reda glavne skupštine i da na njih dobije odgovor, dok bi državama članicama trebalo prepustiti da odrede pravila o tome kako i kada treba postavljati i odgovarati na pitanja.

               (9)

               Trgovačkim se društvima, koja svojim dioničarima nude sudjelovanje u glavnoj skupštini bilo kojim elektroničkim sredstvima, ne bi smjele postavljati zakonske prepreke. Glasovanje bez osobnog sudjelovanja na glavnoj skupštini, bilo poštom ili elektroničkim putem, ne bi se trebalo ograničavati osim ograničenjima potrebnim za provjeru identiteta i sigurnosti elektroničkih komunikacija. Međutim, to ne bi trebalo spriječiti države članice da donose pravila čiji je cilj osigurati da rezultati glasovanja odražavaju namjere dioničara u svim okolnostima, uključujući i pravila čiji je cilj rješavanje situacija u kojima se pojavljuju ili otkrivaju nove okolnosti nakon što je dioničar glasovao putem pošte ili elektroničkim putem.

               (10)

               Dobro korporativno upravljanje zahtijeva uspješan i učinkovit postupak glasovanja putem punomoći. Stoga bi trebalo ukloniti postojeća ograničenja koja glasovanje putem punomoći čine teškim i skupim. Međutim, dobro korporativno upravljanje također zahtijeva odgovarajuće zaštitne mjere od moguće zloporabe glasovanja putem punomoći. Opunomoćenik bi stoga trebao biti obvezan pridržavati se svih mogućih naputaka koje je dobio od dioničara, a države članice bi trebale imati mogućnost donijeti odgovarajuće mjere kojima se osigurava da opunomoćenik slijedi samo interes dioničara, bez obzira na razlog koji je doveo do sukoba interesa. Mjere protiv moguće zloporabe mogu se posebno sastojati od propisa koje države članice mogu donijeti da bi uredile aktivnosti osoba koje su aktivno uključene u prikupljanje punomoći ili koje su zapravo prikupile više od određenog značajnog broja punomoći, ponajprije da bi osigurale odgovarajući stupanj pouzdanosti i transparentnosti. Temeljem ove Direktive dioničari imaju diskrecijsko pravo imenovati takve osobe kao opunomoćenike, koji će prisustvovati glavnoj skupštini i glasovati u njihovo ime. Ova Direktiva, međutim, ne utječe ni na koje pravilo ili sankciju koju bi države članice mogle uvesti za takve osobe kada pri glasovanju dođe do zloporabe prikupljenih punomoći. Osim toga, ovom se Direktivom ne nameću nikakve obveze trgovačkim društvima da provjeravaju jesu li opunomoćenici glasovali u skladu s napucima dioničara koji su ih opunomoćili.

               (11)

               U slučaju financijskih posrednika, učinkovitost glasovanja na temelju naputaka počiva u velikoj mjeri na učinkovitosti lanca posrednika, s obzirom na to da ulagači često nisu u mogućnosti koristiti pravo glasa koje im daju njihove dionice bez suradnje svakog posrednika u lancu, koji ne mora imati ekonomskog interesa u dionicama. Da bi se omogućilo ulagačima da izvršavaju svoje pravo glasa u prekograničnim društvima, važno je da posrednici olakšaju izvršavanje prava glasa. Komisija bi trebala posvetiti dodatnu pozornost ovom pitanju u obliku preporuke da bi se osiguralo da ulagači imaju pristup učinkovitim uslugama glasovanja te da se pravo glasa izvršava u skladu s napucima koje su dali ti ulagači.

               (12)

               Budući da vrijeme objavljivanja glasova koji se prije glavne skupštine šalju poštom ili u elektroničkom obliku upravnim, upravljačkim ili nadzornim tijelima, kao i javnosti, predstavlja važno pitanje korporativnog upravljanja, njega mogu odrediti države članice.

               (13)

               Rezultate glasovanja trebalo bi utvrditi metodama koje odražavaju namjere glasovanja koje su izrazili dioničari te bi ih nakon glavne skupštine trebalo staviti na uvid barem putem internetskih stranica društva.

               (14)

               Budući da države članice na temelju postojećeg zakonodavstva Zajednice ne mogu zadovoljavajuće postići cilj ove Direktive, konkretno, omogućiti dioničarima učinkovito korištenje svojih prava u cijeloj Zajednici, i budući da se taj cilj s obzirom na opseg i učinke mjera može lakše postići na razini Zajednice, Zajednica može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti iz članka 5. Ugovora. U skladu s načelom proporcionalnosti, navedenim u tom članku, ova Direktiva ne nadilazi ono što je neophodno da bi se postigao taj cilj.

               (15)

               U skladu sa stavkom 34. Međuinstitucijskog dogovora o boljem zakonodavstvu (6), države članice se potiče da izrade i objave, za svoje potrebe i u interesu Zajednice, vlastite tablice koje prikazuju, što je moguće detaljnije, uzajamnu vezu između ove Direktive i mjera za prenošenje u nacionalno zakonodavstvo,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   POGLAVLJE I.

      OPĆE ODREDBE

   Članak 1.
   Predmet i područje primjene
   1.   Ovom se Direktivom utvrđuju zahtjevi u vezi s izvršavanjem određenih prava dioničara koja proizlaze iz dionica s pravom glasa u vezi s glavnom skupštinom trgovačkih društava koja imaju sjedište u nekoj državi članici i čije su dionice uvrštene na uređeno tržište koje se nalazi ili djeluje u državi članici.
   2.   Država članica koja je nadležna za zakonsko uređenje pitanja obuhvaćenih ovom Direktivom jest država članica u kojoj trgovačko društvo ima svoje sjedište, a upućivanje na „mjerodavno pravo” je upućivanje na pravo te države članice.
   3.   Države članice mogu iz ove Direktive izuzeti sljedeće vrste trgovačkih društava:

               (a)

               poduzeća za zajednička ulaganja u smislu članka 1. stavka 2. Direktive Vijeća 85/611/EEZ od 20. prosinca 1985. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na subjekte za zajednička ulaganja u prenosive vrijednosne papire (UCITS) (7);

               (b)

               poduzeća čiji je isključivi cilj zajedničko ulaganje kapitala koji je pribavila javnost, koja djeluju na načelu podjele rizika i koja ne traže pravni ili upravni nadzor nad bilo kojim izdavateljem svojih osnovnih ulaganja, pod uvjetom da su ova poduzeća za zajednička ulaganja ovlaštena i podložna nadzoru nadležnih tijela te da imaju depozitara koji izvršava funkcije jednake onima iz Direktive 85/611/EEZ;

               (c)

               zadruge.

         Članak 2.
   Definicije
   Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:

               (a)

               „uređeno tržište” je tržište kako je određeno člankom 4. stavkom 1. točkom 14. Direktive 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o tržištima financijskih instrumenata (8);

               (b)

               „dioničar” je fizička ili pravna osoba koja je priznata kao dioničar na temelju mjerodavnog prava;

               (c)

               „punomoć” je ovlaštenje koje dioničar daje fizičkoj ili pravnoj osobi da u njegovo ime izvršava neka ili sva prava tog dioničara na glavnoj skupštini.

         Članak 3.
   Dodatne nacionalne mjere
   Ovom se Direktivom ne sprečava države članice da uvedu dodatne obveze trgovačkim društvima ili da poduzmu drukčije mjere kojima se dioničarima olakšava izvršavanje prava iz ove Direktive.
   POGLAVLJE II.

      GLAVNA SKUPŠTINA DIONIČARA

   Članak 4.
   Jednako postupanje prema dioničarima
   Trgovačko društvo osigurava jednako postupanje prema svim dioničarima koji su u istom položaju glede sudjelovanja i izvršavanja prava glasa na glavnoj skupštini.
   Članak 5.
   Informacije prije glavne skupštine
   1.   Ne dovodeći u pitanje članak 9. stavak 4. i članak 11. stavak 4. Direktive 2004/25/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o ponudama za preuzimanje (9), države članice osiguravaju da trgovačka društva objave sazivanje glavne skupštine na jedan od načina utvrđenih u stavku 2. ovog članka, najkasnije dvadeset prvog dana prije dana održavanja skupštine.
   Države članice mogu predvidjeti da glavna skupština dioničara, kada društvo nudi dioničarima mogućnost glasovanja elektroničkim putem dostupnim svim dioničarima, odluči da se objavi sazivanje glavne skupštine, koja nije godišnja glavna skupština, na jedan od načina utvrđenih u stavku 2. ovog članka najkasnije četrnaestog dana prije dana održavanja skupštine. Ova se odluka treba donijeti najmanje dvotrećinskom većinom glasova iz dionica ili upisanog kapitala koje predstavljaju, te za razdoblje najkasnije do sljedeće godišnje glavne skupštine.
   Države članice ne moraju primjenjivati najkraće rokove iz prvog i drugog podstavka za drugo ili sljedeća sazivanja glavne skupštine, koja se saziva zbog nedostatka kvoruma potrebnog za prvo sazivanje skupštine, pod uvjetom da se poštovao ovaj članak kod prvog sazivanja te da na dnevni red nije stavljena nijedna nova točka, i da je prošlo najmanje deset dana između zadnjeg sazivanja i datuma glavne skupštine.
   2.   Ne dovodeći u pitanje dodatne zahtjeve u vezi s pozivom ili objavom koje je utvrdila nadležna država članica, kako je određeno člankom 1. stavkom 2., od društva se zahtijeva da objavi sazivanje navedeno u stavku 1. ovog članka tako da se osigura brz pristup, i bez diskriminacije. Država članica od društva zahtijeva da uporabi medije u koje se može pouzdati da će učinkovito prenijeti informacije javnosti u cijeloj Zajednici. Država članica ne smije propisati samo uporabu medija čija je uprava na njenom državnom području.
   Država članica ne treba primjenjivati prvi podstavak na trgovačka društva koja mogu pronaći imena i adrese svojih dioničara u postojećoj knjizi dioničara, pod uvjetom da je to društvo obvezno poslati poziv svakom od svojih dioničara upisanih u knjigu.
   Ni u kojem slučaju društvo ne smije zaračunavati poseban trošak za obavijest o sazivanju u propisanom obliku.
   3.   Obavijest o sazivanju iz stavka 1. u svakom slučaju uključuje:

               (a)

               točan navod vremena i mjesta gdje će se održati glavna skupština, kao i predloženi dnevni red glavne skupštine;

               (b)

               jasan i točan opis postupaka kojih se dioničari moraju pridržavati da bi mogli sudjelovati i glasovati na skupštini dioničara. Oni uključuju informacije o:

                           i.

                           pravima dioničara na temelju članka 6., ako se ta prava mogu izvršavati nakon objave sazivanja, i na temelju članka 9., te rokovima u okviru kojih se ta prava mogu izvršavati; obavijest o sazivanju može se ograničiti samo na rokove u kojima se ova prava mogu izvršavati, pod uvjetom da sadrži uputu na internetsku stranicu društva na kojoj su dostupne podrobnije informacije o tim pravima;

                           ii.

                           postupku glasovanja putem punomoći, posebno o obrascima koji će se koristiti za glasovanje putem punomoći i sredstvima preko kojih društvo može primati elektroničke obavijesti o imenovanju opunomoćenika; i

                           iii.

