title: 91/496/EEZ: Direktiva Vijeća od 15. srpnja 1991. o utvrđivanju načela o organizaciji veterinarskih pregleda životinja koje se unose u Zajednicu iz trećih zemalja i o izmjeni direktiva 89/662/EEZ, 90/425/EEZ i 90/675/EEZ

text:
               03/Sv. 013

               HR

               Službeni list Europske unije

               98

         31991L0496

               L 268/56

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               15.07.1991.

      DIREKTIVA VIJEĆA

   od 15. srpnja 1991.
   o utvrđivanju načela o organizaciji veterinarskih pregleda životinja koje se unose u Zajednicu iz trećih zemalja i o izmjeni direktiva 89/662/EEZ, 90/425/EEZ i 90/675/EEZ
   (91/496/EEZ)
   VIJEĆE EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njegov članak 43.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (2),
   budući da se žive životinje nalaze na popisu Priloga II. Ugovoru;
   budući da uspostavljanje načela na razini Zajednice za organizaciju veterinarskih pregleda životinja koje dolaze iz trećih zemalja pomaže u zaštiti opskrbe i osigurava stabilnost tržišta, a istodobno usklađuje mjere potrebne za osiguranje zaštite zdravlja životinja;
   budući da se člankom 23. Direktive Vijeća 90/425/EEZ od 26. lipnja 1990. o veterinarskim i zootehničkim pregledima u trgovini određenim živim životinjama i proizvodima unutar Zajednice radi uspostave unutarnjeg tržišta (3), posebno propisuje da Vijeće mora utvrditi pravila i opća načela koja se primjenjuju kod pregleda prilikom uvoza životinja iz trećih zemalja obuhvaćenih navedenom Direktivom;
   budući da svaka pošiljka životinja iz trećih zemalja podliježe dokumentacijskom i identifikacijskom pregledu prilikom ulaska na područje Zajednice;
   budući da je potrebno utvrditi načela koja vrijede u cijeloj Zajednici, a koja se odnose na organizaciju i provođenje fizičkog pregleda koji provode nadležna veterinarska tijela;
   budući da je potrebno utvrditi sustav zaštite; budući da, u tom smislu, Komisija mora biti sposobna djelovati, posebno obilaskom određenih mjesta i usvajanjem odgovarajućih mjera;
   budući da za neometano djelovanje sustava pregleda mora postojati postupak odobravanja i pregleda graničnih inspekcijskih postaja te da treba uspostaviti razmjenu službenika koji su ovlašteni provoditi preglede živih životinja koje dolaze iz trećih zemalja;
   budući da je uspostavljanje zajedničkih načela na razini Zajednice time potrebnije što će se s planiranim završetkom provedbe unutarnjeg tržišta ukinuti kontrole na unutarnjoj granici;
   budući da direktive 89/662/EEZ (4), 90/425/EEZ i 90/675/EEZ treba izmijeniti kako bi se prilagodile ovoj Direktivi;
   budući da je potrebno utvrditi određene prijelazne mjere ograničenog trajanja kako bi se olakšao prijelaz na nove sustave pregleda koji se uspostavljaju ovom Direktivom;
   budući da se zadaća donošenja mjera za primjenu ove Direktive treba povjeriti Komisiji,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   1.   Veterinarske preglede životinja iz trećih zemalja koje ulaze u Zajednicu provode države članice u skladu s ovom Direktivom.
   2.   Ova se Direktiva ne primjenjuje na veterinarske preglede kućnih ljubimaca koji su u pratnji putnika u nekomercijalne svrhe, osim kopitara.
   Članak 2.
   1.   Za potrebe ove Direktive, definicije iz članka 2. Direktive 90/425/EEZ primjenjuju se prema potrebi.
   2.   Nadalje:

               (a)

               „dokumentacijski pregled” znači provjera veterinarskih certifikata ili dokumenata koji prate životinju;

               (b)

               „identifikacijski pregled” znači provjera, isključivo vizualnim pregledom, usklađenosti između dokumenata ili certifikata i životinja, kao i provjera postojanja i usklađenosti oznaka koje moraju biti na životinjama;

               (c)

               „fizički pregled” znači pregled same životinje, koji može uključiti i uzimanje uzoraka i laboratorijsku pretragu i prema potrebi, dodatne preglede tijekom trajanja karantene;

               (d)

               „uvoznik” znači svaka fizička ili pravna osoba koja prijavljuje životinje za uvoz u Zajednicu;

               (e)

               „pošiljka” znači određeni broj životinja iste vrste koje su obuhvaćene istim veterinarskim certifikatom ili dokumentom, koje se prevoze istim prijevoznim sredstvom i koje dolaze iz iste treće zemlje ili istog dijela te zemlje;

               (f)

               „granična inspekcijska postaja” znači svaka inspekcijska postaja koja je smještena u neposrednoj blizini vanjske granice jednog od područja navedenog u Prilogu I. Direktivi Vijeća 90/675/EEZ od 10. prosinca 1990. o utvrđivanju načela kojima se uređuje organizacija veterinarskih pregleda proizvoda koji se unose u Zajednicu iz trećih zemalja (5) te koja je određena i odobrena u skladu s člankom 6.

         POGLAVLJE I.

      Organizacija i provođenje pregleda

   Članak 3.
   1.   Države članice dužne su osigurati:

               (a)

               obvezu uvoznika na davanje obavijesti jedan radni dan unaprijed veterinarskom osoblju granične inspekcijske postaje gdje se životinje prijavljuju za uvoz, uz navođenje broja, vrste i predviđenog vremena dolaska životinja;

               (b)

               izravan prijevoz životinja, pod službenim nadzorom, do granične inspekcijske postaje iz članka 6. ili, prema potrebi, do karantenskog objekta u skladu s drugom alinejom prvog podstavka članka 10. stavka 1.;

               (c)

               zabranu napuštanja životinja iz granične inspekcijske postaje ili iz karantenskog objekta ako nije pribavljen dokaz, ne dovodeći u pitanje posebne odredbe koje se moraju usvojiti u skladu s postupkom utvrđenim u članku 23.:

                           i.

                           u obliku certifikata utvrđenog drugom alinejom članka 7. stavka 1. ili članka 8., da je proveden veterinarski pregled na dotičnim životinjama u skladu s člankom 4. stavkom 1. i stavkom 2. (a), (b) i (d) i člancima 8. i 9. te da one zadovoljavaju uvjete nadležnih tijela;

                           ii.

                           da je veterinarski pregled plaćen i da je, gdje je to primjenjivo, položen depozit za pokriće eventualnih troškova utvrđenih drugom i trećom alinejom članka 10. stavka 1., članka 10. stavka 6. i članka 12. stavka 2.;

               (d)

               da carinsko tijelo i ne izda odobrenje za puštanje u slobodan promet na područja iz Priloga I. Direktivi 90/675/EEZ osim ako se ne podnese dokaz, ne dovodeći u pitanje specifične odredbe koje je potrebno usvojiti u skladu s postupkom utvrđenim člankom 23., da su ispunjeni zahtjevi iz točke (c).

         2.   Detaljna pravila za provedbu ovog članka usvajaju se, prema potrebi, u skladu s postupkom utvrđenim člankom 23.
   Članak 4.
   1.   Države članice dužne su osigurati, bez obzira na odredište životinja naznačeno u carinskim dokumentima, da se za svaku pošiljku životinja iz treće zemlje izvrši dokumentacijski pregled i identifikacijski pregled od strane nadležnog veterinarskog tijela na jednoj od graničnih inspekcijskih postaja smještenoj na jednom od područja iz Priloga I. Direktivi 90/675/EEZ koja je odobrena za tu namjenu, radi provjere:

               —

               njihovog podrijetla,

               —

               njenog sljedećeg odredišta, posebno u slučaju provoza ili u slučaju životinja za koje uvjeti za stavljanje u promet nisu usklađeni na razini Zajednice, ili koje su predmet posebnih zahtjeva, utvrđenih odlukom Zajednice vezano uz državu članicu odredišta,

               —

               pružaju li pojedinosti iz certifikata ili dokumenata jamstva propisana u Zajednici ili, u slučaju životinja za koje uvjeti za stavljanje u promet nisu usklađeni na razini Zajednice, jamstva predviđena nacionalnim propisima koja se primjenjuju u različitim slučajevima koji su obuhvaćeni ovom Direktivom.

         2.   Ne dovodeći u pitanje izuzeća prema članku 8., službeni veterinar mora izvršiti fizički pregled životinja prijavljenih graničnoj inspekcijskoj postaji. Taj pregled mora posebno uključiti:

               (a)

               klinički pregled životinja kako bi se osiguralo da životinje odgovaraju podacima navedenim na popratnim certifikatima ili dokumentima te da su klinički zdrave.
               U skladu s postupkom utvrđenim člankom 23. može se napraviti iznimka, pod određenim uvjetima i u skladu s propisima koje treba utvrditi tim istim postupkom, od načela pojedinačnog kliničkog pregleda vezano uz određene kategorije i vrste životinja;

               (b)

               svako laboratorijsko ispitivanje za koje se smatra da je nužno izvršiti ili koje je utvrđeno propisima Zajednice;

               (c)

               eventualne službene uzorke koji se moraju pregledati na rezidue i analizirati što je prije moguće;

               (d)

               provjeru usklađenosti s minimalnim zahtjevima propisanim Direktivom Vijeća 77/489/EEZ od 18. srpnja 1977. o zaštiti životinja za vrijeme međunarodnog prijevoza (6).
               U smislu daljnje provjere prijevoza i, prema potrebi, usklađenosti s dodatnim zahtjevima odredišnoga gospodarstva, službeni veterinar dužan je dostaviti potrebne informacije nadležnim tijelima države članice odredišta putem sustava za razmjenu informacija utvrđenog člankom 20. Direktive 90/425/EEZ.
               Službenom veterinaru može u nekim od ovih zadataka pomagati stručno osposobljeno kvalificirano osoblje, koje radi pod njegovim nadzorom.

         3.   Međutim, iznimno od stavaka 1. i 2., identifikacijski pregled i fizički pregled životinja koje ulaze preko luke ili zračne luke na području određenom u Prilogu I. Direktivi 90/675/EEZ može se izvršiti u dotičnoj luci ili zračnoj luci odredišta, pod uvjetom da ta luka ili zračna luka ima graničnu inspekcijsku postaju iz članka 6. i da životinje nastavljaju svoj put, ovisno o slučaju, morskim odnosno zračnim putem istim brodom ili avionom. U takvim slučajevima, nadležno tijelo koje je izvršilo dokumentacijski pregled dužno je, bilo izravno ili putem lokalnog veterinarskog nadležnog tijela, obavijestiti službenog veterinara inspekcijske postaje države članice odredišta putem sustava za razmjenu informacija iz članka 20. Direktive 90/425/EEZ, da su životinje prošle graničnu inspekcijsku postaju.
   4.   Za sve troškove nastale primjenom ovog članka tereti se pošiljatelj, primatelj ili njihov predstavnik, bez plaćanja naknade države članice.
   5.   Detaljna pravila za primjenu ovog članka, uključujući ona koja se odnose na stručno obrazovanje i osposobljavanje pomoćnika, usvajaju se, prema potrebi, u skladu s postupkom određenim u članku 23.
   Članak 5.
   Zabranjuje se ulazak na jedno od navedenih područja iz Priloga I. Direktivi 90/675/EEZ u slučaju kad pregledi pokažu da:

               (a)

               životinje onih vrsta za koje su uvozni propisi usklađeni na razini Zajednice dolaze, ne dovodeći u pitanje posebne uvjete utvrđene člankom 19. Direktive 90/426/EEZ (7) koji se odnose na premještanje i uvoz kopitara iz trećih zemalja, s državnih područja ili dijela državnih područja treće zemlje koja nije na popisima sastavljenima u skladu s propisima Zajednice za dotičnu vrstu ili po kojem se zabranjuje uvoz prema odluci Zajednice;

               (b)

               životinje, osim onih iz točke (a) ne udovoljavaju zahtjevima utvrđenim propisima dotične države koji odgovaraju pojedinim slučajevima na koje se odnosi ova Direktiva;

               (c)

               životinje boluju ili se sumnja da boluju ili da su zaražene nekom kontagioznom bolešću ili bolešću koja predstavlja opasnost za javno zdravlje ili zdravlje životinja, ili iz bilo kojeg drugog razloga koji se utvrđuje propisima Zajednice;

               (d)

               treća zemlja izvoznica ne poštuje zahtjeve utvrđene propisima Zajednice;

               (e)

               životinje nisu sposobne nastaviti putovanje;

               (f)

               veterinarski certifikat ili dokument koji prati životinje ne udovoljava uvjetima utvrđenim propisima Zajednice odnosno, u slučaju kad propisi nisu usklađeni, zahtjevima utvrđenim propisima dotične države koji odgovaraju pojedinim slučajevima obuhvaćenim ovom Direktivom.

         Detaljna pravila za primjenu ovog članka usvajaju se u skladu s postupkom navedenim u članku 23.
   Članak 6.
   1.   Granične inspekcijske postaje moraju zadovoljiti uvjete ovog članka.
   2.   Granične inspekcijske postaje moraju biti:

               (a)

               smještene na mjestu ulaska na jedno od područja navedenih u Prilogu I. Direktivi 90/675/EEZ;
               Međutim, gdje je to potrebno zbog geografskih ograničenja (npr. pristanište za istovar, željeznička postaja, prijelazi) i pod uvjetom da je u tom slučaju granična inspekcijska postaja udaljena daleko od gospodarstva ili mjesta na kojima se drže životinje za koje postoji vjerojatnost da bi se mogle zaraziti kontagioznim bolestima, može se dopustiti smještaj granične inspekcijske postaje na određenoj udaljenosti od mjesta ulaska;

               (b)

               smještene u carinskom području koje omogućava obavljanje ostalih upravnih formalnosti, uključujući carinske postupke povezane s uvozom;

               (c)

               određene i odobrene u skladu sa stavkom 3.;

               (d)

               pod nadležnosti službenog veterinara odgovornog za preglede. Službenom veterinaru može pomagati posebno osposobljeno pomoćno osoblje koje radi pod njegovim nadzorom.

         3.   Do 1. siječnja 1992., te nakon što državna nadležna tijela naprave popis graničnih postaja u suradnji sa službama Komisije koje će izvršiti provjeru njihove usklađenosti s minimalnim zahtjevima navedenim u Prilogu A, države članice dužne su dostaviti Komisiji popis graničnih inspekcijskih postaja nadležnih za obavljanje veterinarskih pregleda nad životinjama i dostaviti sljedeće informacije:

               (a)

               vrstu granične inspekcijske postaje:

                           —

                           luka,

                           —

                           zračna luka,

                           —

                           cestovni prijelaz,

                           —

                           željeznički prijelaz;

               (b)

               vrstu životinja koje se mogu pregledavati na dotičnoj graničnoj inspekcijskoj postaji s obzirom na opremu i veterinarsko osoblje na raspolaganju, navodeći životinje nad kojima se na dotičnim graničnim inspekcijskim postajama ne može vršiti pregled te, vezano uz registrirane kopitare, radno vrijeme posebno odobrenih graničnih inspekcijskih postaja;

               (c)

               osoblje određeno za obavljanje veterinarskih pregleda:

                           —

                           broj službenih veterinara s najmanje jednim službenim veterinarom na dužnosti tijekom radnog vremena kada je granična inspekcijska postaja otvorena,

                           —

                           broj posebno osposobljenog pomoćnog osoblja ili pomoćnika;

               (d)

               opis opreme i prostorija gdje se vrši:

                           —

                           dokumentacijski pregled,

                           —

                           fizički pregled,

                           —

                           uzimanje uzoraka,

                           —

                           opća laboratorijska ispitivanja utvrđena člankom 4. stavkom 2. točkom (b),

                           —

                           specifična laboratorijska ispitivanja koja odredi službeni veterinar;

               (e)

               kapacitet za smještaj životinja kad je to potrebno do dobivanja rezultata ispitivanja;

               (f)

               vrstu opreme koja omogućava brzu razmjenu informacija, posebno s ostalim graničnim inspekcijskim postajama;

               (g)

               opseg trgovine (vrsta i broj životinja koje prolaze kroz tu graničnu inspekcijsku postaju).

         4.   U suradnji s nadležnim državnim tijelima, Komisija je dužna vršiti inspekciju graničnih inspekcijskih postaja određenih u skladu sa stavkom 3. kako bi se uvjerila u jednaku primjenu propisa o veterinarskim pregledima i kako bi provjerila posjeduju li zaista granične inspekcijske postaje potrebnu infrastrukturu i zadovoljavaju li minimalne zahtjeve iz Priloga A.
   Do 1. siječnja 1992. Komisija mora podnijeti izvješće Stalnom veterinarskom odboru o rezultatima inspekcije iz prve točke, kao i prijedloge koji uzimaju u obzir zaključke iz izvješća, radi utvrđivanja popisa graničnih inspekcijskih postaja Zajednice. Taj se popis odobrava i ažurira u skladu s postupkom utvrđenim u članku 22.
   Prethodno spomenuto izvješće mora obuhvatiti eventualne probleme s kojima bi se mogle susresti pojedine države članice ako bi se utvrđivanjem popisa iz prve točke stavka 3. isključio velik broj graničnih inspekcijskih postaja s 1. srpnjem 1992.
   Radi rješavanja takvih eventualnih problema, pojedine granične inspekcijske postaje mogu i nadalje poslovati usklađujući se sa zahtjevima ove Direktive što se tiče opreme i strukture u roku od najviše tri godine.
   Komisija objavljuje popis odobrenih graničnih inspekcijskih postaja kao i eventualne promjene, u Službenom listu Europskih zajednica.
   5.   Prema potrebi, Komisija će donositi eventualne detaljne propise potrebne za provedbu ovog članka u skladu s postupkom utvrđenim u članku 23.
   Članak 7.
   1.   U slučaju kad se životinje onih vrsta za koje su uvozni propisi usklađeni na razini Zajednice ne smiju stavljati na tržište na državnom području države članice koja je izvršila preglede iz članka 4., službeni veterinar granične inspekcijske postaje dužan je, ne dovodeći u pitanje specifične uvjete koji se primjenjuju na registrirane kopitare koje prate identifikacijski dokumenti utvrđeni Direktivom 90/427/EEZ (8):

               —

               osigurati dotičnoj osobi presliku, ili ako se radi o pošiljci koja se dijeli, nekoliko zasebno ovjerenih preslika izvornog certifikata koji se odnosi na životinje; rok važenja tih preslika ne može biti dulji od 10 dana,

               —

               izdati certifikat jednak modelu koji sastavlja Komisija u skladu s postupkom utvrđenim člankom 23. kojim se potvrđuje da su obavljeni pregledi iz članka 4.(1) i (2) (a), (b) i (d) te da zadovoljavaju zahtjeve službenog veterinara, te navesti vrstu uzetih uzoraka i rezultate eventualnih laboratorijskih ispitivanja, odnosno očekivano vrijeme dobivanja rezultata ispitivanja,

               —

               čuvati izvorni certifikat ili certifikate koji prate životinje.

         2.   Detaljna pravila za primjenu stavka 1. donose se u skladu s postupkom utvrđenim u članku 23.
   3.   Nakon što životinje prođu graničnu inspekcijsku postaju iz stavka 1. i nakon što im se odobri ulazak na područje iz Priloga I. Direktivi 90/675/EEZ, trgovina životinjama obavljat će se u skladu s propisima za veterinarske preglede utvrđenima Direktivom 90/425/EEZ.
   Posebice, informacije nadležnom tijelu mjesta odredišta dobivene pomoću sustava za razmjenu informacija utvrđenog člankom 20. Direktive 90/425/EEZ, moraju navesti:

               —

               radi li se o životinjama koje su namijenjene određenoj državi članici ili području s posebnim zahtjevima,

               —

               jesu li uzeti uzorci, a da rezultati još nisu poznati u trenutku kad prijevozno sredstvo napušta graničnu inspekcijsku postaju.

         Članak 8.

               A.

               Države članice dužne su osigurati:

                           1.