                           prema potrebi, postupcima za glasovanje putem pošte ili elektroničkim putem;

               (c)

               prema potrebi, datum utvrđivanja stanja u knjizi dioničara, kako je utvrđeno u članku 7. stavku 2., i objašnjenje da samo oni koji su dioničari na taj datum imaju pravo sudjelovati i glasovati na glavnoj skupštini;

               (d)

               uputu na mjesto gdje se i kako može nabaviti potpuni, neskraćeni tekst isprava i prijedloga odluka iz točaka (c) i (d) stavka 4.;

               (e)

               adresu stranice na internetu na kojoj će biti dostupne informacije iz stavka 4.

         4.   Države članice osiguravaju da, u neprekinutom razdoblju od dvadeset prvog dana prije datuma glavne skupštine i uključujući dan održavanja skupštine, društvo, u svakom slučaju, svojim dioničarima stavi na raspolaganje na svojoj stranici na internetu sljedeće informacije:

               (a)

               obavijest o sazivanju iz stavka 1.;

               (b)

               ukupni broj dionica i prava glasa na datum sazivanja (uključujući odvojeni ukupni broj za svaku vrstu dionica kada je kapital društva podijeljen u dvije ili više rodova dionica);

               (c)

               isprave koje će se podnijeti skupštini dioničara;

               (d)

               prijedlog odluke ili, kada se ne predlaže donošenje odluke, očitovanje nadležnog tijela društva imenovanog na temelju mjerodavnog prava o svakoj točki predloženog dnevnog reda glavne skupštine; osim toga, prijedlog odluke koji su dioničari izložili stavlja se na internet što je moguće prije, nakon što ga društvo dobije;

               (e)

               prema potrebi, obrasce koji se koriste za glasovanje putem punomoći i putem pošte ako se takvi obrasci ne šalju izravno svakom dioničaru.

         Kada obrasci iz točke (e) nisu dostupni na internetu iz tehničkih razloga, društvo na svojoj internetskoj stranici navodi kako se obrasci mogu dobiti na papiru. U tom slučaju od društva se zahtijeva da obrasce šalje poštom besplatno svakom dioničaru koji to zatraži.
   Kada se obavijest o sazivanju glavne skupštine, sukladno članku 9. stavku 4. ili članku 11. stavku 4. Direktive 2004/25/EZ ili drugom podstavku stavka 1. ovog članka, objavi kasnije od dvadeset prvog dana prije dana održavanja skupštine, na odgovarajući način se skraćuje razdoblje utvrđeno u ovom stavku.
   Članak 6.
   Pravo uvrštenja točaka na dnevni red glavne skupštine i predlaganja nacrta odluke
   1.   Države članice osiguravaju da dioničari, pojedinačno ili skupno, imaju pravo:

               (a)

               uvrstiti točke na dnevni red glavne skupštine, pod uvjetom da svaka točka sadrži obrazloženje ili prijedlog odluke koji će se usvojiti na glavnoj skupštini; i

               (b)

               izložiti prijedlog odluke za točke uključene ili koje će se uključiti u dnevni red glavne skupštine.

         Države članice mogu predvidjeti da se pravo navedeno u točki (a) smije izvršavati samo u vezi s godišnjom glavnom skupštinom, pod uvjetom da dioničari, pojedinačno ili skupno, imaju pravo sazivati, ili zahtijevati od društva da sazove, glavnu skupštinu koja nije godišnja skupština, s dnevnim redom koji, u svakom slučaju, uključuje sve točke koje traže ti dioničari.
   Države članice mogu predvidjeti da se ta prava koriste u pisanom obliku (koji se dostavlja poštom ili elektroničkim putem).
   2.   Kada je bilo koje pravo utvrđeno u stavku 1. uvjetovano time da dotični dioničar ili dioničari posjeduje/posjeduju minimalni udjel u društvu, takav minimalni udjel ne prelazi 5 % dioničkog kapitala.
   3.   Svaka država članica utvrđuje jedinstveni rok s obzirom na utvrđeni broj dana prije skupštine dioničara ili sazivanja skupštine do kojeg dioničari mogu izvršavati pravo iz stavka 1. točke (a). Na isti način svaka država članica može utvrditi rok u kojem se izvršava pravo iz stavka 1. točke (b).
   4.   Kada izvršavanje prava iz stavka 1. točke (a) zahtijeva izmjenu dnevnog reda skupštine dioničara koji je već dioničarima dostavljen, države članice osiguravaju da društvo stavi na raspolaganje izmijenjeni dnevni red na isti način kao i prethodni dnevni red prije datuma utvrđivanja stanja u knjizi dioničara koji je utvrđen u članku 7. stavku 2. ili, ako se ne primjenjuje taj datum, dostatno prije dana održavanja skupštine dioničara, da bi se omogućilo drugim dioničarima da imenuju opunomoćenika ili da, prema potrebi, glasuju poštom.
   Članak 7.
   Zahtjevi za sudjelovanje i glasovanje na glavnoj skupštini
   1.   Države članice osiguravaju da:

               (a)

               prava dioničara da sudjeluje u glavnoj skupštini i da glasuje u odnosu na sve svoje dionice ne ovise ni o kakvom zahtjevu da se njegove dionice pohrane kod, ili prenesu, ili upišu na ime druge fizičke ili pravne osobe prije glavne skupštine; i

               (b)

               prava dioničara da proda ili na drugi način prenese svoje dionice tijekom razdoblja između datuma utvrđivanja stanja u knjizi dioničara, koji je određen u stavku 2., i skupštine dioničara na koju se odnosi ne podliježu nikakvom ograničenju kojemu ne podliježu u drugim razdobljima.

         2.   Države članice predviđaju da pravo dioničara da sudjeluje u glavnoj skupštini i da glasuje u vezi sa svojim dionicama bude određeno na temelju dionica koje dioničar drži na utvrđeni datum prije glavne skupštine (datum utvrđivanja stanja u knjizi dioničara).
   Države članice ne moraju primjenjivati prvi stavak na društva koja mogu utvrditi imena i adrese svojih dioničara u postojećoj knjizi dioničara na datum održavanja glavne skupštine.
   3.   Svaka država članica osigurava da se za sva društva primjenjuje jedinstveni datum utvrđivanja stanja u knjizi dioničara. Međutim, država članica može odrediti jedan takav datum za društva koja su izdala dionice na donositelja, a drugi za društva koja su izdala ubilježene dionice, pod uvjetom da se jedinstveni datum utvrđivanja stanja u knjizi dioničara primjenjuje na svako društvo koje je izdalo obje vrste dionica. Datum utvrđivanja stanja u knjizi dioničara najkasnije je trideset dana prije datuma održavanja glavne skupštine na koju se odnosi. Pri provedbi ove odredbe i članka 5. stavka 1., svaka država članica osigurava da protekne najmanje osam dana između najkasnijeg dopuštenog datuma za sazivanje glavne skupštine i datuma utvrđivanja stanja u knjizi dioničara. Kod izračuna broja dana ova se dva datuma ne uključuju. Međutim, u okolnostima opisanim u članku 5. stavku 1. trećem podstavku, država članica može zahtijevati da protekne najmanje šest dana između najkasnije dopuštenog datuma za drugo ili sljedeće sazivanje glavne skupštine i datuma utvrđivanja stanja u knjizi dioničara. Kod izračuna broja dana ova se dva datuma ne uključuju.
   4.   Dokaz svojstva dioničara može ovisiti samo o onim zahtjevima koji su potrebni za utvrđivanje identiteta dioničara i u onoj mjeri u kojoj su oni razmjerni za postizanje tog cilja.
   Članak 8.
   Sudjelovanje u glavnoj skupštini elektroničkim putem
   1.   Države članice dopuštaju društvima da svojim dioničarima ponude bilo koji oblik sudjelovanja u glavnoj skupštini elektroničkim putem, posebno bilo kojim ili svim sljedećim oblicima sudjelovanja:

               (a)

               prijenosom glavne skupštine u stvarnom vremenu;

               (b)

               dvosmjernom komunikacijom u stvarnom vremenu koja omogućava dioničarima da se obrate glavnoj skupštini s udaljenog mjesta;

               (c)

               mehanizmom glasovanja, bilo prije ili tijekom glavne skupštine, bez potrebe da se imenuje opunomoćenik koji tjelesno prisustvuje skupštini.

         2.   Uporaba elektroničkih sredstava da bi se omogućilo dioničarima da sudjeluju u glavnoj skupštini može ovisiti samo o zahtjevima i ograničenjima potrebnim da bi se utvrdio identitet dioničara i jamčila sigurnost elektroničke komunikacije, te samo u onoj mjeri u kojoj su oni razmjerni postizanju tog cilja.
   Ovime se ne dovodi u pitanje nijedna pravna norma koju je država članica donijela ili može donijeti u vezi s postupkom odlučivanja unutar društva radi uvođenja ili primjene bilo kojeg oblika sudjelovanja elektroničkim putem.
   Članak 9.
   Pravo na postavljanje pitanja
   1.   Svaki dioničar ima pravo postavljati pitanja koja se odnose na točke dnevnog reda glavne skupštine. Društvo odgovara na pitanja koja su mu postavili dioničari.
   2.   Pravo postavljanja pitanja i obveza odgovora podložni su mjerama koje država članica može poduzeti, ili dopustiti društvima da ih poduzmu, da bi se utvrdio identitet dioničara, osigurao red na glavnim skupštinama te njihova priprema i zaštita povjerljivosti i poslovnih interesa društva. Države članice mogu omogućiti društvima da pruže zajednički odgovor na pitanja istog sadržaja.
   Države članice mogu predvidjeti da se smatra da je odgovoreno ako su odgovarajuće informacije dostupne na internetskoj stranici društva u obliku pitanja i odgovora.
   Članak 10.
   Glasovanje putem punomoći
   1.   Svaki dioničar ima pravo imenovati bilo koju drugu fizičku ili pravnu osobu kao opunomoćenika koji će prisustvovati i glasovati na skupštini dioničara u njegovo ime. Opunomoćenik uživa ista prava govora i postavljanja pitanja na glavnoj skupštini koja bi imao dioničar kojeg predstavlja.
   Osim zahtjeva da opunomoćenik mora imati pravnu i poslovnu sposobnost, države članice ukidaju bilo koju pravnu normu koja ograničava ili dopušta društvima da ograniče pravo na izbor osoba koje se imenuju opunomoćenicima.
   2.   Države članice mogu ograničiti imenovanje opunomoćenika za jednu skupštinu, ili za skupštine koje će se održavati tijekom utvrđenog razdoblja.
   Ne dovodeći u pitanje članak 13. stavak 5. države članice mogu ograničiti broj osoba koje dioničar može imenovati opunomoćenicima u odnosu na bilo koju glavnu skupštinu. Međutim, ako dioničar drži dionice društva na više od jednog računa vrijednosnica, takvo ograničenje ne sprečava dioničara da, za dionice koje ima na svakom računu vrijednosnica, imenuje posebnog opunomoćenika u vezi s bilo kojom glavnom skupštinom. Ovime se ne utječe na pravila propisana mjerodavnim pravom koja zabranjuju različito glasovanje u vezi s dionicama koje drži jedan te isti dioničar.
   3.   Osim ograničenja izričito dopuštenih u stavcima 1. i 2., države članice ne ograničavaju i ne dopuštaju društvima da ograniče izvršavanje prava dioničara preko opunomoćenika za bilo koju drugu svrhu osim za rješavanje mogućih sukoba interesa između opunomoćenika i dioničara, u interesu kojeg je opunomoćenik dužan djelovati, a pri tome države članice ne postavljaju nikakve zahtjeve osim sljedećih:

               (a)

               države članice mogu propisati da opunomoćenik otkrije određene utvrđene činjenice koje bi mogle biti bitne za dioničare pri procjeni rizika da bi opunomoćenik mogao zastupati interese koji se razlikuju od interesa dioničara;

               (b)

               države članice mogu ograničiti ili izuzeti korištenje prava dioničara preko opunomoćenika ako nema konkretnih naputaka za glasovanje za bilo koju odluku u vezi s kojom opunomoćenik glasuje u ime dioničara;

               (c)

               države članice mogu ograničiti ili izuzeti prijenos punomoći na drugu osobu, ali to ne sprečava opunomoćenika, koji je pravna osoba, da koristi ovlasti koje su mu dane preko bilo kojeg člana svojeg upravnog ili upravljačkog tijela ili bilo kojeg svog zaposlenika.

         U smislu ovog stavka, sukob interesa može posebno proizići kada je opunomoćenik:

               i.

               većinski dioničar društva, ili subjekt kojeg takav dioničar nadzire;

               ii.

               član upravnog, upravljačkog ili nadzornog tijela društva, ili većinskog dioničara ili subjekta iz točke (i) kojeg se nadzire;

               iii.

               zaposlenik ili revizor društva, ili većinskog vlasnika ili subjekta iz točke (i) kojeg se nadzire;

               iv.

               u obiteljskoj vezi s fizičkom osobom iz točaka (i) do (iii).

         4.   Opunomoćenik glasuje u skladu s napucima koje je dao dioničar koji ga je imenovao.
   Države članice mogu zahtijevati od opunomoćenika da čuva dokumentaciju o napucima za glasovanje određeno najkraće razdoblje te da na zahtjev potvrdi da su provedeni napuci o glasovanju.
   5.   Osoba koja djeluje kao opunomoćenik može imati punomoć više od jednog dioničara bez ograničenja broja dioničara koje zastupa. Kada opunomoćenik ima punomoći nekoliko dioničara, mjerodavno pravo mu omogućava da za određenog dioničara glasuje drukčije nego za drugog dioničara.
   Članak 11.
   Formalnosti o imenovanju opunomoćenika i obavješćivanju
   1.   Države članice dopuštaju dioničarima imenovanje opunomoćenika elektroničkim putem. Osim toga, države članice dopuštaju društvima da prihvate obavijest o imenovanju elektroničkim putem te osiguravaju da svako društvo nudi svojim dioničarima najmanje jedan učinkovit način obavješćivanja elektroničkim putem.
   2.   Države članice osiguravaju da se opunomoćenici imenuju te da se o tom imenovanju obavijesti društvo samo u pisanom obliku. Osim ovog osnovnog formalnog uvjeta, imenovanje opunomoćenika, obavješćivanje društva o imenovanju te davanje mogućih naputaka o glasovanju opunomoćeniku može se uvjetovati samo takvim formalnim zahtjevima potrebnim za utvrđivanje identiteta dioničara i opunomoćenika, ili da se osigura mogućnost provjere sadržaja naputaka za glasovanje, samo u onoj mjeri u kojoj su oni razmjerni postizanju tih ciljeva.
   3.   Odredbe ovog članka primjenjuju se mutatis mutandis za opoziv imenovanja opunomoćenika.
   Članak 12.
   Glasovanje putem pošte
   Države članice dopuštaju društvima da svojim dioničarima ponude mogućnost glasovanja putem pošte prije glavne skupštine. Glasovanje putem pošte može ovisiti samo o takvim zahtjevima i ograničenjima potrebnim da se utvrdi identitet dioničara i samo u mjeri u kojoj su oni razmjerni postizanju tih ciljeva.
   Članak 13.
   Uklanjanje određenih prepreka učinkovitom korištenju prava glasa
   1.   Ovaj se članak primjenjuje kada fizička ili pravna osoba, koju mjerodavno pravo priznaje kao dioničara, posluje u ime druge fizičke ili pravne osobe (klijent).
   2.   Kada se u mjerodavnom pravu predviđa da su zahtjevi za objavom preduvjet za korištenje prava glasovanja dioničara iz stavka 1., takvi zahtjevi ne nadilaze više od popisa kojim se društvu otkriva identitet svakog klijenta i broj dionica o kojima se glasuje u njegovo ime.
   3.   Kada se u mjerodavnom pravu predviđaju formalni zahtjevi kojima se odobrava da dioničar iz stavka 1. izvršava prava glasovanja ili glasuje na temelju naputaka o glasovanju, takvi formalni zahtjevi ne nadilaze ono što je neophodno da bi se utvrdio identitet klijenta ili mogućnost provjere sadržaja naputaka o glasovanju, i razmjerni su postizanju tih ciljeva.
   4.   Dioničaru iz stavka 1. dopušteno je glasovati glasovima koji proizlaze iz nekih dionica drukčije nego glasovima koji proizlaze iz drugih dionica.
   5.   Kada se mjerodavnim pravom ograničava broj osoba koje dioničar može imenovati opunomoćenicima u skladu s člankom 10. stavkom 2., takvo ograničenje ne sprečava dioničara iz stavka 1. ovog članka da izda punomoć svakom svom klijentu ili bilo kojoj trećoj strani koju klijent navede.
   Članak 14.
   Rezultati glasovanja
   1.   Trgovačko društvo za svaku odluku, u svakom slučaju, utvrđuje broj dionica za koje su dani važeći glasovi, udjel dioničkog kapitala koji predstavljaju ti glasovi, ukupan broj važećih glasova, kao i broj glasova za i protiv svake odluke te, prema potrebi, broj suzdržanih glasova.
   Međutim, države članice mogu predvidjeti ili omogućiti društvima da predvide da je, ako ni jedan dioničar ne zahtijeva potpuno izvješće o glasovanju, dostatno utvrditi rezultate glasovanja samo u omjeru potrebnom da se zajamči da je za svaku odluku postignuta tražena većina.
   2.   U razdoblju koje određuje mjerodavno pravo, a koje ne prelazi petnaest dana nakon glavne skupštine, trgovačko društvo na svojoj internetskoj stranici objavljuje rezultate glasovanja utvrđene sukladno stavku 1.
   3.   Ovaj članak ne dovodi u pitanje nijednu pravnu normu koju su države članice donijele ili koje mogu donijeti u vezi s formalnostima koje su potrebne da bi odluka bila valjana ili s mogućnošću naknadnog pravnog osporavanja rezultata glasovanja.
   POGLAVLJE III.

      ZAVRŠNE ODREDBE

   Članak 15.
   Prenošenje u nacionalno pravo
   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 3. kolovoza 2009. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih mjera.
   Neovisno o prvom stavku, države članice u kojima su 1. srpnja 2006. na snazi nacionalne mjere kojima se ograničava ili zabranjuje imenovanje opunomoćenika u slučaju iz članka 10. stavka 3., drugog podstavka, točke ii., donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s člankom 10. stavkom 3. u pogledu takvog ograničenja ili zabrane, najkasnije do 3. kolovoza 2012.
   Države članice odmah dostavljaju Komisiji broj dana utvrđen u članku 6. stavku 3. i članku 7. stavku 3. te bilo kakve naknadne izmjene tog broja, a Komisija ovu informaciju objavljuje u Službenom listu Europske unije.
   Kada države članice donose mjere iz prvog stavka, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   Članak 16.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 17.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Strasbourgu 11. srpnja 2007.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         H.-G. PÖTTERING

            Za Vijeće

            Predsjednik

         M. LOBO ANTUNES

      (1)  SL C 318, 23.12.2006., str. 42.

      (2)  Mišljenje Europskog parlamenta od 15. veljače 2007. (još nije objavljeno u Službenom listu) i Odluka Vijeća od 12. lipnja 2007.

      (3)  SL C 104 E, 30.4.2004., str. 714.

      (4)  SL L 184, 6.7.2001., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 2005/1/EZ (SL L 79, 24.3.2005., str. 9.).

      (5)  SL L 390, 31.12.2004., str. 38.

      (6)  SL C 321, 31.12.2003., str. 1.

      (7)  SL L 375, 31.12.1985., str. 3.

      (8)  SL L 145, 30.4.2004., str. 1.

      (9)  SL L 142, 30.4.2004., str. 12.


title: Direktiva Vijeća 2004/114/EZ od 13. prosinca 2004. o uvjetima prihvata državljana trećih zemalja u svrhu studija, razmjene učenika, osposobljavanja bez naknade ili volonterstva

text:
               19/Sv. 012

               HR

               Službeni list Europske unije

               78

         32004L0114

               L 375/12

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               13.12.2004.

      DIREKTIVA VIJEĆA 2004/114/EZ
   od 13. prosinca 2004.
   o uvjetima prihvata državljana trećih zemalja u svrhu studija, razmjene učenika, osposobljavanja bez naknade ili volonterstva
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegove točke 3.(a) i 4. prvog podstavka članka 63.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (3),
   budući da:

               (1)

               S ciljem postupne uspostave područja slobode, sigurnosti i pravde, Ugovor predviđa donošenje mjera u područjima azila, nezakonitih migracija i zaštite prava državljana trećih zemalja.

               (2)

               Ugovor predviđa da Vijeće mora donijeti mjere o politici na području nezakonitih migracija koje se odnose na uvjete ulaska i boravka, te normi za postupke izdavanja viza i dozvole boravka.

               (3)

               Na posebnom je sastanku u Tampereu 15. i 16. listopada 1999., Europsko vijeće potvrdilo potrebu usklađivanja nacionalnih zakonodavstava o uvjetima za prihvat i boravak državljana trećih zemalja te je zamolilo Vijeće da žurno donese odluke na osnovi prijedloga Komisije.

               (4)

               Ova Direktiva poštuje temeljna prava i sukladna je načelima iz Povelje o temeljnim pravima Europske unije.

               (5)

               Države članice trebale bi primjenjivati odredbe ove Direktive bez diskriminacije na temelju spola, rase, boje kože, etničkog ili društvenog podrijetla, genetskih karakteristika, jezika, vjere, političkih ili bilo kakvih drugih uvjerenja, pripadnosti nacionalnoj manjini, imovine, rođenja, invalidnosti, dobi ili spolne orijentacije.

               (6)

               Jedan od ciljeva djelovanja Zajednice u području obrazovanja jest promicanje Europe u cjelini kao svjetskog središta izvrsnosti za studije i strukovnu izobrazbu. Promicanje mobilnosti državljana trećih zemalja u Zajednicu u svrhe studiranja, ključni je čimbenik u toj strategiji. Njen je dio i usklađivanje nacionalnih zakonodavstava država članica o uvjetima ulaska i boravka.

               (7)

               Migracija u svrhe predviđene ovom Direktivom, koja je po definiciji privremena i ne ovisi o situaciji na tržištu rada u državi domaćinu, predstavlja oblik uzajamnog obogaćivanja za migrante, njihovu zemlju podrijetla, državu članicu domaćina te pomaže u promicanju boljeg razumijevanja među kulturama.

               (8)

               Pojam prihvat obuhvaća ulazak i boravak državljana treće države u svrhe utvrđene ovom Direktivom.

               (9)

               Nova pravila Zajednice temelje se na definicijama studenta, pripravnika, obrazovne ustanove i dobrovoljca koji se već koriste u pravu Zajednice, posebno u raznim programima Zajednica za promicanje mobilnosti osoba o kojima je riječ (Sokrat, Europska dobrovoljni centar itd.).

               (10)

               Države članice trebale bi odrediti trajanje i druge uvjete pripremnih tečajeva za studente koji su obuhvaćeni ovom Direktivom sukladno njihovom nacionalnom zakonodavstvu.