                           da se veterinarski pregled kod uvoza vrsta životinja koje se ne navode u Prilogu A Direktivi 90/425/EEZ provodi u skladu sa sljedećim odredbama:

                                       (a)

                                       kad se životinje izravno prijavljuju jednoj od graničnih inspekcijskih postaja države članice koja ih ima namjeru uvesti, one se na toj graničnoj inspekcijskoj postaji moraju podvrgnuti svim pregledima iz članka 4.;

                                       (b)

                                       kad se životinje prijavljuju graničnoj inspekcijskoj postaji smještenoj u drugoj državi članici, uz njezin prethodni pristanak:

                                                   i.

                                                   ili se svi pregledi iz članka 4. moraju izvršiti na toj postaji u ime države članice odredišta kako bi se osiguralo da se, posebno, poštuju propisi te države koji se odnose na uvjete zdravlja životinja;

                                                   ii.

                                                   ili u slučaju sporazuma između nadležnih središnjih tijela dotičnih dviju država članica i prema potrebi, onih država članica ili država članica provoza, samo pregledi predviđeni člankom 4. stavkom 1. moraju se izvršiti na toj postaji, što znači da se pregledi utvrđeni člankom 4. stavkom 2. obavljaju u državi članici odredišta.

                                             Međutim, u posljednjem slučaju, životinje mogu napustiti graničnu inspekcijsku postaju samo nakon obavljenog dokumentacijskog pregleda i identifikacijskog pregleda u zapečaćenim vozilima i samo nakon što službeni veterinar:

                                                   —

                                                   navede na preslici, ili u slučaju kada se pošiljka dijeli, na preslikama izvornih certifikata da su životinje propuštene i da su pregledane,

                                                   —

                                                   obavijesti, putem sustava za razmjenu informacija utvrđenog člankom 20. Direktive 90/425/EEZ, veterinarsko nadležno tijelo mjesta odredišta, ili, prema potrebi, države članice ili državu članicu provoza, da su životinje propuštene,

                                                   —

                                                   bez obzira na članak 3. stavak 1. točku (c), izvijesti o odluci nadležno carinsko tijelo granične inspekcijske postaje vezane uz prijavljene životinje.

                                             U slučaju životinja namijenjenih klanju, države članice mogu se koristiti samo rješenjem iz točke i.
                                       Države članice dužne su obavijestiti Komisiju i predstavnike ostalih država članica koji se sastaju u Stalnom veterinarskom odboru, o slučajevima korištenja rješenja iz točke ii.

                           2.

                           Do donošenja posebnih odluka utvrđenih propisima Zajednice, životinje za koje je trgovina usklađena na razini Zajednice, ali koje dolaze iz treće zemlje u kojoj još nisu utvrđeni jedinstveni uvjeti zdravlja životinja za te životinje, mogu se uvesti pod sljedećim uvjetima:

                                       —

                                       moraju ostati u trećoj zemlji otpreme najmanje tijekom razdoblja utvrđenog člankom 10. stavkom 1. Direktive Vijeća 72/462/EEZ od 12. prosinca 1972. o problemima u vezi sa zdravstvenim i veterinarskim pregledima pri uvozu goveda, svinja te svježeg mesa iz trećih zemalja (9),

                                       —

                                       moraju proći preglede utvrđene člankom 4,

                                       —

                                       ne smiju napustiti prostor granične inspekcijske postaje ili karantenski objekt ako se tim pregledom ne utvrdi da životinja ili pošiljka životinja:

                                                   i.

                                                   ili, ne dovodeći u pitanje posebne uvjete koji se primjenjuju na dotične treće zemlje vezano uz bolesti koje su strane Zajednici, udovoljava uvjetima zdravlja životinja koji se primjenjuju u trgovini dotičnim vrstama kako je utvrđeno direktivama iz Priloga A Direktivi 90/425/EEZ ili uvjetima zdravlja životinja utvrđenim Direktivom 72/462/EEZ;

                                                   ii.

                                                   ili, vezano uz jednu ili više specifičnih bolesti, ispunjava uvjete priznate ekvivalentnosti, u skladu s postupkom utvrđenim člankom 23., na temelju reciprociteta, između zahtjeva treće zemlje i zahtjeva Zajednice;

                                       —

                                       ako su namijenjeni državi članici koja ima koristi od dodatnih garancija utvrđenih člankom 3. stavkom 1. točkama (e) iii. i iv. Direktive 90/425/EEZ, moraju zadovoljiti određene zahtjeve vezane uz trgovinu unutar Zajednice.

                                       —

                                       nakon prolaska granične inspekcijske postaje, mora ih se, u slučaju životinja za klanje, prevesti do odredišne klaonice, ili kada se radi o životinjama za uzgoj i proizvodnju ili akvatičnim životinjama prevesti do odredišnoga gospodarstva.

                           3.

                           Ako se pregledima predviđenim točkom 1. i 2. pokaže da životinja ili pošiljka životinja ne udovoljava navedenim zahtjevima, životinji ili pošiljci neće se dopustiti odlazak s granične inspekcijske postaje ili iz karantenskog objekta već se primjenjuje članak 12.

                           4.

                           U slučajevima kad životinje iz točke 1. nisu namijenjene stavljanju na tržište na državnom području države članice koja je obavila veterinarske preglede, primjenjuju se odredbe članka 7., a posebno one koje se odnose na izdavanje certifikata.

                           5.

                           Na mjestu odredišta, životinje za uzgoj i proizvodnju, moraju ostati pod službenim nadzorom nadležnog veterinarskog tijela. Nakon razdoblja promatranja koje se utvrđuje u skladu s postupkom utvrđenim člankom 23., životinje mogu ući u trgovinu unutar Zajednice pod uvjetima navedenim u Direktivi 90/425/EEZ.
                           Životinje za klanje predmet su, u odredišnoj klaonici, propisa Zajednice koji se odnose na klanje dotičnih vrsta.

               B.

               Detaljna pravila za primjenu ovog članka usvajaju se, prema potrebi, u skladu s postupkom utvrđenim člankom 23.

         Članak 9.
   1.   Države članice odobravaju provoz životinja iz jedne treće zemlje u drugu treću zemlju pod uvjetom:

               (a)

               da je za taj provoz dobiveno prethodno odobrenje službenog veterinara granične inspekcijske postaje države članice na području koje se životinje moraju prijaviti kako bi se tamo podvrgnule pregledima predviđenim člankom 4. i prema potrebi, odobrenje nadležnog središnjeg tijela države članice ili država članica provoza;

               (b)

               da dotična stranka dostavi dokaze da se prva treća zemlja u koju se šalju životinje, nakon provoza kroz jedno od područja navedenih u Prilogu I. Direktivi 90/675/EEZ, obvezuje da ni pod kojim uvjetima neće odbiti niti vratiti natrag životinje čiji je uvoz ili provoz odobrila te se obvezuje da će se pridržavati, na područjima navedenim u Prilogu I. Direktivi 90/675/EEZ, propisa Zajednice o zaštiti životinja tijekom prijevoza;

               (c)

               da pregled iz članka 4. pokazuje, ispunjavajući zahtjeve službenog veterinara, i ako se može primijeniti nakon što su životinje prošle kroz karantenski centar, da životinje ispunjavaju zahtjeve ove Direktive ili, u slučaju životinja navedenih u Prilogu A Direktivi 90/425/EEZ, pružaju zdravstvene garancije koje su priznate kao, u najmanju ruku, ekvivalentne tim zahtjevima u skladu s postupkom navedenim u članku 23.;

               (d)

               da nadležno tijelo granične inspekcijske postaje obavijesti nadležna tijela države članice ili država članica provoza i izlaznu graničnu postaju, putem sustava za razmjenu informacija iz druge točke članka 12. stavka 4., o prolazu životinja preko postaje;

               (e)

               u slučaju prolaska kroz jedno od područja navedenih u Prilogu I. Direktivi 90/675/EEZ, takav provoz se vrši u skladu s postupkom Zajednice koji regulira provoz (vanjski provoz) ili bilo kojim drugim carinskim postupkom utvrđenim propisima Zajednice koji regulira provoz; jedino dozvoljeno postupanje tijekom provoza je ono koje se vrši na točki ulaska u ili izlaska iz jednog od područja iz Priloga I. kao i radnje poduzete radi osiguranja dobrobiti životinja.

         2.   Za sve troškove nastale primjenom ovog članka tereti se pošiljatelj, primatelj ili njihov predstavnik, bez plaćanja naknade države članice.
   Članak 10.
   1.   U slučajevima kad propisi Zajednice ili propisi mjesta odredišta, u područjima koja nisu usklađena i u skladu s općim pravilima Ugovora, uređuju da se žive životinje moraju smjestiti u karantenu ili izolaciju, takva karantena ili izolacija može se provesti:

               —

               za bolesti, osim slinavke i šapa, bjesnoće i newcastleske bolesti, u karantenskom centru smještenom u trećoj zemlji podrijetla, pod uvjetom da je odobren postupkom predviđenim člankom 22. i da nad njim redovitu inspekciju provode veterinarski stručnjaci Komisije,

               —

               u karantenskom centru smještenom unutar područja Zajednice, koji zadovoljava uvjete utvrđene Prilogom B,

               —

               na gospodarstvu odredišta.

         Posebne zaštitne mjere koje treba poštovati za vrijeme prijevoza između karantenskog centra farme podrijetla i odredišta i graničnih inspekcijskih postaja i u karantenskim centrima iz prve alineje prethodne točke mogu se utvrditi u skladu s postupkom predviđenim člankom 23.
   2.   Ako službeni veterinar nadležan za graničnu inspekcijsku postaju odredi smještaj u karantenu, ta se karantena mora provesti, ovisno o opasnosti koju je utvrdio službeni veterinar:

               —

               bilo na samoj graničnoj inspekcijskoj postaji ili u njenoj neposrednoj blizini,

               —

               ili na gospodarstvu odredišta,

               —

               ili u karantenskom centru smještenom u blizini gospodarstva odredišta.