               (11)

               Ova se Direktiva ne odnosi na državljane trećih zemalja koji se ubrajaju u kategorije neplaćenih pripravnika i dobrovoljaca koji se na temelju svojih djelatnosti ili vrste naknade ili plaćanja koje primaju, smatraju radnicima na temelju nacionalnog zakonodavstva. Države članice trebale bi odlučiti o prihvatu državljana trećih zemalja koji namjeravaju obaviti specijalistički studij u području medicine.

               (12)

               Dokaz da je visokoškolska ustanova primila studenta može, između ostalog, biti u obliku pisma ili potvrde o njegovu upisu.

               (13)

               Pri procjeni dostupnosti raspoloživih izvora sredstava u obzir se mogu uzeti i stipendije.

               (14)

               Prihvat u svrhe utvrđene ovom Direktivom može biti odbijen na osnovi opravdanih razloga. Prihvat se posebno može odbiti ako država članica smatra, na osnovi procjene činjenica, da određeni državljanin treće države predstavlja moguću prijetnju općem interesu i javnoj sigurnosti. Pojam općeg interesa može obuhvaćati presudu za počinjeno teško kazneno djelo. U tom smislu treba napomenuti da pojmovi opći interes i javna sigurnost obuhvaćaju i slučajeve u kojima državljanin treće države pripada ili je pripadao udrugama koje podupiru terorizam, podupru ili su podupirale takve udruge, ili ima ili je imao ekstremistička usmjerenja.

               (15)

               U slučaju dvojbi u vezi osnova zahtjeva za prihvat, države članice trebale bi imati mogućnost traženja svih potrebnih dokaza za procjenu njene vjerodostojnosti, posebno na osnovi studija koje je predložio podnositelj zahtjeva, s ciljem sprečavanja zlouporabe i pogrešne uporabe postupaka utvrđenih u ovoj Direktivi.

               (16)

               Mora se olakšati mobilnost studenta koji su državljani trećih zemalja, a studiraju u nekoliko država članica, kao i prihvat državljana trećih zemalja koji sudjeluju u programima Zajednice s ciljem promicanja mobilnosti unutar Zajednice i prema njoj u svrhe utvrđene ovom Direktivom.

               (17)

               Kako bi omogućile početni ulaz na svoje državno područje, države članice trebale bi moći da pravodobno izdaju dozvolu boravka ili, ako dozvole boravka izdaju isključivo na svom državnom području, vizu.

               (18)

               Kako bi omogućili studentima koji su državljani trećih zemalja da pokriju dio troškova studija, trebalo bi im omogućiti pristup tržištu rada pod uvjetima utvrđenih ovom Direktivom. Načelo kojim se studentima omogućava pristup tržištu rada pod uvjetima utvrđenim ovom Direktivom trebalo bi biti opće pravilo; međutim, u izuzetnim okolnostima države članice trebale bi imati mogućnost uzeti u obzir stanje na svojim nacionalnim tržištima rada.

               (19)

               Pojam prethodnog odobrenja uključuje odobravanje radnih dozvola studentima koji žele obavljati gospodarsku djelatnost.

               (20)

               Ova Direktiva nema utjecaja na nacionalno zakonodavstvo u području rada na nepuno radno vrijeme.

               (21)

               Trebalo bi donijeti odredbe za ubrzane postupke prihvata u svrhe studiranja ili u svrhe shema razmjena učenika kojima upravljaju priznate organizacije u državama članicama.

               (22)

               Svaka država članica trebala bi osigurati dostupnost što je moguće potpunijih redovito ažuriranih informacija široj javnosti, posebno na internetu, o ustanovama utvrđenima u ovoj Direktivi, programima studija na koje bi državljani trećih zemalja mogli biti primljeni te o uvjetima i postupcima za ulazak i boravak na njezinom državnom području u te svrhe.

               (23)

               Ova Direktiva ni u kojem slučaju ne bi trebala utjecati na primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1030/2002 od 13. lipnja 2002. koja utvrđuje jedinstveni obrazac dozvole boravka državljana trećih zemalja (4).

               (24)

               Budući da države članice ne mogu na zadovoljavajući način ostvariti ciljeve ove Direktive, a posebno određivanje uvjeta prihvata državljana trećih zemalja u svrhe studija, razmjene učenika, neplaćene izobrazbe i dobrovoljnog rada, već se oni zbog svoj opsega ili učinaka mogu bolje ostvariti na razini Zajednice, Zajednica može usvojiti mjere, sukladno načelu supsidijarnosti, kako je utvrđeno u članku 5. Ugovora. Sukladno načelu proporcionalnosti utvrđenome u tome članku, ova Direktiva ne izlazi iz okvira onoga što je potrebno za postizanje tog cilja.

               (25)

               Sukladno člancima 1. i 2. Protokola o položaju Ujedinjene Kraljevine i Irske, priloženog uz Ugovor o Europskoj uniji i Ugovor o osnivanju Europske zajednice te ne dovodeći u pitanje članak 4. spomenutog Protokola, te države članice ne sudjeluju u donošenju ove Direktive, nisu njom vezane i nisu je dužne primjenjivati.

               (26)

               Sukladno člancima 1. i 2. Protokola o položaju Danske, priloženog uz Ugovor o Europskoj uniji i Ugovor o osnivanju Europske zajednice, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Direktive, nije njom vezana i nije je dužna primjenjivati,

         DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   POGLAVLJE I.

      OPĆE ODREDBE

   Članak 1.
   Predmet
   Svrha je ove Direktive odrediti:

               (a)

               uvjete za prihvat državljana treće države na državno područje država članica na razdoblje duže od tri mjeseca u svrhe studija, razmjene učenika, neplaćene izobrazbe i dobrovoljnog rada;

               (b)

               pravila za postupke prihvata državljana trećih zemalja na državno područje država članica u te svrhe.

         Članak 2.
   Definicije
   Za potrebe ove Direktive:

               (a)

               „državljanin treće države” znači svaka osoba koja nije građanin Europske unije u smislu članka 17. stavka 1. Ugovora;

               (b)

               „student” znači državljanin treće države kojeg je visokoškolska ustanova primila te mu je odobren prihvat na državno područje države članice kako bi nastavio svoju glavnu djelatnost redovnog studiranja nakon kojeg će steći titulu visokog obrazovanja koje priznaje država članica uključujući diplome, svjedodžbe, doktorske titule u visokoškolskoj ustanovi, što može obuhvaćati pripremni tečaj koji prethodi takvom obrazovanju sukladno njenom nacionalnom zakonodavstvu;

               (c)

               „učenik” znači državljanin treće države kojem je odobren prihvat na državno područje države članice kako bi pohađao priznat program srednjoškolskog obrazovanja u okviru programa razmjene koji provodi organizacija koju država članica priznaje u tu svrhu sukladno njenom nacionalnom zakonodavstvu ili upravnoj praksi;

               (d)

               „neplaćeni pripravnik” znači državljanin treće države kojem je odobren ulazak na državno područje države članice tijekom pripravničkog razdoblja bez naknade sukladno nacionalnom zakonodavstvu;

               (e)

               „ustanova” znači javna ili privatna ustanova koju priznaje država članica domaćin i/ili čiji su studijski programi priznati sukladno njenom nacionalnom zakonodavstvu ili upravnoj praksi u svrhe utvrđene u ovoj Direktivi;

               (f)

               „shema dobrovoljnog rada” znači program djelatnosti ili praktične solidarnosti koji se temelji na shemi države ili Zajednice, koji ostvaruju ciljeve od općeg interesa;

               (g)

               „dozvola boravka” znači svako odobrenje koje su izdala tijela države članice kojima se državljaninu treće države dopušta zakoniti boravak na njenom državnom području, sukladno članku 1. stavku 2. točki (a) Uredbe (EZ) br. 1030/2002.

         Članak 3.
   Područje primjene
   1.   Ova se Direktiva primjenjuje na državljane trećih zemalja koji su podnijeli zahtjev za prihvat na državno područje države članice u svrhe studija.
   Države članice mogu odlučiti hoće li ovu Direktivu primjenjivati i na državljane trećih zemalja koji podnesu zahtjev za prihvat u svrhe razmjene učenika, neplaćene izobrazbe ili dobrovoljnog rada.
   2.   Ova se Direktiva ne primjenjuje na:

               (a)

               državljane trećih zemalja koji borave u državi članici kao podnositelji zahtjeva za azil, ili na temelju supsidijarnih oblika zaštite ili na temelju programa privremene zaštite;

               (b)

               državljane trećih zemalja čiji je progon obustavljen zbog činjeničnih ili pravnih razloga;

               (c)

               državljane trećih zemalja koji su članovi obitelji državljana Unije koji su ostvarili svoja prava slobodnog kretanja unutar Zajednice;

               (d)

               državljane trećih zemalja koji uživaju status osobe koja ima stalni boravak u državi članici sukladno Direktivi Vijeća 2003/109/EZ od 25. studenoga 2003. o statusu državljana trećih zemalja koji imaju odobrenje stalnog boravka (5) i koriste svoje pravo boravka u drugoj državi članici s ciljem studiranja ili strukovne izobrazbe;

               (e)

               državljane trećih zemalja koji se na temelju nacionalnog zakonodavstva određene države članice smatraju radnicima ili samo-zaposlenim osobama.

         Članak 4.
   Povoljnije odredbe
   1.   Ova Direktiva ne dovodi u pitanje povoljnije odredbe:

               (a)

               dvostranih ili višestranih sporazuma između Zajednice ili Zajednice i njenih država članica i jedne ili više trećih zemalja; ili

               (b)

               dvostrane ili višestrane sporazume između jedne ili više država članica i jedne ili više trećih zemalja.

         2.   Ova Direktiva ne dovodi u pitanje pravo država članica da donesu ili zadrže odredbe koje su povoljnije za osobe na koje se primjenjuju.
   POGLAVLJE II.

      UVJETI PRIHVATA

   Članak 5.
   Načelo
   Prihvat državljanina treće države na temelju ove Direktive podliježe provjeri pisanih dokaza koji pokazuju da udovoljava uvjetima utvrđenim u članku 6. i s člancima od 7. do 11. koji se primjenjuju na relevantnu kategoriju.
   Članak 6.
   Opći uvjeti
   1.   Državljanin treće države koji podnese zahtjev za prihvat u svrhe utvrđene u člancima 7. do 11.:

               (a)

               mora predočiti valjanu putnu ispravu sukladno nacionalnom zakonodavstvu. Države članice mogu zahtijevati da rok važenja putne isprave obuhvaća najmanje trajanje planiranog boravka;

               (b)

               ako je osoba maloljetna na temelju nacionalnog zakonodavstva države članice domaćina, mora predočiti suglasnost roditelja za planirani boravak;

               (c)

               mora imati zdravstveno osiguranje koje uključuje sve rizike protiv kojih su obično osigurani državljani određene države članice;

               (d)

               ne smije se smatrati prijetnjom općem interesu, javnoj sigurnosti ili javnom zdravlju;

               (e)

               mora osigurati dokaz, ako to traži država članica, da je platio pristojbu za obradu zahtjeva na temelju članka 20.

         2.   Države članice olakšavaju postupke prihvata za državljane trećih zemalja iz članaka 7. do 11. koji sudjeluju u programima Zajednice za jačanje mobilnosti prema ili unutar Zajednice.
   Članak 7.
   Posebni uvjeti za studente
   1.   Uz opće uvjete iz članka 6., državljanin treće države koji je podnio zahtjev za prihvat u svrhe studija:

               (a)

               mora biti primljen na visokoškolsku ustanovu s ciljem pohađanja studijskog programa;

               (b)

               mora predočiti dokaze koje zahtijeva država članica da će tijekom boravka imati dostatna sredstva za uzdržavanje, troškove studija i povratak. Države članice javno objavljuju minimalna mjesečna sredstva potrebna u svrhe ove odredbe, ne dovodeći u pitanje pojedinačna razmatranja svakoga slučaja;

               (c)

               mora predočiti dokaze, ako to traži država članica, dostatnog znanja jezika za studijski program koji je upisao;

               (d)

               mora predočiti dokaz, ako to traži država članica, da je platio pristojbe koje zaračunava ustanova.

         2.   Smatra se da su studenti koji upisom u ustanovu automatski ostvaruju zdravstveno osiguranje od svih rizika od koji su obično osigurani državljani određene države članice udovoljili uvjetu iz članka 6. stavka 1. točke (c).
   Članak 8.
   Mobilnost studenata
   1.   Ne dovodeći u pitanje članak 12. stavak 2., članak 16. i članak 18. stavak 2., državljanina treće države kojem je već odobren prihvat u svojstvu studenta i podnosi zahtjeva za nastavak dijela već započetih studija u drugoj državi članici, ili njihovu nadopunu povezanim studijskim programom u drugoj državi članici, potonja država članica odobrit će mu boravak u roku koji neće otežati nastavak relevantnih studija, ostavljajući nadležnim tijelima dovoljno vremena za obradu zahtjeva, ako:

               (a)

               udovoljava uvjetima utvrđenim u člancima 6. i 7. u odnosu na tu državu članicu; i

               (b)

               je već poslao svoj zahtjev za prihvat, potpune pismene dokaze o svom akademskom obrazovanju i dokaze da studijski program koji želi upisati uistinu dopunjava onaj koji je već završio; i

               (c)

               sudjeluje u programima Zajednice ili programima bilateralne razmjene ili mu je odobren boravak u svojstvu studenta u državi članici na najmanje dvije godine.

         2.   Zahtjevi iz stavka 1. točke (c), ne primjenjuju se u slučaju kada je student u okviru programa studija obvezan pohađati dio studijskog programa u ustanovi u drugoj državi članici.
   3.   Nadležna tijela prve države članice na zahtjev nadležnih tijela druge države članice, osiguravaju odgovarajuće podatke o boravku studenta na državnom području prve države članice.
   Članak 9.
   Posebni uvjeti za učenike
   1.   Podložno članku 3., državljanin treće države koji podnosi zahtjev za prihvat u okviru sheme razmjene učenika, uz opće uvjete iz članka 6.:

               (a)

               ne smije biti mlađi niti stariji nego što to odredi određena država članica;

               (b)

               mora osigurati dokaz da ga je srednjoškolska ustanova primila;

               (c)

               mora osigurati dokaz o sudjelovanju u priznatom programu sheme razmjene učenika koji izvodi organizacija koju u tu svrhu priznaje određena država članica sukladno nacionalnom zakonodavstvu ili upravnoj praksi;

               (d)

               mora osigurati dokaz da organizacija razmjene učenika preuzima odgovornost za njega tijekom razdoblja boravka na državnom području određene države članice, posebno u vezi s troškovima uzdržavanja, obrazovanja, zdravstvenog osiguranja i povratka;

               (e)

               mora tijekom boravka biti smješten u obitelji koja udovoljava uvjetima koje određuje određena država članica te je odabrana sukladno pravilima sheme razmjene učenika u kojoj sudjeluje.

         2.   Države članice mogu ograničiti prihvat učenika koji sudjeluju u shemama razmjene na državljane trećih zemalja koji nude iste mogućnosti za njihove državljane.
   Članak 10.
   Posebni uvjeti za neplaćene pripravnike
   Sukladno članku 3., državljanin treće države koji podnosi zahtjev za prihvat kao neplaćeni pripravnik, uz opće uvjete iz članka 6. mora:

               (a)

               potpisati sporazum o izobrazbi, koji prema potrebi odobrava relevantno tijelo određene države članice sukladno njenom nacionalnom zakonodavstvu ili upravnoj praksi za neplaćenu izobrazbu u tvrtki javnog ili privatnog sektora ili ustanovi stručne izobrazbe koju priznaje država članica sukladno nacionalnom zakonodavstvu ili upravnoj praksi;

               (b)

               osigurati dokaz na zahtjev države članica da će tijekom boravka imati dostatna sredstva za uzdržavanje, troškove izobrazbe i povratak. Države članice javno objavljuju visinu minimalnih mjesečnih sredstava potrebnih u svrhe ove odredbe, ne dovodeći u pitanje pojedinačno razmatranje svakog slučaja;

               (c)

               mora, ako to zahtijeva država članica, proći osnovnu jezičnu obuku kako bi stekao znanje potrebno u svrhe pripravničke izobrazbe.

         Članak 11.
   Posebni uvjeti za dobrovoljce
   Sukladno članku 3., državljanin treće države koji podnosi zahtjev za prihvat u shemu dobrovoljnog rada, uz opće uvjete iz članka 6.:

               (a)

               ne smije biti mlađi niti stariji nego što to odredi određena država članica;

               (b)

               mora predočiti sporazum s organizacijom određene države članice odgovornom za shemu dobrovoljnog rada u kojoj sudjeluje, dajući opis zadataka, uvjeta nadzora izvedbe tih zadataka, radno vrijeme, dostupna sredstva za pokrivanje troškova puta, uzdržavanja, smještaja i džeparac za razdoblje njegova boravka i, prema potrebi, navesti izobrazbu koju će proći kako bi mu pomogla u izvedbi njegovog posla;

               (c)

               osigurati dokaz da je organizacija odgovorna za shemu dobrovoljnog rada u kojoj sudjeluje potpisala policu obveznog osiguranja i prihvaća punu odgovornost za njega tijekom njegova boravka, posebno s obzirom na troškove uzdržavanja, troškove zdravstvenog osiguranja i povratka;

               (d)

               i, ako to posebno zahtijeva država članica domaćin, mora proći osnovnu izobrazbu iz jezika, povijesti te političkih i društvenih struktura te države članice.

         POGLAVLJE III.

      DOZVOLA BORAVKA

   Članak 12.
   Dozvola boravka za studente
   1.   Dozvola boravka se izdaje studentu na razdoblje od najmanje godinu dana s mogućnošću produženja ako vlasnik i dalje udovoljava uvjetima iz članaka 6. i 7. Ako studij traje manje od godinu dana, dozvola boravka ima rok važenja za razdoblje trajanja studijskog programa.
   2.   Ne dovodeći u pitanje članak 16., produženje dozvole boravka može biti odbijeno ili se odobrenje otkazuje ako vlasnik:

               (a)

               na poštuje ograničenja u vezi s pristupom gospodarskim djelatnostima na temelju članka 17.;

               (b)

               ne postiže zadovoljavajući napredak u studiju sukladno nacionalnom zakonodavstvu ili upravnoj praksi.

         Članak 13.
   Dozvole boravka za učenike
   Dozvole boravka koje se izdaju učenicima izdaju se s rokom važenja do godine dana.
   Članak 14.
   Dozvole boravka za neplaćene pripravnike
   Rok važenja dozvole boravka za neplaćene pripravnike u skladu je s trajanjem praktične izobrazbe ili ima rok važenja do godine dana. U izuzetnim slučajevima može se produžiti samo jednom isključivo za vrijeme potrebno za stjecanje profesionalnih kvalifikacija koje priznaje država članica sukladno nacionalnom zakonodavstvu ili upravnoj praksi pod uvjetom da vlasnik i dalje udovoljava uvjetima utvrđenim u člancima 6. i 10.
   Članak 15.
   Dozvola boravka za dobrovoljce
   Dozvola boravka za dobrovoljce izdaje se s rokom važenja do godine dana. U izuzetnim slučajevima, ako je trajanje relevantnog programe duže od godine dana, rok važenja dozvole boravka može biti u skladu s tim razdobljem.
   Članak 16.
   Odbijanje ili neproduživanje dozvole boravka
   1.   Države članice mogu otkazati ili odbiti produženje dozvole boravka izdanog na temelju ove Direktive kada je ono stečena prijevarom ili se čini da vlasnik nije udovoljio ili više ne udovoljava uvjetima za ulazak i boravak utvrđenim u članku 6. i jednom od članaka 7. do 11. koji se primjenjuje na relevantnu kategoriju.
   2.   Države članice mogu odbiti ili odbiti produženje dozvole boravka na osnovi općeg interesa, javne sigurnosti ili javnog zdravlja.
   POGLAVLJE IV.

      POSTUPANJE S DRŽAVLJANIMA TREĆIH DRŽAVA

   Članak 17.
   Gospodarske djelatnosti koje obavljaju studenti
   1.   U slobodno vrijeme i sukladno pravilima i uvjetima koji se primjenjuju na relevantnu djelatnost u državi članici domaćinu, studenti imaju pravo zaposliti se i samo-zaposliti se te obavljati gospodarsku djelatnost. Stanje na tržištu rada države članice domaćina može se uzeti u obzir.
   Prema potrebi, države članice studentima i/ili poslodavcima daju prethodno odobrenje sukladno nacionalnom zakonodavstvu.
   2.   Svaka država članica određuje maksimalan broj dopuštenih tjednih sati te dana ili mjeseci godišnje za takvu djelatnost, koji nije manji od 10 sati tjedno ili odgovarajući broj sati izražen u danima ili mjesecima godišnje.
   3.   Država članica domaćin može ograničiti pristup gospodarskim djelatnostima tijekom prve godine boravka.
   4.   Države članice mogu zahtijevati da studenti izvijeste, unaprijed ili na neki drugi način, tijelo koje je država članica odredila, o obavljanju gospodarske djelatnosti. I njihovi poslodavci mogu imati obvezu izvješćivanja, bilo unaprijed ili na neki drugi način.
   POGLAVLJE V.

      POSTUPAK I TRANSPARENTNOST

   Članak 18.
   Postupovna jamstva i transparentnost
   1.   Odluka o podnošenju zahtjeva za dobivanje ili produženje dozvole boravka se usvaja o čemu se obavješćuje podnositelj zahtjeva u roku koji neće otežati nastavak relevantnih studija, ostavljajući nadležnim tijelima dovoljno vremena za obradu zahtjeva.
   2.   Ako su podaci priloženi zahtjevu nedostatni, obrada zahtjeva može se obustaviti i nadležna tijela obavješćuju podnositelja zahtjeva o svim potrebnim dodatnim informacijama.
   3.   Državljanina treće države obavješćuje se o svakoj odluci o odbijanju zahtjeva za dozvolu boravka sukladno postupcima obavješćivanja na temelju relevantnog nacionalnog zakonodavstva. U obavijesti se navode dostupni postupci za korištenje pravnog sredstva i rokovi za njihovo poduzimanje.
   4.   Ako je zahtjev odbijen ili je dozvola boravka izdana sukladno ovoj Direktivi odbijena, osoba na koju se to odnosi ima pravo na pravni lijek pred tijelima te države članice.
   Članak 19.
   Ubrzani postupci za izdavanje dozvole boravka ili viza studentima i učenicima
   Sporazum o utvrđivanju ubrzanog postupka prihvata sukladno kojem se izdaju dozvole boravka ili vize na ime državljanina treće države mogu se sklopiti između tijela države članice odgovornog za ulaz i boravak studenata ili učenika koji su državljani trećih zemalja i visokoškolske ustanove ili organizacije koja provodi shemu razmjene učenika koju država članica priznaje u tu svrhu sukladno nacionalnom zakonodavstvu ili upravnoj praksi.
   Članak 20.
   Pristojbe
   Države članice mogu zahtijevati da podnositelji zahtjeva plate pristojbe za obradu zahtjeva sukladno ovoj Direktivi.
   POGLAVLJE VI.