         3.   Opći uvjeti koje je potrebno zadovoljiti u pogledu karantenskih centara iz prve i druge alineje stavka 1. navedeni su u Prilogu B.
   Posebni uvjeti za odobravanje koji se primjenjuju na pojedine vrste životinja usvajaju se u skladu s postupkom utvrđenim člankom 23.
   4.   Potrebno je poštovati postupak utvrđen člankom 22. za odobravanje i daljnje ažuriranje popisa karantenskih centara iz prve i druge alineje stavka 1. i prve alineje stavka 2. Nad centrima za karantenu vrše se kontrole predviđene člankom 19.
   Komisija objavljuje popis karantenskih centara i daljnje promjene u Službenom listu Europskih zajednica.
   5.   Druga točka stavka 1. i stavci 3. i 4. ne primjenjuju se na karantenske centre koji su namijenjeni isključivo životinjama navedenima u članku 8. odjeljku A, točki (1).
   6.   Za sve troškove nastale primjenom ovog članka teretit će se pošiljatelj, primatelj ili njihov predstavnik, bez plaćanja naknade države članice.
   7.   Do 1. siječnja 1996. Komisija je dužna dostaviti Vijeću izvješće, po mogućnosti s prijedlozima, o potrebama glede karantenskih centara u Zajednici i financijske pomoći Zajednice za njihov rad.
   Članak 11.
   1.   Ne dovodeći u pitanje preostale odredbe ovog poglavlja, službeni veterinar ili nadležno tijelo dužni su, u slučajevima gdje postoji sumnja o nepoštovanju veterinarskog zakonodavstva ili sumnja u identitet životinje, izvršiti veterinarske preglede koje on ili to tijelo smatra potrebnim.
   2.   Države članice poduzimaju odgovarajuće upravne ili kaznene mjere za kažnjavanje svakog nepoštovanja veterinarskog zakonodavstva od strane fizičkih ili pravnih osoba u slučajevima kad se utvrdi nepoštovanje propisa Zajednice, posebno kad se utvrdi da certifikati ili dokumenti ne odgovaraju stvarnom stanju životinja, da identifikacijske oznake nisu u skladu s tim propisima ili da životinje nisu prijavljene graničnoj postaji na pregled ili da životinje nisu otpremljene na prvobitno planirano odredište.
   Članak 12.
   1.   U slučajevima kad pregledi predviđeni ovom Direktivom pokažu da određena životinja ne udovoljava zahtjevima utvrđenima propisima Zajednice ili propisima određene države za odredbe koje još nisu usklađene, ili kad takvi pregledi otkriju određenu nepravilnost, nadležno tijelo dužno je odlučiti, nakon savjetovanja s uvoznikom ili njegovim predstavnikom, je li potrebno:

               (a)

               osigurati sklonište, hranu i vodu te, prema potrebi, liječenje dotične životinje; ili

               (b)

               ovisno o slučaju, smjestiti ih u karantenu ili izolirati pošiljku;

               (c)

               otpremiti pošiljku životinja u roku koji određuje nadležno državno tijelo, izvan područja navedenih u Prilogu I. Direktivi 90/675/EEZ ako to uvjeti zdravlja životinja ili dobrobiti životinja dozvoljavaju.
               U tom slučaju, službeni veterinar granične inspekcijske postaje mora:

                           —

                           obavijestiti druge granične inspekcijske postaje, u skladu sa stavkom 4. da se pošiljka odbija, navodeći pri tom utvrđene nepravilnosti,

                           —

                           pod uvjetima koje treba odrediti u skladu s postupkom utvrđenim u članku 23. poništiti veterinarski certifikat ili dokument koji prati odbijenu pošiljku,

                           —

                           u intervalima koje treba odrediti, obavijestiti Komisiju, putem nadležnog središnjeg tijela, o prirodi i učestalosti utvrđenih nepravilnosti.

                     Ako je takva otprema nemoguća, posebno zbog dobrobiti životinja, službeni veterinar:

                           —

                           može, nakon dobivanja odobrenja od strane nadležnog tijela i nakon ante-mortem pregleda, odobriti klanje životinja koje će se koristiti za prehranu ljudi, pod uvjetima utvrđenim propisima Zajednice,

                           —

                           mora, u ostalim slučajevima, narediti klanje životinja, koje se neće koristiti za prehranu ljudi ili narediti neškodljivo uklanjanje trupova, navodeći uvjete koji se odnose na kontrolu korištenja dobivenih proizvoda.

                     Nadležno središnje tijelo dužno je obavijestiti Komisiju o slučajevima pribjegavanja takvim odstupanjima u skladu sa stavkom 4.
               Komisija je dužna redovito obavješćivati Stalni veterinarski odbor o takvim slučajevima.

         2.   Uvoznik ili njegov predstavnik odgovorni su za troškove nastale provedbom mjera utvrđenih stavkom 1., postupka neškodljivog uklanjanja pošiljke ili korištenja mesa za druge svrhe.
   Prihod od prodaje proizvoda iz trećeg podstavka 1. točke (c) mora se proslijediti vlasniku životinja ili njegovom predstavniku, nakon odbitka navedenih troškova.
   3.   Detaljna pravila za primjenu ovog članka usvajaju se, prema potrebi, u skladu s postupkom utvrđenim člankom 23.
   4.   Nadležna tijela država članica, graničnih inspekcijskih postaja i Komisije dobivat će informacije vezano uz programe za razvoj kompjutorizacije postupaka veterinarskih pregleda.
   U tom će smislu Komisija, u skladu s postupkom utvrđenim člankom 23., uvesti sustav kompjutorizirane obrade podataka kojim će se spajati granične inspekcijske službe i nadležna veterinarska tijela pri Komisiji, koji će sadržavati sve podatke o uvozu životinja iz trećih zemalja (Projekt Shift), koji će se povezati sa sustavom za razmjenu informacija između veterinarskih nadležnih tijela predviđenih člankom 20. Direktive 90/425/EEZ.
   5.   Nadležna tijela dužna su, prema potrebi, objavljivati sve informacije koje im stoje na raspolaganju u skladu s Direktivom Vijeća 89/608/EEZ od 21. studenoga 1989. o uzajamnoj pomoći među upravnim tijelima država članica i suradnji između potonjih i Komisije radi osiguranja pravilne primjene zakonodavstva o veterinarskim i zootehničkim stvarima (10).
   Članak 13.
   U skladu s postupkom utvrđenim člankom 23. Komisija će, na temelju planova navedenih u drugoj točki, usvojiti propise za primjenu na uvoz životinja za klanje namijenjenih prehrani ljudi na lokalnom području i životinja za uzgoj ili proizvodnju u određene dijelove područja navedenih u Prilogu I. Direktivi 90/675/EEZ, kako bi uzeli u obzir prirodna ograničenja koja nameću ta područja, uključujući njihovu udaljenost od kopnenog dijela područja Zajednice.
   U tu svrhu, najkasnije do 31. prosinca 1991., države članice su dužne dostaviti Komisiji plan kojim se utvrđuju postupci za obavljanje pregleda kod uvoza životinja iz trećih zemalja u regije navedene u prvoj točki. Ti planovi moraju navesti koji se pregledi obavljaju kako bi se spriječila otprema, pod bilo kakvim okolnostima, životinja uvezenih na dotična područja ili proizvoda dobivenih od tih životinja u ostale dijelove područja Zajednice.
   Članak 14.
   Za potrebe provođenja pregleda navedenih u članku 7. stavku 3. ove Direktive, identifikacija i registracija predviđena člankom 3. stavkom 1. točkom (c) Direktive 90/425/EEZ mora se, osim u slučajevima životinja za klanje i registriranih kopitara, provesti na mjestu odredišta životinja, ovisno o slučaju nakon razdoblja promatranja utvrđenog člankom 8. odjeljkom A stavkom (5) ove Direktive.
   Postupci za identifikaciju i označivanje životinja za klanje utvrđuju se u skladu s postupkom predviđenim člankom 23.
   Članak 15.
   1.   Države članice naplaćuju zdravstvenu naknadu pri uvozu životinja iz ove Direktive radi pokrića troškova zdravstvenih inspekcija i pregleda, utvrđenih člancima 4., 5. i 8.
   2.   Vijeće, kvalificiranom većinom na temelju prijedloga Komisije, do 1. srpnja 1992. donosi odluku o razini ili razinama naknada iz stavka 1. i detaljnim pravilima i načelima za primjenu ove Direktive, te o mogućim izuzecima.
   Članak 16.
   U skladu s postupkom predviđenim člankom 23. i na temelju reciprociteta, moguće je, ne dovodeći u pitanje kontrole koje se provode kako bi se osiguralo poštovanje uvjeta koji se odnose na dobrobit životinja tijekom prijevoza, smanjiti učestalost identifikacijskih pregleda i/ili fizičkih pregleda, a posebno s obzirom na rezultate provedenih pregleda prije nego što se ova Direktiva usvoji.
   Komisija uzimaju u obzir sljedeće kriterije za odobrenje kod odstupanja ove vrste:

               (a)

               jamstva koje ponudi dotična treća zemlja što se tiče pridržavanja zahtjeva Zajednice, posebno onih iz direktiva 72/462/EEZ i 90/426/EEZ;

               (b)

               zdravstvenu situaciju životinja u dotičnoj trećoj zemlji;

               (c)

               informacije o zdravstvenoj situaciji u trećoj zemlji;

               (d)

               vrstu mjera za praćenje i borbu protiv bolesti koje primjenjuje treća zemlja;

               (e)

               strukture i ovlasti veterinarske službe;

               (f)

               propise o odobravanju pojedinih tvari i udovoljavanju zahtjevima utvrđenih člankom 7. Direktive Vijeća 86/469/EEZ od 16. rujna 1986. o pregledima životinja i svježeg mesa na prisutnost rezidua (11);

               (g)

               rezultate inspekcijskih posjeta Zajednice;

               (h)

               rezultate izvršenih uvoznih kontrola.

         Članak 17.
   Ova Direktiva ne utječe na pravo žalbe koje postoji prema zakonima važećim u državama članicama protiv odluka nadležnih tijela.
   O odlukama koje donosi nadležno tijelo države članice odredišta i razlozima takvih odluka mora se obavijestiti uvoznik na kojeg se one odnose ili njegov predstavnik.
   Na zahtjev dotičnog uvoznika ili njegovog predstavnika, navedene odluke i razlozi za njih dostavljaju im se pismeno navodeći prava na žalbu koja im stoji na raspolaganju prema važećem zakonu države članice u kojoj se nalazi granična inspekcijska postaja, te postupci i rokovi koji se primjenjuju.
   POGLAVLJE II.