      ZAVRŠNE ODREDBE

   Članak 21.
   Izvještavanje
   Periodično, počevši od 12. siječnja 2010., Komisija izvještava Europski parlament i Vijeće o primjeni ove Direktive u državama članicama i prema potrebi predlaže izmjene.
   Članak 22.
   Prijenos
   Države članice donijet će potrebne zakone i druge propise kako bi se uskladili s odredbama ove Direktive do 12. siječnja 2007. One će o tome odmah obavijestiti Komisiju.
   Kada države članice budu donosile ove mjere, te će mjere prilikom njihove službene objave sadržavati uputu na ovu Direktivu ili će se uz njih navesti takva uputa. Načine toga upućivanja predvidjet će države članice.
   Članak 23.
   Prijelazne odredbe
   Iznimno od odredbi iz poglavlja III. i u razdoblju do dvije godine od datuma utvrđenog u članku 22., države članice nisu obvezne izdati odobrenja sukladna ovoj Direktivi u obliku dozvole boravka.
   Članak 24.
   Rokovi
   Ne dovodeći u pitanje drugi podstavak članka 4. stavka 2. Direktive 2003/109/EZ, države članice nisu obvezne uzeti u obzir vrijeme tijekom kojeg je student, učenik iz programa razmjene, neplaćeni pripravnik ili dobrovoljac kao takav boravio na njihovom državnom području u svrhu odobravanja dodatnih prava državljanima trećih zemalja na temelju odredaba nacionalnog zakonodavstva.
   Članak 25.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 26.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama sukladno Ugovoru o osnivanju Europske zajednice.

      Sastavljeno u Bruxellesu 13. prosinca 2004.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         B. R. BOT

      (1)  SL C 68 E, 18.3.2004., str. 107.

      (2)  SL C 133, 6.6.2003., str. 29.

      (3)  SL C 244, 10.10.2003., str. 5.

      (4)  SL L 157, 15.6.2002., str. 1.

      (5)  SL L 16, 23.1.2004., str. 44.


title: Direktiva 2003/4/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o javnom pristupu informacijama o okolišu i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 90/313/EEZ

text:
               15/Sv. 001

               HR

               Službeni list Europske unije

               128

         32003L0004

               L 041/26

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               28.01.2003.

      DIREKTIVA 2003/4/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 28. siječnja 2003.
   o javnom pristupu informacijama o okolišu i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 90/313/EEZ
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 175. stavak 1.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (3),
   u skladu s postupkom utvrđenim u članku 251. Ugovora (4) u svjetlu zajedničkog teksta, koji je odobrio Odbor za mirenje 8. studenoga 2002.,
   budući da:

               (1)

               Povećani pristup javnosti informacijama o okolišu i širenje takvih informacija pridonosi većoj svijesti o pitanjima okoliša, slobodnoj razmjeni stavova, učinkovitijem sudjelovanju javnosti u odlučivanju u vezi s okolišem i, u konačnici, kvalitetnijem okolišu.

               (2)

               Direktivom Vijeća 90/313/EEZ od 7. lipnja 1990. o slobodi pristupa informacijama o okolišu (5) započeo je proces promjene načina na koji tijela javne vlasti pristupaju pitanju otvorenosti i transparentnosti, donoseći mjere za izvršavanje prava javnog pristupa informacijama o okolišu, koje treba razvijati i nastaviti. Ova Direktiva proširuje postojeći pristup odobren Direktivom 90/313/EEZ.

               (3)

               Člankom 8. te Direktive zahtijeva se od država članica da izvijeste Komisiju o stečenim iskustvima u svjetlu čega je Komisija dužna sastaviti izvješće Europskom parlamentu i Vijeću, zajedno s bilo kakvim prijedlogom za reviziju Direktive koji smatra prikladnim.

               (4)

               Izvješće sastavljeno u skladu s člankom 8. te Direktive otkriva konkretne probleme koji se javljaju u praktičnoj primjeni Direktive.

               (5)

               Europska zajednica potpisala je 25. lipnja 1998. Konvenciju Gospodarske komisije UN-a za Europu (ECE/UN) o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša („Konvencija iz Aarhusa”). Odredbe Zajednice moraju biti u skladu s tom Konvencijom budući da joj Europska zajednica namjerava pristupiti.

               (6)

               U interesu povećane transparentnosti primjerenije je zamijeniti Direktivu 90/313/EEZ nego izmijeniti je kako bi se zainteresiranim stranama stavio na raspolaganje jedinstven, jasan i suvisao zakonski tekst.

               (7)

               Razlike među zakonima na snazi u državama članicama koji se odnose na pristup informacijama o okolišu koje posjeduju tijela javne vlasti mogu stvoriti nejednakost unutar Zajednice u pogledu pristupa takvim informacijama ili u pogledu uvjeta natjecanja.

               (8)

               Nužno je osigurati da svaka fizička i pravna osoba ima pravo na pristup informacijama o okolišu, koje su pohranjene kod ili za tijela javne vlasti, bez obaveze iskazivanja interesa.

               (9)

               Također je nužno da tijela javne vlasti učine dostupnim i šire informacije o okolišu široj javnosti u najvećoj mogućoj mjeri, posebno koristeći informacijske i komunikacijske tehnologije. Budući razvoj tih tehnologija treba uzeti u obzir prilikom izvješćivanja o ovoj Direktivi i njezinog preispitivanja.

               (10)

               Definiciju informacija o okolišu treba razjasniti tako da obuhvaća informacije u bilo kojem obliku o stanju okoliša, o čimbenicima, mjerama ili aktivnostima koje utječu ili mogu utjecati na okoliš ili su namijenjene njegovoj zaštiti, o analizama troškova i koristi i ekonomskim analizama korištenim u okviru takvih mjera ili aktivnosti, kao i informacije o stanju zaštite zdravlja i sigurnosti ljudi, uključujući onečišćenje hranidbenog lanca, životnih uvjeta, lokaliteta od kulturnog značaja i građevine u mjeri u kojoj jesu ili mogu biti pogođeni tim činjenicama.

               (11)

               Uvažavajući načelo u članku 6. Ugovora da se zahtjevi za zaštitu okoliša integriraju u definiciju i provedbu politika i aktivnosti Zajednice, definiciju tijela javne vlasti treba proširiti tako da obuhvaća vladu ili drugu javnu upravu na nacionalnoj, regionalnoj ili lokalnoj razini, bez obzira imaju li one posebne odgovornosti za okoliš. Slično tome, definiciju treba proširiti kako bi uključila ostale osobe ili tijela, koja obnašaju javne upravne funkcije u vezi s okolišem u skladu s nacionalnim pravom, kao i osobe ili tijela pod njihovim nadzorom koje imaju javnu odgovornost ili funkcije u vezi s okolišem.

               (12)

               Ova se Direktiva odnosi i na informacije o okolišu koje fizički čuvaju druga tijela u ime tijela javne vlasti.

               (13)

               Informacije o okolišu trebale bi biti dostupne podnositeljima zahtjeva što je prije moguće i u razumnom roku, uzimajući u obzir rokove koje je postavio podnositelj zahtjeva.

               (14)

               Tijela javne vlasti trebala bi učiniti dostupnim informacije o okolišu u obliku ili formatu koji je zatražio podnositelj zahtjeva, osim ako su oni javno dostupni u nekom drugom obliku ili formatu, odnosno ako je razumno da ih se učini dostupnima u nekom drugom obliku ili formatu. Pritom bi tijela javne vlasti trebala učiniti svaki razuman napor da održavaju informacije o okolišu koje su pohranjene kod ili za njih, u oblicima ili formatima koji se lako mogu reproducirati i kojima se može pristupiti elektroničkim putem.

               (15)

               Države članice trebale bi odrediti praktična rješenja prema kojima takve informacije mogu učinkovito biti dostupne. Ta rješenja jamče da su informacije učinkovito i lako pristupačne te da postupno postaju dostupne javnosti preko javnih telekomunikacijskih mreža, uključujući javno dostupne popise tijela javne vlasti i registara ili popisa informacija o okolišu, koje su pohranjene kod ili za tijela javne vlasti.

               (16)

               Pravo na informaciju znači da bi objavljivanje informacija trebalo biti opće pravilo i da tijelima javne vlasti treba biti dopušteno odbiti zahtjev za pružanje informacija o okolišu u pojedinačnim i jasno određenim slučajevima. Razlozi za odbijanje trebali bi se tumačiti restriktivno, pri čemu bi javni interes za objavljivanjem informacija trebalo usporediti s interesom za njegovo odbijanje. Razloge za odbijanje trebalo bi predočiti podnositelju zahtjeva unutar vremenskog roka utvrđenog u ovoj Direktivi.

               (17)

               Tijela javne vlasti bi trebala učiniti dostupnim dio informacija o okolišu ukoliko je moguće izdvojiti bilo koju informaciju koja ulazi u iznimke od ostalih traženih informacija.

               (18)

               Tijela javne vlasti trebala bi imati mogućnost naplate pružanja informacija o okolišu, ali ta naknada treba biti razumna. To podrazumijeva da, kao opće pravilo, naknade ne mogu premašivati stvarne troškove izrade traženog materijala. Slučajevi u kojima se traži plaćanje unaprijed trebali bi biti ograničeni. U posebnim slučajevima gdje tijela javne vlasti informacije o okolišu čine dostupnim na komercijalnoj osnovi i gdje je to nužno kako bi se zajamčio nastavak prikupljanja i objavljivanja takvih informacija, tržišna naknada se smatra razumnom; može se zahtijevati plaćanje unaprijed. Popis naknada se treba objaviti i učiniti dostupnim podnositeljima zahtjeva zajedno s informacijama o okolnostima u kojima se naknada može naplatiti ili se od nje odustaje.

               (19)

               Podnositelji zahtjeva trebali bi biti u mogućnosti zatražiti administrativno ili sudsko preispitivanje akata ili propusta tijela javne vlasti u vezi sa zahtjevom.

               (20)

               Tijela javne vlasti trebala bi nastojati jamčiti da su informacije o okolišu, koje su prikupile ili su prikupljene za njih, razumljive, točne i usporedive. Metoda korištena kod prikupljanja informacija bi također trebala biti predočena na zahtjev, s obzirom da je ona važan čimbenik u ocjenjivanju kvalitete pruženih informacija.

               (21)

               Kako bi se povećala javna svijest o pitanjima okoliša i poboljšala zaštita okoliša, tijela bi javne vlasti trebala, prema potrebi, učiniti dostupnima i pružati informacije o okolišu koje su relevantne za njihove funkcije, posebno pomoću računalne telekomunikacije i/ili elektroničke tehnologije, ako je na raspolaganju.

               (22)

               Ova bi se Direktiva trebala evaluirati svake četiri godine nakon stupanja na snagu, u svjetlu iskustva i nakon podnošenja odgovarajućih izvješća država članica te bi se na temelju toga trebala revidirati. Komisija bi trebala podnijeti evaluacijsko izvješće Europskom parlamentu i Vijeću.

               (23)

               S obzirom da države članice ne mogu na zadovoljavajući način ostvariti ciljeve predložene Direktive, pa se stoga ciljevi mogu kvalitetnije ostvariti na razini Zajednice, Zajednica može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti kako je utvrđeno u članku 5. Ugovora. U skladu s načelom proporcionalnosti, kako je utvrđeno u tom članku, ova Direktiva ne prelazi okvire onog što je nužno za ostvarivanje tih ciljeva.

               (24)

               Odredbe ove Direktive ne utječu na pravo pojedine države članice da zadrži ili uvede mjere kojima se osigurava širi pristup informacijama nego što se to zahtijeva ovom Direktivom,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Ciljevi
   Ciljevi ove Direktive su:

               (a)

               zajamčiti pravo na pristup informacijama o okolišu, koje su pohranjene kod ili za tijela javne vlasti, te utvrditi osnovne pojmove i uvjete, kao i praktična rješenja za njegovo izvršavanje; i

               (b)

               osigurati da su, kao nešto što se samo po sebi razumije, informacije o okolišu postupno sve dostupnije i raširenije u javnosti, kako bi se postigla najveća moguća sustavna dostupnost i širenje informacija o okolišu u javnosti. U tu svrhu potrebno je posebno promicati korištenje računalne telekomunikacije i/ili elektroničke tehnologije, gdje god je ona raspoloživa.

         Članak 2.
   Definicije
   Za potrebe ove Direktive:

               1.

               „Informacije o okolišu” znači bilo koja informacija u pisanom, vizualnom, slušnom, elektroničkom ili bilo kojem drugom materijalnom obliku o:

                           (a)

                           stanju elemenata okoliša kao što su zrak i atmosfera, voda, tlo, zemlja, krajolik i prirodna staništa, uključujući močvare, obalna i morska područja, biološku raznolikost i njezine sastavne dijelove, uključujući i genetski modificirane organizme, kao i interakciju između tih elemenata;

                           (b)

                           čimbenicima kao što su tvari, energija, buka, zračenje ili otpad, uključujući radioaktivni otpad, emisije, ispuštanja i druga istjecanja u okoliš, koja utječu ili bi mogla utjecati na elemente okoliša navedene u točki (a);

                           (c)

                           mjerama (uključujući administrativne mjere), kao što su politike, zakonodavstvo, planovi, programi, sporazumi o okolišu i aktivnosti koje utječu ili mogu utjecati na elemente i čimbenike navedene u točkama (a) i (b), kao i mjere ili aktivnosti namijenjene zaštiti tih elemenata;

                           (d)

                           izvješćima o provedbi okolišnog zakonodavstva;

                           (e)

                           analizama troškova i koristi i ostalim ekonomskim analizama i pretpostavkama koji se primjenjuju u okviru mjera i aktivnosti navedenih u točki (c); i

                           (f)

                           stanju zdravlja i sigurnosti ljudi, uključujući onečišćenje hranidbenog lanca i, gdje je bitno, životnih uvjeta, lokaliteta od kulturnog značaja i građevina u mjeri u kojoj na njih utječe ili može utjecati stanje elemenata okoliša navedenih u točki (a) ili, preko tih elemenata, bilo kojeg od čimbenika ili mjera navedenih u točkama (b) i (c).

               2.

               „Tijelo javne vlasti” znači:

                           (a)

                           vlada ili drugo tijelo javne uprave, uključujući javna savjetodavna tijela na nacionalnoj, regionalnoj ili lokalnoj razini;

                           (b)

                           bilo koja fizička ili pravna osoba koja obnaša javne upravne funkcije u skladu s nacionalnim pravom, uključujući specifične dužnosti, aktivnosti ili usluge u vezi s okolišem;i

                           (c)

                           bilo koju fizičku ili pravnu osobu koja ima javnu odgovornost ili funkciju, ili pruža javne usluge u vezi s okolišem pod nadzorom tijela ili osobe navedene u točkama (a) ili (b).

                     Države članice mogu odrediti da ova definicija ne obuhvaća tijela i institucije kada djeluju u pravosudnom ili zakonodavnom svojstvu. Ako ustavne odredbe na dan donošenja ove Direktive ne sadrže odredbu o postupku preispitivanja u smislu članka 6., države članice mogu isključiti ta tijela ili institucije iz te definicije.

               3.

               „Informacije pohranjene kod tijela javne vlasti” znači informacije o okolišu koje su u njihovom posjedu i koje su one same proizvele ili zaprimile.

               4.

               „Informacije pohranjene za tijela javne vlasti” znači informacije o okolišu, koje fizički pohranjuju fizičke ili pravne osobe u ime tijela javne vlasti.

               5.

               „Podnositelj zahtjeva” znači bilo koja fizička ili pravna osoba koja zatraži informacije o okolišu.

               6.

               „Javnost” znači jedna ili više fizičkih ili pravnih osoba i, u skladu s nacionalnim zakonodavstvom ili praksom, njihove udruge, organizacije ili skupine.

         Članak 3.
   Pristup informacijama o okolišu na zahtjev
   1.   Države članice osiguravaju da tijela javne vlasti moraju, u skladu s odredbama ove Direktive, učiniti dostupnim informacije o okolišu koje su pohranjene kod ili za njih, svakom podnositelju zahtjeva na njegov zahtjev, bez obaveze iskazivanja interesa.
   2.   U skladu s člankom 4. i uzimajući u obzir rok koji je sam naveo, informacije o okolišu stavljaju se na raspolaganje podnositelju zahtjeva:

               (a)

               što je prije moguće ili najkasnije u roku od mjesec dana nakon što tijela javne vlasti navedena u stavku 1. prime podnositeljev zahtjev; ili

               (b)

               u roku od dva mjeseca nakon što tijela javne vlasti prime podnositeljev zahtjev, ako su opseg i složenost informacija takvi da jednomjesečni rok naveden u točki (a) nije moguće poštovati. U takvim se slučajevima podnositelja zahtjeva obavješćuje što je prije moguće i u svakom slučaju prije kraja jednomjesečnog roka o bilo kakvom produljenju i odgovarajućim razlozima.

         3.   Ako je zahtjev postavljen preopćenito, tijelo javne vlasti što je prije moguće, a najkasnije unutar roka utvrđenog u stavku 2. točki (a), traži od podnositelja zahtjeva da specificira zahtjev i pritom mu pomaže, npr. dajući informacije o korištenju javnih registara navedenih u stavku 5. točki (c). Tijela javne vlasti mogu, gdje to smatraju primjerenim, odbiti zahtjev u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (c).
   4.   Ako podnositelj zahtjeva zatraži od tijela javne vlasti da mu informacije o okolišu učini dostupnima u specifičnom obliku ili formatu (uključujući i u obliku preslika), tijelo će to učiniti osim ako:

               (a)

               su oni već javno dostupni u drugom obliku ili formatu, posebno u skladu s člankom 7., koji je lako dostupan podnositelju zahtjeva; ili

               (b)

               je razumno da ih tijelo javne vlasti učini dostupnima u drugom obliku ili formatu, u kojem slučaju treba navesti razloge za korištenje tog oblika ili formata.

         Za potrebe ovog stavka, tijela javne vlasti čine sve razumne napore za održavanje informacija o okolišu, koje su pohranjene kod ili za njih, u oblicima ili formatima koji se mogu lako reproducirati i koji su dostupni pomoću računalnih telekomunikacija ili drugim elektroničkim sredstvima.
   Razlozi za odbijanje pružanja informacija, u cijelosti ili djelomično, u traženom obliku ili formatu dostavljaju se podnositelju zahtjeva unutar roka navedenog u stavku 2. točki (a).
   5.   Za potrebe ovog članka, države članice osiguravaju da:

               (a)

               od dužnosnika se zahtijeva pružanje potpore javnosti u traženju pristupa informacijama;

               (b)

               popis tijela javne vlasti bude javno dostupan; i

               (c)

               budu definirana praktična rješenja, kako bi se osiguralo učinkovito ostvarivanje prava na pristup informacijama o okolišu, kao što su:

                           —

                           imenovanje službenika za informiranje,

                           —

                           uspostavljanje i održavanje ustanova za pregled traženih informacija,

                           —

                           registri ili popisi informacija o okolišu koje posjeduju tijela javne vlasti ili informacijski punktovi, s jasnim naznakama gdje se takve informacije mogu naći.

         Države članice osiguravaju da tijela javne vlasti adekvatno informiraju javnost o pravima koje uživaju kao posljedicu ove Direktive te da u odgovarajućoj mjeri pružaju obavijesti, smjernice i savjete u tu svrhu.
   Članak 4.
   Izuzeća
   1.   Države članice mogu odrediti da zahtjev za informacije o okolišu bude odbijen ako:

               (a)

               tražena informacija nije pohranjena kod ili za tijelo javne vlasti kojem je zahtjev upućen. U takvom slučaju, kada je tom tijelu javne vlasti poznato da su informacije pohranjene kod drugog tijela javne vlasti ili za njega, ono prosljeđuje zahtjev tom tijelu javne vlasti što je prije moguće i obavješćuje podnositelja zahtjeva o tome ili obavješćuje podnositelja zahtjeva o tijelu javne vlasti za koje vjeruje da se kod njega može podnijeti zahtjev za traženu informaciju;

               (b)

               je zahtjev očito nerazuman;

               (c)

               je zahtjev formuliran previše općenito, uzimajući u obzir članak 3. stavak 3.;

               (d)

               se zahtjev odnosi na materijal koji se tek dovršava ili na nedovršene dokumente ili informacije;

               (e)

               je zahtjev u vezi s internom komunikacijom, uzimajući u obzir javni interes za objavljivanje.

         Kada se zahtjev odbija, zbog toga što se odnosi na materijal koji se tek dovršava, tijelo javne vlasti navodi naziv tijela koje priprema materijal i procijenjeno vrijeme potrebno za njegovo dovršenje.
   2.   Države članice mogu odrediti da zahtjev za informacije o okolišu bude odbijen ako bi objavljivanje informacija negativno utjecalo na:

               (a)

               povjerljivost postupaka pred tijelima javne vlasti u slučajevima kada je takva povjerljivost predviđena zakonom;

               (b)

               međunarodne odnose, javnu sigurnost ili nacionalnu obranu;

               (c)

               sudske postupke u tijeku, pravo svake osobe na pravedno suđenje ili pravo tijela javne vlasti na provođenje istrage kriminalističke ili disciplinske prirode;

               (d)

               povjerljivost trgovačkih ili industrijskih podataka kada je takva tajnost predviđena nacionalnim zakonodavstvom ili zakonodavstvom Zajednice u svrhu zaštite legitimnog ekonomskog interesa, uključujući javni interes za održavanje statističke povjerljivosti i tajnosti podataka o porezu;

               (e)

               prava intelektualnog vlasništva;

               (f)

               povjerljivost osobnih podataka i/ili dokumentacije koja se odnosi na fizičku osobu, kada ta osoba nije dala pristanak za javno iznošenje podataka, kada je takva povjerljivost predviđena nacionalnim zakonodavstvom ili zakonodavstvom Zajednice;

               (g)

               interese ili zaštitu bilo koje osobe koja je dobrovoljno dala zatraženi podatak, a da to nije bila ili nije mogla biti zakonom obavezna učiniti, osim ako je ta osoba dala pristanak za objavu dotičnog podatka;

               (h)

               zaštitu okoliša na koji se odnosi taj podatak, kao što je stanište rijetkih vrsta.