      Zaštitne odredbe

   Članak 18.
   1.   Ako se bolest navedena u Direktivi Vijeća 82/894/EEZ od 21. prosinca 1982. o prijavi bolesti životinja unutar Zajednice (12), zoonoze ili ostale bolesti ili pojave koje bi mogle predstavljati ozbiljnu opasnost za zdravlje životinja ili ljudi, pojave ili prošire na državnom području određene treće zemlje, ili ako bilo koji drugi ozbiljni problem po zdravlje životinja to opravdava, posebno u okviru nalaza veterinarskih stručnjaka te države, Komisija može na vlastitu inicijativu ili na zahtjev države članice, donijeti jednu od sljedećih mjera, bez odgode i ovisno o ozbiljnosti situacije:

               —

               suspendirati uvoz iz cijele ili dijela dotične treće zemlje, i prema potrebi iz treće zemlje provoza,

               —

               utvrditi posebne uvjete vezano uz životinje koje dolaze iz cijele ili dijela dotične treće zemlje.

         2.   Ako neki od pregleda propisanih ovom Direktivom ukaže da pošiljka životinja vjerojatno predstavlja opasnost za zdravlje životinja ili ljudi, nadležno veterinarsko tijelo dužno je odmah poduzeti sljedeće mjere:

               —

               oduzeti i uništiti pošiljku,

               —

               odmah obavijestiti ostale granične inspekcijske postaje i Komisiju o tim nalazima i o podrijetlu životinja, u skladu s člankom 12. stavkom 4.

         3.   U slučaju predviđenom stavkom 1. Komisija može poduzeti privremene zaštitne mjere vezano uz životinje obuhvaćene člankom 9.
   4.   Predstavnici Komisije mogu odmah posjetiti dotičnu treću zemlju.
   5.   U slučaju kad država članica službeno obavijesti Komisiju o potrebi poduzimanja zaštitnih mjera, a Komisija nije prizvala stavke 1. i 3. ili uputila predmet Stalnom veterinarskom odboru u skladu sa stavkom 6., ta država članica može poduzeti privremene zaštitne mjere vezano uz dotične životinje.
   Kad vezano uz treću zemlju država članica poduzme privremene zaštitne mjere u skladu s ovim stavkom, ona je o tome dužna obavijestiti ostale države članice i Komisiju u skladu s člankom 12. stavkom 5.
   6.   U roku od 10 radnih dana, to se pitanje mora uputiti Stalnom veterinarskom odboru, prema uvjetima iz članka 22., radi produljivanja, izmjena ili ukidanja mjera predviđenih stavcima 1. 3. i 5.
   7.   Odluke kojima se produljuju, mijenjaju ili ukidaju mjere donesene prema stavcima 1., 2., 3. i 6. donose se u skladu s postupkom utvrđenim člankom 22.
   8.   Detaljna pravila za primjenu ovog poglavlja usvajaju se, prema potrebi, u skladu s postupkom utvrđenim člankom 23.
   POGLAVLJE III.

      Inspekcija

   Članak 19.
   1.   Veterinarski stručnjaci Komisije mogu, u suradnji s nadležnim državnim tijelima i u mjeri u kojoj je to potrebno radi jedinstvene primjene ove Direktive, provjeravati zadovoljavaju li granične inspekcijske postaje odobrene u skladu s člankom 6. i karantenski centri odobreni u skladu s člankom 10., kriterije iz Priloga A, odnosno Priloga B.
   2.   Veterinarski stručnjaci Komisije mogu, u suradnji s nadležnim tijelima provoditi kontrole na licu mjesta.
   3.   Država članica na čijem se državnom području vrši inspekcija dužna je osigurati veterinarskim stručnjacima Komisije svaku vrstu pomoći koja im može zatrebati u obavljanju njihovih zadataka.
   4.   Komisija je dužna obavijestiti države članice o rezultatima pregleda.
   5.   U slučajevima kada Komisija smatra da rezultati pregleda to opravdavaju, ona će preispitati danu situaciju u okviru Stalnoga veterinarskog odbora. Ona može usvojiti potrebne odluke u skladu s postupkom utvrđenim člankom 22.
   6.   Komisija će pratiti razvoj situacije; u svjetlu razvoja situacije i u skladu s postupkom utvrđenim člankom 22., ona može izmijeniti ili staviti izvan snage odluke iz stavka 5.
   7.   Detaljna pravila za primjenu ovog članka usvajaju se, prema potrebi, u skladu s postupkom utvrđenim člankom 23.
   Članak 20.
   U slučaju kada, na temelju pregleda izvršenih na mjestu gdje su životinje stavljene na tržište, nadležno tijelo određene države članice smatra da se na graničnoj inspekcijskoj postaji druge države članice nije poštovala ova Direktiva, ono će bez odlaganja stupiti u kontakt s nadležnim državnim tijelom dotične države članice.
   Potonje će poduzeti sve potrebne mjere i obavijestiti nadležno tijelo prve države članice o vrsti provedenih pregleda, donesenim odlukama i razlozima takvih odluka.
   Ako nadležno tijelo prve države članice smatra da su te mjere nedovoljne, ono će ispitati s nadležnim tijelom dotične države članice načine i sredstva kojima se situacija može popraviti, a prema potrebi će i otići zbog pregleda u dotičnu državu članicu.
   U slučaju kad pregledi iz prve točke ukazuju na ponovno nepoštovanje ove Direktive, nadležno tijelo države članice odredišta dužno je obavijestiti Komisiju i nadležna tijela ostalih država članica.
   Komisija mora, na zahtjev nadležnog tijela države članice odredišta ili na vlastitu inicijativu, poslati inspekcijski tim u dotičnu državu članicu zajedno s nadležnim državnim tijelima. Ovisno o vrsti nepravilnosti koja se utvrdi, taj tim može ostati u dotičnoj državi članici do donošenja odluka navedenih u posljednjoj točki.
   Do donošenja nalaza Komisije, dotična država članica mora, na zahtjev države članice odredišta, pojačati preglede na dotičnoj graničnoj inspekcijskoj postaji ili u dotičnom karantenskom centru.
   Država članica odredišta može, sa svoje strane, pojačati preglede životinja koje dolaze iz tih izvora.
   Na zahtjev jedne od dviju dotičnih država članica, i u skladu s postupkom utvrđenim u članku 22., Komisija mora, u slučaju kad inspekcija iz pete točke potvrdi nepravilnosti, poduzeti odgovarajuće mjere. Te se mjere moraju potvrditi ili preispitati što je prije moguće u skladu s istim postupkom.
   Članak 21.
   1.   Svaka država članica mora sastaviti program za razmjenu osoblja za provođenje veterinarskih pregleda nad životinjama koje dolaze iz trećih zemalja.
   2.   Komisija i države članice moraju uskladiti programe iz stavka 1. u okviru Stalnog veterinarskog odbora.
   3.   Države članice moraju poduzeti sve potrebne mjere kako bi omogućile provedbu programa koji proizlaze iz usklađenja iz stavka 2.
   4.   Svake će se godine u Stalnom veterinarskom odboru ispitivati provedba programa na temelju izvješća koje sastavljaju države članice.
   5.   Države članice moraju uzimati u obzir stečeno iskustvo, kako bi se poboljšali i unaprijedili programi razmjene.
   6.   Financijski doprinos Zajednice može se odobriti kako bi se promicao djelotvoran razvoj programa razmjene. Detaljni propisi koji reguliraju takve doprinose i predviđeni iznos za koji će se teretiti glavni proračun Europskih zajednica utvrđen je Odlukom Vijeća 90/424/EEZ od 26. lipnja 1990. o troškovima u području veterinarstva (13).
   7.   Detaljna pravila za primjenu stavaka 1., 4. i 5. usvajaju se, prema potrebi, u skladu s postupkom utvrđenim člankom 23.
   POGLAVLJE IV.

      Opće odredbe

   Članak 22.
   U slučaju pozivanja na postupak utvrđen ovim člankom, djeluje se u skladu s člankom 17. Direktive 89/662/EEZ.
   Članak 23.
   U slučaju kad se poziva na postupak utvrđen ovim člankom, djeluje se u skladu s člankom 18. Direktive 89/662/EEZ.
   Članak 24.
   Prilozi ovoj Direktivi izmjenjuju se, prema potrebi, u skladu s postupkom utvrđenim člankom 23.
   Članak 25.
   Ova Direktiva ne dovodi u pitanje obveze koje proizlaze iz carinskih propisa.
   Članak 26.
   1.   Članci 12.i 28. Direktive 72/462/EEZ brišu se.
   Do donošenja odluka utvrđenih člancima 5. i 6. ove Direktive, akti usvojeni prema članku 12. Direktive 72/462/EEZ i dalje se primjenjuju.
   2.   Članci 20. i 21. Direktive 90/426/EEZ te članak 27. i članak 29. stavak 2. Direktive 90/539/EEZ brišu se.
   Članak 27.
   1.   Direktiva 89/662/EEZ ovime se mijenja kako slijedi:

               (a)

               u članku 19. stavku 2. „31. prosinca 1992.” mijenja se u „31. prosinca 1996.”;

               (b)

               članak 22. mijenja se kako slijedi:
               „Članak 22.
               Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s odredbama ove Direktive na dan 1. srpnja 1992.”

         2.   Direktiva 90/425/EEZ mijenja se kako slijedi:

               (a)

               članak 7. mijenja se kako slijedi:
               „Članak 7.
               2.1.   Države članice dužne su osigurati, za vrijeme pregleda koji se provode na mjestima na kojima se životinje i proizvodi iz Priloga I. iz treće zemlje mogu unijeti na područja koja se navode u Prilogu I. Direktivi 90/675/EEZ, poput luka, zračnih luka i graničnih inspekcijskih postaja s trećim zemljama, poduzimanje sljedećih mjera:

                           (a)

                           pregled certifikata i dokumenata koji prate životinje i proizvode;

                           (b)

                           primjenu pravila kontrole utvrđenih člankom 5. na životinje i proizvode iz Zajednice;

                           (c)

                           primjenu pravila utvrđenih Direktivom 90/675/EEZ na proizvode iz trećih zemalja;

                           (d)

                           primjenu pravila utvrđenih Direktivom 91/496/EEZ na životinje iz trećih zemalja.

                     2.   Međutim, od 1. siječnja 1993. i iznimno od odredaba stavka 1., na sve životinje ili proizvode koji se prevoze prijevoznim sredstvom koje nudi redovitu i izravnu vezu između dvije geografske točke Zajednice, primjenjuju se pravila kontrole predviđena člankom 5.”