         Razlozi za odbijanje navedeni u stavcima 1. i 2. trebaju se tumačiti restriktivno, uzimajući u obzir u pojedinačnom slučaju javni interes za to objavljivanje. U svakom pojedinačnom slučaju javni interes za objavljivanje informacija treba usporediti s interesom za njegovo odbijanje. Države članice ne smiju, na temelju stavka 2. točke (a), (d), (f), (g) i (h), propisati odbijanje zahtjeva, ako se on odnosi na podatke o emisijama u okoliš.
   Unutar ovog okvira i za potrebe primjene podstavka (f), države članice osiguravaju da se udovolji zahtjevima Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka (6).
   3.   Kada država članica propisuje izuzeća, može sastaviti javno dostupan popis kriterija na temelju kojih dotično tijelo može odlučivati o postupanju sa zahtjevima.
   4.   Informacije o okolišu koje su pohranjene kod ili za tijela javne vlasti, a koje je zatražio podnositelj zahtjeva, dostupne su u dijelovima ukoliko je moguće izdvojiti neku informaciju obuhvaćenu stavkom 1. točkama (d) i (e) ili stavkom 2. od ostatka traženih informacija.
   5.   O odbijanju da se sve ili dio traženih informacija učine dostupnima potrebno je obavijestiti podnositelja zahtjeva pisano ili elektronički, ako je zahtjev bio pisani ili ako tako zahtijeva podnositelj, unutar rokova navedenih u članku 3. stavku 2. točki (a) ili, ovisno o slučaju, točki (b). Obavijest treba sadržavati razloge za odbijanje i uključivati informacije o postupku preispitivanja određenom u skladu s člankom 6.
   Članak 5.
   Naknade
   1.   Pristup bilo kojem javnom registru ili popisu uspostavljenom i održavanom kako je navedeno u članku 3. stavku 5., kao i pregled traženih podataka na licu mjesta, oslobođeno je naknade.
   2.   Tijela javne vlasti mogu tražiti naknadu za davanje bilo kojih informacija o okolišu, ali ta naknada ne smije prelaziti razuman iznos.
   3.   U slučaju kada se traži naknada, tijela javne vlasti objavljuju i čine dostupnim popis tih naknada, kao i podatke o uvjetima u kojima se naknada može naplatiti ili se od nje odustaje.
   Članak 6.
   Pristup pravosuđu
   1.   Države članice osiguravaju da svaki podnositelj zahtjeva koji smatra da je njegov zahtjev za informacije bio ignoriran, nepravedno odbijen (bilo u cijelosti ili djelomično), odnosno da se na njega neodgovarajuće odgovorilo ili da se po njemu nije postupalo u skladu s odredbama članaka 3., 4. ili 5., ima pristup postupku u kojem postupke ili propuste dotičnog tijela javne vlasti preispituje to isto tijelo ili neko drugo tijelo javne vlasti ili ih administrativno preispituje neovisno i nepristrano tijelo određeno zakonom. Svaki takav postupak je hitan te oslobođen naknade ili jeftin.
   2.   Uz postupak preispitivanja naveden u stavku 1., države članice osiguravaju da podnositelj zahtjeva ima pristup postupku preispitivanja pred sudom ili drugim neovisnim i nepristranim tijelom određenim zakonom, u kojem postupci ili propusti dotičnih tijela javne vlasti mogu biti preispitani i čije odluke mogu postati konačne. Države članice mogu dodatno propisati da treće strane, koje objava informacija tereti, također imaju pristup pravnim sredstvima.
   3.   Konačne odluke iz stavka 2. su obvezujuće za tijelo javne vlasti koje posjeduje informacije. Razlozi trebaju biti navedeni u pisanom obliku, barem u slučaju kada je pristup informacijama odbijen u skladu s ovim člankom.
   Članak 7.
   Pružanje informacija o okolišu
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da tijela javne vlasti organiziraju informacije o okolišu koje su relevantne za njihove funkcije i koje su pohranjene kod ili za njih, s ciljem njihovog aktivnog i sustavnog pružanja javnosti, posebno pomoću računalne telekomunikacije i/ili elektroničke tehnologije, ako je dostupna.
   Podaci učinjeni dostupnima pomoću računalne telekomunikacije i/ili elektroničke tehnologije ne trebaju uključivati podatke prikupljene prije stupanja na snagu ove Direktive, osim ako su već dostupni u elektroničkom obliku.
   Države članice osiguravaju da informacije o okolišu postupno postanu dostupne u bazama podataka koje su lako dostupne javnosti preko javnih telekomunikacijskih mreža.
   2.   Podaci koje je potrebno učiniti dostupnima i raširenima, ažuriraju se prema potrebi i sadržavaju barem:

               (a)

               tekstove međunarodnih ugovora, konvencija ili sporazuma, te zakonodavstvo Zajednice, nacionalno, regionalno ili lokalno zakonodavstvo o okolišu ili u vezi s njim;

               (b)

               politike, planove i programe u vezi s okolišem;

               (c)

               izvješća o napretku provedbe točaka navedenih u točkama (a) i (b), kada su ih tijela javne vlasti pripremila ili čuvala u elektroničkom obliku;

               (d)

               izvješća o stanju okoliša navedene u stavku 3.;

               (e)

               podatke ili sažetke podataka dobivenih praćenjem aktivnosti koje utječu ili mogu utjecati na okoliš;

               (f)

               ovlaštenja sa značajnim utjecajem na okoliš i sporazume koji se odnose na okoliš ili uputu na mjesto gdje se takva informacija može zatražiti ili pronaći u okviru članka 3.;

               (g)

               studije o utjecaju na okoliš i procjene rizika o elementima okoliša navedene u članku 2. stavku 1. točki (a) ili uputu na mjesto gdje se informacija može zatražiti ili pronaći u okviru članka 3.

         3.   Ne dovodeći u pitanje bilo koje specifične obaveze izvješćivanja utvrđene zakonodavstvom Zajednice, države članice poduzimaju potrebne mjere da osiguraju da nacionalna i, prema potrebi, regionalna ili lokalna izvješća o stanju okoliša budu objavljena u pravilnim razmacima koja nisu veća od četiri godine; takva izvješća trebaju uključivati podatke o kvaliteti i opterećenju okoliša.
   4.   Ne dovodeći u pitanje bilo koje specifične obveze utvrđene zakonodavstvom Zajednice, države članice poduzimaju potrebne mjere da, u slučaju neposredne prijetnje zdravlju ljudi ili okolišu, bilo da je uzrokovana ljudskim aktivnostima ili prirodnim uzrocima, osiguraju da sve informacije koje su pohranjene kod ili za tijela javne vlasti, a, koje mogu omogućiti javnosti na koju bi prijetnje mogle utjecati da poduzme mjere ili ublaži štetu nastalu iz te prijetnje, budu pružene odmah i bez odlaganja.
   5.   Izuzeća u članku 4. stavku 1. i 2. mogu se primjenjivati u odnosu na dužnosti nametnute ovim člankom.
   6.   Države članice mogu ispuniti zahtjeve iz ovog članka stvarajući linkove na internetske stranice gdje se mogu pronaći informacije.
   Članak 8.
   Kvaliteta informacija o okolišu
   1.   Države članice osiguravaju, koliko je u njihovoj moći, da bilo koji podatak koji su prikupile same ili je prikupljen u njihovo ime, bude ažuran, točan i usporediv.
   2.   Na zahtjev, tijela javne vlasti odgovaraju na zahtjeve za informacije sukladno članku 2. stavku 1. točki (b), izvješćujući podnositelja zahtjeva o mjestu gdje se, ukoliko su dostupni, mogu pronaći podaci o mjernim postupcima, uključujući metode analize, uzorkovanja, prethodne obrade uzoraka korištenih u prikupljanju podataka ili upućujući na standardizirane postupke koji su korišteni.
   Članak 9.
   Postupak preispitivanja
   1.   Najkasnije do 14. veljače 2009. države članice izvješćuju o stečenim iskustvima u primjeni ove Direktive.
   One dostavljaju izvješće Komisiji najkasnije do 14. kolovoza 2009.
   Najkasnije do 14. veljače 2004. Komisija prosljeđuje državama članicama smjernice u kojima se jasno govori o načinu na koji želi da države članice izvješćuju.
   2.   U svjetlu iskustva i uzimajući u obzir razvoj računalne telekomunikacije i/ili elektroničke tehnologije, Komisija sastavlja izvješće Europskom parlamentu i Vijeću zajedno s bilo kakvim prijedlogom za reviziju koji smatra opravdanim.
   Članak 10.
   Provedba
   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 14. veljače 2005. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kad države članice donose ove mjere, one prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   Članak 11.
   Stavljanje izvan snage
   Ovime se stavlja izvan snage Direktiva 90/313/EEZ s učinkom od 14. veljače 2005.
   Upućivanja na direktivu stavljenu izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Direktivu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom u Prilogu.
   Članak 12.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europske unije.

   Članak 13.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 28. siječnja 2003.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         P. COX

            Za Vijeće

            Predsjednik

         G. PAPANDREOU

      (1)  SL C 337 E, 28.11.2000., str. 156. i SL C 240 E, 28.8.2001., str. 289.

      (2)  SL C 116, 20.4.2001., str. 43.

      (3)  SL C 148, 18.5.2001., str. 9.

      (4)  Mišljenje Europskog parlamenta od 14. ožujka 2001. (SL C 343, 5.12.2001., str. 165.), Zajedničko stajalište Vijeća od 28. siječnja 2002. (SL C 113 E, 14.5.2002., str. 1.) i Odluka Europskog parlamenta od 30. svibnja 2002. (još nije objavljena u Službenom listu).
   Odluka Vijeća od 16. prosinca 2002. i Odluka Europskog parlamenta od 18. prosinca 2002.

      (5)  SL L 158., 23. lipnja 1990., str. 56.

      (6)  SL L 281, 23.11.1995., str. 31.
   PRILOG
   KORELACIJSKA TABLICA

               Direktiva 90/313/EEZ

               Ova Direktiva

               Članak 1.

               Članak 1. točka (a)

               Članak 1. točka (b)

               Članak 2. točka (a)

               Članak 2. stavak 1.

               Članak 2. točka (b)

               Članak 2. stavak 2.

               –

               Članak 2. stavak 3.

               –

               Članak 2. stavak 4.

               –

               Članak 2. stavak 5.

               –

               Članak 2. stavak 6.

               Članak 3. stavak (1.)

               Članak 3. stavak 1. i članak 3. stavak 5.

               Članak 3. stavak (2.)

               Članak 4. stavak 2. i članak 4. stavak 4.

               Članak 3. stavak (3.)

               Članak 4. stavak 1. točke (b), (c), (d) i (e)

               Članak 3. stavak (4.)

               Članak 3. stavak 2. i članak 4. stavak 5.

               –

               Članak 4. stavak 1. točka (a)

               –

               Članak 3. stavak 3.

               –

               Članak 3. stavak 4.

               Članak 4.

               Članak 6. stavak 1. i članak 6. stavak 2.

               –

               Članak 6. stavak 3.

               Članak 5.

               Članak 5. stavak 1.

               –

               Članak 5. stavak 2.

               –

               Članak 5. stavak 3.

               Članak 6.

               Članak 2. stavak 2. točka (c), članak 3. stavak 1.

               Članak 7.

               Članak 7. stavci 1., 2. i 3.

               –

               Članak 7. stavak 4.

               –

               Članak 7. stavak 5.

               –

               Članak 7. stavak 6.

               –

               Članak 8.

               Članak 8.

               Članak 9.

               Članak 9.

               Članak 10.

               Članak 10.

               Članak 13.

               –

               Članak 11.

               –

               Članak 12.