               (b)

               Članak 23. mijenja se kako slijedi:
               „Članak 23.
               Vijeće na temelju izvješća Komisije, uz eventualne prijedloge o kojima Vijeće odlučuje kvalificiranom većinom, ponovno ispituje:

                           —

                           odredbe članka 10. i članka 5. stavka 2. točke (a) do 1. siječnja 1993.

                           —

                           ostale odredbe do 1. siječnja 1996.”

               (c)

               U članku 26:

                           prvi podstavak, točka ii. mijenja se u:

                                       „ii.

                                       ostale odredbe ove Direktive 1. srpnja 1992.”;

                           druga točka se briše.

         3.   Direktiva 90/675/EEZ ovime se mijenja kako slijedi:

               (a)

               u članku 19. stavak 6. mijenja se kako slijedi:
               „6.   U roku od 10 radnih dana, to se pitanje mora uputiti Stalnom veterinarskom odboru, prema uvjetima članka 23., radi produljivanja, izmjena ili ukidanja mjera predviđenih stavcima 1, 3. i 5. Postupak predviđen člankom 23. također se može koristiti za usvajanje potrebnih odluka, uključujući one koje se odnose na kretanje proizvoda i provoza unutar Zajednice.”

               (b)

               U članku 32. „do 31. prosinca 1991.” mijenja se u „1. srpnja 1992.”.

         Članak 28.
   Djelujući u skladu s postupkom predviđenim člankom 23., Komisija može usvojiti na razdoblje od tri godine prijelazne mjere za olakšavanje prijelaza na novi sustav pregleda utvrđen ovom Direktivom.
   Članak 29.
   Države članice mogu se koristiti financijskom pomoći Zajednice koja je utvrđena u članku 38. Direktive 90/424/EEZ za primjenu ove Direktive, posebno za uspostavljanje mreža za razmjenu informacija između veterinarskih službi i graničnih postaja.
   Članak 30.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s:

               (a)

               odredbama članka 6. stavka 3. i članaka 13., 18. i 21. s datumom stupanja na snagu 1. prosinca 1991.;

               (b)

               ostalim odredbama ove Direktive, s datumom stupanja na snagu 1. srpnja 1992.

         One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kad države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Detaljna pravila za primjenu ove Direktive, i posebno ona koja se odnose na članak 8. stavak 3. i sustav iz druge točke članka 12. stavka 4. stupaju na snagu 1. srpnja 1992.
   Ako se ne može ispuniti rok naveden u prethodnoj točki, s tim se datumom moraju primijeniti prijelazne mjere predviđene člankom 28.
   Članak 31.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 15. srpnja 1991.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         P. BUKMAN

      (1)  SL C 89, 6.4.1991., str. 5.

      (2)  SL C 183, 15.7.1991.

      (3)  SL L 224, 18.8.1990., str. 29. Direktiva izmijenjena Direktivom 91/174/EEZ (SL L 85, 5.4.1991., str. 37.).

      (4)  SL L 395, 30.12.1989., str. 13.

      (5)  SL L 373, 31.12.1990., str. 1.

      (6)  SL L 200, 8.8.1977., str. 10.

      (7)  SL L 224, 18.8.1990., str. 42.

      (8)  SL L 224, 18.8.1990., str. 55.

      (9)  SL L 302, 31.12.1972., str. 28. Direktiva zadnje izmijenjena Direktivom 91/266/EEZ (SL L 134, 29.5.1991., str. 45.)

      (10)  SL L 35, 1.2.2012.1989., str. 34.

      (11)  SL 275, 26.9.1986., str. 36.

      (12)  SL L 378, 31.12.1982., str. 58. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Odlukom 90/134/EEZ (SL L 76, 22.3.1990., str. 23.).

      (13)  SL L 224, 18.8.1990., str. 19. Odluka izmijenjena Odlukom 91/133/EEZ (SL L 66, 13.3.1991., str. 18.).
   PRILOG A
   Opći uvjeti za odobravanje granične inspekcijske postaje.
   Kako bi dobile odobrenje od Zajednice, granične inspekcijske postaje moraju imati:

               1.

               zasebnu pristupnu prometnu traku za prijevoz živih životinja kako bi životinje bile pošteđene nepotrebnog čekanja;

               2.

               prostorije (koje se moraju lako čistiti i dezinficirati) za utovar i istovar iz različitih prijevoznih sredstava, inspekciju, hranjenje, pojenje i liječenje životinja, s odgovarajućim prostorom, osvjetljenjem i ventilacijom s obzirom na broj životinja koje trebaju proći inspekciju;

               3.

               dovoljan broj, u odnosu na broj životinja koje obrađuje dotična granična inspekcijska postaja, veterinarskog i pomoćnog osoblja posebno osposobljenog za provođenje pregleda popratnih dokumenata i kliničkog pregleda iz članaka 4., 5., 8. i 9. ove Direktive;

               4.

               dovoljno velik prostor na raspolaganju osoblju za provođenje veterinarskih pregleda, uključujući svlačionice, tuševe i sanitarni čvor;

               5.

               odgovarajuće prostore i opremu za uzimanje i obradu uzoraka za redovite preglede predviđene propisima Zajednice;

               6.

               usluge specijaliziranog laboratorija koji može vršiti posebna ispitivanja na uzorcima uzetim na postaji;

               7.

               usluge poduzeća u neposrednoj blizini koje ima objekte i opremu za smještaj, hranjenje i pojenje, liječenje, i prema potrebi, klanje životinja;

               8.

               u slučajevima kad granična inspekcijska postaja služi kao mjesto zaustavljanja ili transfera tijekom prijevoza, odgovarajuće objekte za istovar, pojenje, hranjenje te smještaj prema potrebi te za pružanje potrebnog liječenja ili prema potrebi za klanje na licu mjesta na način kojim se životinje može poštedjeti od nepotrebnog mučenja;

               9.

               odgovarajuću opremu koja omogućuje brzu razmjenu informacija s drugim graničnim inspekcijskim postajama i nadležnim veterinarskim tijelima iz članka 20. Direktive 90/425/EEZ;

               10.

               opremu i prostorije za čišćenje i dezinfekciju.

         PRILOG B
   Opći uvjeti za odobravanje karantenskih centara.
   1.   Primjenjuju se uvjeti navedeni u Prilogu A, točkama 2., 4., 5., 7., 9. i 10.
   2.   Nadalje, karantenski centri moraju:

               —

               biti pod stalnom kontrolom odgovornog službenog veterinara,

               —

               biti smješteni na udaljenosti od gospodarstva ili drugih mjesta gdje se drže životinje za koje postoji vjerojatnost da su zaražene kontagioznom bolešću,

               —

               imati djelotvoran sustav kontrole radi osiguranja primjerenog nadzora životinja.


title: Direktiva Vijeća 92/6/EEZ od 10. veljače 1992. o ugradnji i uporabi uređaja za ograničenje brzine za određene kategorije motornih vozila u Zajednici

text:
               07/Sv. 20

               HR

               Službeni list Europske unije

               9

         31992L0006

               L 057/27

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

         DIREKTIVA VIJEĆA 92/6/EEZ
   od 10. veljače 1992.
   o ugradnji i uporabi uređaja za ograničenje brzine za određene kategorije motornih vozila u Zajednici
   VIJEĆE EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njegov članak 75.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (3),
   budući da je jedan od ciljeva zajedničke prometne politike utvrditi pravila koja se primjenjuju na međunarodni promet unutar Zajednice i olakšati promet vozila;
   budući da porast cestovnog prometa i povećanje opasnosti i smetnji koje proizlaze iz toga predstavljaju ozbiljan problem za cestovnu sigurnost i za okoliš svim državama članicama;
   budući da raspoloživa snaga motora teških teretnih vozila i autobusa koja je potrebna za vožnju po uzbrdicama omogućuje da ih se na ravnim cestama vozi prekomjernom brzinom koja nije u skladu sa specifikacijama ostalih sastavnih dijelova vozila kao što su kočnice i gume; budući da su iz tog razloga i radi zaštite okoliša u određenim državama članicama uvedeni obavezni uređaji za ograničenje brzine za određene kategorije motornih vozila;
   budući da će se povoljni učinci uređaja za ograničenje brzine s obzirom na zaštitu okoliša i potrošnju energije, trošenje i habanje motora i guma i cestovnu sigurnost povećati ako su takvi uređaji u općoj uporabi;
   budući da uporaba uređaja za ograničenje brzine ne služi svojoj svrsi osim ako se uređaji ne odlikuju najvećim stupnjem tehničkog savršenstva, to daje odgovarajuće jamstvo da prijevara nije moguća;
   budući da se kao prvi korak zahtjevi trebaju uvesti samo u slučaju kategorija najtežih motornih vozila kojima se najviše obavlja međunarodni prijevoz i nakon čega bi se, ovisno o tehničkim mogućnostima i iskustvima u državama članicama, mogli proširiti na kategorije koje uključuju lakša motorna vozila;
   budući da u određenim državama članicama vozila koja su namijenjena isključivo za prijevoz opasne robe moraju biti opremljena uređajima za ograničenje brzine koja su postavljena na najveću brzinu nižu od one koja se navodi u ovoj Direktivi; budući da u ovom određenom slučaju dotičnim državama članicama treba dozvoliti da zadrže takve propise za vozila registrirana unutar njihovog državnog područja jer oni povećavaju cestovnu sigurnost i civilnu zaštitu javnosti, u skladu s ciljevima ove Direktive;
   budući da bi ugradnja uređaja za ograničenje brzine u vozila kategorija M3 i N3 obuhvaćena ovom Direktivom, koja su registrirana prije nego što je Direktiva stupila na snagu i namijenjena isključivo djelatnostima nacionalnog prijevoza mogla za posljedicu imati previsoke troškove u određenim državama članicama; budući da stoga treba omogućiti tim državama članicama da odgode primjenu članaka 2. i 3. ove Direktive na dotična vozila;
   budući da ova Direktiva ne utječe na nadležnost država članica glede odredbi o ograničenju brzine u prometu,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Za potrebe ove Direktive, „motorno vozilo” znači svako vozilo pogonjeno motorom koje spada u jednu od dolje navedenih kategorija, namijenjeno uporabi na cesti, koje ima najmanje četiri kotača i najveću konstrukcijsku brzinu veću od 25 km/h:

               —

               vozila kategorije M3 najveće dopuštene mase od 10 metričkih tona,

               —

               vozila kategorije N3,

         pri čemu se za kategorije M3 i N3 podrazumijeva da su definirane u Prilogu I. Direktivi 70/156/EEZ (4).
   Članak 2.
   Države članice poduzimaju potrebne korake kako bi osigurale da se motorna vozila kategorije M3 iz članka 1. na cesti koriste samo ako imaju ugrađene uređaje za ograničenje brzine s najvećom dopuštenom brzinom podešenom na 100 km/h.
   Članak 3.
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da se motorna vozila kategorije N3 na cesti upotrebljavaju samo ako su opremljena uređajem podešenim tako da njihova brzina ne može biti veća od 90 km/h; imajući na umu tehničku toleranciju koja je dopuštena, prema sadašnjem stanju tehnologije, između podesive vrijednosti i stvarne brzine prometa, najveća se brzina na ovom uređaju postavlja na 85 km/h.
   2.   Države članice se ovlašćuju postaviti najveću brzinu na uređaju na manje od 85 km/h u vozilima koja se koriste isključivo za prijevoz opasnih tvari i koja su registrirana na njihovom državnom području.
   Članak 4.
   1.   Članci 2. i 3. primjenjuju se na vozila registrirana od 1. siječnja 1994.
   2.   Članci 2. i 3. također se primjenjuju najkasnije od 1. siječnja 1995. na vozila registrirana između 1. siječnja 1988. i 1. siječnja 1994.
   Međutim, kada se ova vozila koriste isključivo za djelatnosti nacionalnog prijevoza, članci 2. i 3. mogu se primjenjivati najkasnije od 1. siječnja 1996.
   Članak 5.
   1.   Dok se odredbe Zajednice o ovim pitanjima ne primijene, uređaji za ograničenje brzine iz članaka 2. i 3. moraju zadovoljiti tehničke zahtjeve koje su utvrdila nadležna državna tijela.
   2.   Servisi ili tijela koje su odobrile države članice ugrađuju uređaje za ograničenje brzine.
   Članak 6.
   Zahtjevi članaka 2. i 3. ne primjenjuju se na motorna vozila koja koriste oružane snage, civilna obrana, vatrogasna i druge hitne službe i snage odgovorne za održavanje javnog reda.
   Isto se primjenjuje na motorna vozila koja:

               —

               zbog svoje konstrukcije ne mogu voziti brže od ograničenja navedenih u člancima 2. i 3.,

               —

               se koriste za znanstvena ispitivanja na cestama,

               —

               se koriste samo za javne službe u gradskim područjima.

         Članak 7.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom prije 1. listopada 1993. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donesu ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 8.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 10. veljače 1992.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         Jorge BRAGA DE MACEDO

      (1)  SL C 225, 30.8.1991., str. 11.

      (2)  SL C 13, 20.1.1992.

      (3)  SL C 40, 17.2.1992.

      (4)  Direktiva Vijeća 70/156/EEZ od 6. veljače 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju tipa motornih vozila i njihovih prikolica (SL L 42, 23.2.1970., str. 1.) Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 87/403/EEZ (SL L 220, 8.8.1987., str. 44.).


title: Direktiva Vijeća 93/7/EEZ od 15. ožujka 1993. o povratu kulturnih predmeta nezakonito iznesenih iz državnog područja države članice

text:
               02/Sv. 008

               HR

               Službeni list Europske unije

               30

         31993L0007

               L 074/74

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               15.03.1993.

      DIREKTIVA VIJEĆA 93/7/EEZ
   od 15. ožujka 1993.
   o povratu kulturnih predmeta nezakonito iznesenih iz državnog područja države članice
   VIJEĆE EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njegov članak 100.a,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   u suradnji s Europskim parlamentom (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (3),
   budući da se člankom 8.a Ugovora predviđa uspostavljanje, najkasnije do 1. siječnja 1993., unutarnjeg tržišta, koje bi predstavljalo tržište bez unutarnjih granica u kojem se osigurava slobodno kretanje roba, ljudi, usluga i kapitala u skladu s odredbama Ugovora;
   budući da će, pod uvjetima i ograničenjima iz članka 36. Ugovora, države članice nakon 1992. zadržati pravo na određivanje svojeg nacionalnog blaga i na njegovu zaštitu u ovom području bez unutarnjih granica;
   budući da se trebaju uvesti takva rješenja koja će omogućiti državama članicama osiguranje povrata kulturnih predmeta, zaštićenih kao nacionalno blago u smislu spomenutog članka 36. na svoje državno područje ako su ti predmeti bili izneseni s njihovoga državnog područja tako da su pri tome bile prekršene gore određene nacionalne mjere ili Uredba Vijeća (EEZ) br. 3911/92 od 9. prosinca 1992. o izvozu kulturnih dobara (4); budući da bi provedba ovakvog rješenja trebala biti što jednostavnija i učinkovitija; budući da bi radi olakšanja suradnje u vezi s povratom, opseg takvog rješenja trebao biti ograničen na predmete koji pripadaju zajedničkim kategorijama kulturnih predmeta; budući da Prilog ovoj Direktivi nema namjeru odrediti predmete koji se mogu uvrstiti pod „nacionalno blago” u smislu spomenutog članka 36., već samo kategorije predmeta koje se mogu zaštititi kao „nacionalno blago” i zato su obuhvaćene postupkom povrata, koji se uvodi ovom Direktivom;
   budući da kulturni predmeti zaštićeni kao nacionalno blago i koji čine sastavni dio javnih zbirki ili inventara crkvenih institucija, ali koji ne pripadaju ovim zajedničkim kategorijama trebaju također biti obuhvaćeni ovom Direktivom;
   budući da se među državama članicama treba uspostaviti upravna suradnja u vezi s njihovim nacionalnim blagom, koja će biti blisko povezana s njihovom međusobnom suradnjom na području ukradenih umjetničkih djela, koja bi posebno uključivala evidentiranje kod Interpola i drugih ovlaštenih ustanova koje objavljuju slične liste izgubljenih, ukradenih ili nezakonito iznesenih kulturnih predmeta koji čine dio njihovog nacionalnog blaga i njihovih javnih zbirki;
   budući da je postupak koji se uvodi ovom Direktivom prvi korak u uspostavljanju suradnje između država članica na ovom području u okviru unutarnjeg tržišta; budući da je cilj međusobno priznavanje odgovarajućih nacionalnih propisa; budući da se stoga trebaju propisati odredbe kojima Komisiji pomaže savjetodavni odbor;
   budući da Uredba (EEZ) br. 3911/92, zajedno s ovom Direktivom uvodi sustav Zajednice za zaštitu kulturnih predmeta država članica; budući da datum do kojega se države članice trebaju uskladiti s ovom Direktivom treba biti što bliži datumu stupanja na snagu te Uredbe; budući da će neke države članice, s obzirom na prirodu njihovih pravnih sustava i opseg potrebnih promjena u njihovom zakonodavstvu kako bi se provela ova Direktiva, trebati duže razdoblje,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Za potrebe ove Direktive:

               1.

               „kulturni predmet” znači svaki predmet:

                           —

                           koji je bio prije ili nakon svojeg nezakonitog odnošenja s državnog područja države članice zaštićen kao „nacionalno blago koje ima umjetničku, povijesnu ili arheološku vrijednost” prema nacionalnom zakonodavstvu ili upravnim postupcima u smislu članka 36. Ugovora,
                           i

                           —

                           koji pripada ili ne pripada u jednu od kategorija predmeta navedenih u Prilogu, ali čini sastavni dio:

                                       —

                                       javnih zbirki navedenih u inventarima zbirki muzeja, arhiva ili knjižnica.
                                       Za potrebe ove Direktive, „javne zbirke” znači zbirke koje su imovina države članice, lokalne ili područne jedinice vlasti na državnom području države članice ili institucije sa sjedištem na državnom području države članice, koja je po zakonodavstvu te države članice određena kao javna ustanova, te predstavlja njezinu imovinu ili je većim dijelom financirana od države članice ili lokalne ili područne jedinice vlasti;

                                       —

                                       inventar crkvenih institucija.

               2.

               „nezakonito iznesen s državnog područja države članice” znači:

                           —

                           iznesen s državnog područja države članice povredom njezinih propisa o zaštiti nacionalnog blaga ili Uredbe (EEZ) br. 3911/92, ili

                           —

                           nije vraćen po isteku roka zakonitog privremenog iznošenja ili kršenje nekog drugog uvjeta kojim se uređuje takvo privremeno iznošenje.

               3.

               „država članica koja je zatražila povrat” znači država članica s čijeg je državnog područja kulturni predmet nezakonito iznesen.

               4.

               „država članica od koje se traži povrat” znači država članica na čijem se državnom području nalazi kulturni predmet nezakonito iznesen s državnog područja druge države članice.

               5.

               „povrat” znači fizički povrat kulturnog predmeta na državno područje države članice koja je zatražila povrat.

               6.

               „posjednik” znači osoba koja fizički posjeduje kulturni predmet za vlastiti račun.

               7.

               „imatelj” znači osoba koja fizički posjeduje predmet kulturne zaštite za tuđi račun.

         Članak 2.
   Kulturni predmeti koji su bili nezakonito izneseni s državnog područja države članice, vraćaju se u skladu s postupkom i u okolnostima predviđenim ovom Direktivom.
   Članak 3.
   Svaka država članica imenuje jedno ili više središnjih tijela za provedbu odredbi predviđenih ovom Direktivom.
   Države članice obavješćuju Komisiju o svim središnjim tijelima koje imenuju u skladu s ovim člankom.
   Komisija objavljuje popis tih središnjih tijela i sve promjene u vezi s njima u seriji C Službenog lista Europskih zajednica.
   Članak 4.
   Središnja tijela država članica surađuju i promiču savjetovanje između nadležnih državnih tijela država članica. Ta tijela naročito:

               1.

               nakon zahtjeva države članice koja je zatražila povrat, traže određeni kulturni predmet koji je bio nezakonito iznesen s njezinog državnog područja, identificirajući posjednika i/ili imatelja. Zahtjev mora sadržavati sve potrebne podatke kako bi se olakšala potraga, posebno u pogledu stvarnog ili pretpostavljenog mjesta na kojem se predmet nalazi;

               2.

               obavješćuju odnosne države članice o pronalasku kulturnog predmeta na njihovom državnom području te postoje li razumne osnove za zaključak da je nezakonito iznesen s državnog područja druge države članice;

               3.

               omogućuju nadležnim tijelima države članice koja je zatražila povrat da provjere je li predmet u pitanju kulturni predmet, pod uvjetom da se provjera obavi u roku od 2 mjeseca od obavijesti predviđene stavkom 2. Ako se ona ne obavi u propisanom roku, odredbe stavaka 4. i 5. prestaju se primjenjivati;

               4.

               poduzimaju sve potrebne mjere u suradnji sa zainteresiranom državom članicom za fizičko očuvanje kulturnog predmeta;

               5.

               sprečavaju potrebnim privremenim mjerama svaku radnju kojom se izbjegava postupak povrata;

               6.

               vezano za povrat, postupaju kao posrednici između posjednika i/ili imatelja i države članice koja je zatražila povrat. S tim ciljem, nadležna tijela države članice od koje se traži povrat mogu, ne dovodeći u pitanje članak 5., prvo omogućiti provedbu postupka arbitraže, u skladu s nacionalnim zakonodavstvom države od koje se traži povrat i uz uvjet da država koja je zatražila povrat i posjednik ili imatelj daju svoje službeno odobrenje.

         Članak 5.
   Država članica koja je zatražila povrat može pokrenuti, pred nadležnim sudom u državi članici od koje se potražuje, sudski postupak protiv posjednika ili ako on ne postoji, protiv imatelja, s ciljem osiguravanja povrata kulturnog predmeta koji je bio nezakonito iznesen s njezinoga područja.
   Postupak se može pokrenuti samo ako su zahtjevu za pokretanje postupka priloženi:

               —

               isprava s opisom predmeta na koji se zahtjev odnosi i u kojem je navedeno da se radi o kulturnom predmetu,

               —

               izjava nadležnih tijela države članice koja je zatražila povrat da je kulturni predmet nezakonito iznesen s njezinoga područja.

         Članak 6.
   Središnje tijelo države članice koja je zatražila povrat odmah obavješćuje središnje tijelo države članice od koje se traži povrat da je pokrenut postupak s ciljem povrata predmeta u pitanju.
   Središnje tijelo države članice od koje se traži povrat odmah obavješćuje središnja tijela drugih država članica.
   Članak 7.
   1.   Države članice propisuju zakonom da se postupak povrata predviđen u ovoj Direktivi, ne smije pokrenuti više od jedne godine nakon što je država članica koja je zatražila povrat saznala za mjesto na kojem se kulturni predmet nalazi i identitet njegovog posjednika ili imatelja.
   Takvi se postupci ni u jednom slučaju ne smiju pokrenuti 30 godina nakon što je predmet nezakonito iznesen s državnog područja države članice koja je zatražila povrat. Međutim, u slučaju kad predmet čini dio javnih zbirki iz članka 1. stavka 1. ili je u državi članici sakralni predmet pod posebnom zaštitom nacionalnog zakonodavstva, za pokretanje postupka povrata vrijedi rok od 75 godina, osim u državama članicama u kojima ne vrijede ograničenja za pokretanje postupka ili u slučaju bilateralnih sporazuma između država članica kojima je rok utvrđen na razdoblje duže od 75 godina.
   2.   Postupak povrata ne smije se pokrenuti ako odnošenje s nacionalnog državnog područja države članice koja je zatražila povrat nije više nezakonito u trenutku kad bi se postupak trebao pokrenuti.
   Članak 8.
   Osim ako nije drukčije određeno člancima 7. i 13., nadležan sud naređuje povrat kulturnog predmeta ako utvrdi da se radi o kulturnom predmetu u smislu članka 1. stavka 1. i da je nezakonito iznesen s nacionalnog područja.
   Članak 9.
   Kada se naredi povrat predmeta, nadležni sud u državama od kojih se traži povrat dodjeljuje posjedniku naknadu koju smatra pravičnom sukladno okolnostima slučaja, ako je posjednik postupao s dužnom pažnjom pri stjecanju predmeta.
   Teret dokazivanja određuje se primjenom propisa države članice od koje se traži povrat.
   U slučaju stjecanja darovanjem ili nasljeđivanjem, posjednik nije u povoljnijem položaju od osobe od koje je stekao predmet na taj način.
   Država članica koja je zatražila povrat plaća takvu naknadu nakon povrata predmeta.
   Članak 10.
   Troškove nastale provedbom odluke o povratu kulturnog predmeta snosi država članica koja je zatražila povrat. Isto vrijedi i za troškove mjera određene člankom 4. stavkom 4.
   Članak 11.
   Plaćanje pravične naknade i troškova iz članaka 9. i 10. ne dovodi u pitanje pravo države članice koja je zatražila povrat, da poduzme korake s namjerom naplate tih iznosa od odgovornih osoba koje su nezakonito odnijele kulturni predmet s njezinoga državnog područja.
   Članak 12.
   Vlasnička prava nad kulturnim predmetom nakon povrata određuju se primjenom propisa države članice koja je zatražila povrat.
   Članak 13.
   Ova Direktiva se primjenjuje samo na kulturne predmete nezakonito iznesene s državnog područja države članice na dan 1. siječnja 1993. ili kasnije.
   Članak 14.
   1.   Svaka država članica može proširiti svoju obvezu povrata kulturnih predmeta kako bi obuhvatila druge kategorije predmeta osim onih navedenih u Prilogu.
   2.   Svaka država članica može primijeniti mjere određene ovom Direktivom na zahtjeve povrata kulturnih predmeta nezakonito iznesenih s državnog područja druge države članice prije 1. siječnja 1993.
   Članak 15.
   Ova Direktiva ne dovodi u pitanje niti jedan građanski ili kazneni postupak koji prema nacionalnom zakonodavstvu država članica pokreće država članica koja je zatražila povrat i/ili vlasnik ukradenog kulturnog predmeta.
   Članak 16.
   1.   Države članice svake tri godine, počevši od veljače1996., šalju Komisiji izvještaj o primjeni ove Direktive.
   2.   Komisija svake tri godine šalje Europskom parlamentu, Vijeću i Gospodarskom i socijalnom odboru, izvještaj s ponovnim pregledom primjene ove Direktive.
   3.   Vijeće ocjenjuje učinkovitost ove Direktive nakon razdoblja primjene od tri godine i postupajući prema prijedlogu Komisije poduzima potrebne prilagodbe.
   4.   U svakom slučaju, postupajući prema prijedlogu Komisije, Vijeće ispituje svake tri godine i prema potrebi ažurira iznose navedene u Prilogu, na temelju gospodarskih i monetarnih pokazatelja u Zajednici.
   Članak 17.
   Komisiji pomaže Odbor osnovan člankom 8. Uredbe (EEZ) br. 3911/92.
   Odbor istražuje sva pitanja koja proizlaze iz primjene Priloga ovoj Direktivi, a može ih postaviti predsjednik, bilo na vlastitu inicijativu ili na zahtjev predstavnika države članice.
   Članak 18.
   Države članice donose zakone i ostale propise potrebne za usklađivanje s odredbama ove Direktive unutar devet mjeseci od njezinog usvajanja, osim u slučaju Kraljevine Belgije, Savezne Republike Njemačke i Kraljevine Nizozemske, koje se moraju uskladiti s ovom Direktivom najkasnije dvanaest mjeseci od dana njezinog usvajanja. One odmah o tome obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose te mjere, one prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine toga upućivanja utvrđuju države članice.
   Članak 19.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 15. ožujka 1993.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         M. JELVED

      (1)  SL C 53, 28.2.1992., str. 11. i

      SL C 172, 8.7.1992., str. 7.

      (2)  SL C 176, 13.7.1992., str. 129. i

      SL C 72, 15.3.1993.

      (3)  SL C 223, 31.8.1992., str. 10.

      (4)  SL L 395, 31.12.1992., str. 1.
   PRILOG
   Kategorije iz druge alineje članka 1. stavka 1. u koje mora pripadati predmet zaštićen kao „nacionalno blago” u smislu članka 36. Ugovora, kako bi se moglo tražiti njegov povrat na temelju ove Direktive

               1.

               Arheološki predmeti stariji od 100 godina koji potječu iz:

                           —

                           kopnenih ili podvodnih iskapanja i nalaza,

                           —

                           arheoloških nalazišta,

                           —

                           arheoloških zbirki.

               2.

               Elementi koji su sastavni dio umjetničkih, povijesnih ili vjerskih spomenika koji nisu u jednom komadu, stariji od 100 godina.

               3.

               Slike i platna koja su u potpunosti izrađena rukom na bilo kojoj podlozi i u bilo kojim materijalima (1).

               4.

               Mozaici, osim onih koji su obuhvaćeni kategorijama 1. ili 2. i crteži u potpunosti izrađeni rukom, na bilo kojoj podlozi i u bilo kojim materijalima (1).

               5.

               Originalne gravure, grafike, serigrafije i litografije s odgovarajućim pločama i originalni posteri (1).

               6.

               Originalne skulpture ili kipovi i kopije izrađene istim postupku kao i originali (1), osim onih koji ne pripadaju kategoriji 1.

               7.

               Fotografije, filmovi i njihovi negativi (1).

               8.

               Inkunabule i manuskripti, uključujući zemljovide i muzičke partiture pojedinačno ili u zbirkama (1).

               9.

               Knjige starije od 100 godina, pojedinačno ili u zbirkama.

               10.

               Tiskani zemljovidi stariji od 200 godina.

               11.

               Arhivsko gradivo i bilo kakvi njegovi dijelovi, bilo koje vrste, na bilo kojoj podlozi, koji sadrže elemente starije od 50 godina.

               12.

                           (a)

                           Zbirke (2) i primjerci iz zooloških, botaničkih, mineraloških ili anatomskih zbirki;

                           (b)

                           Zbirke (2) od povijesnog, paleontološkog, etnografskog ili numizmatičkog značenja.

               13.

               Prijevozna sredstva starija od 75 godina.

               14.

               Bilo koji drugi antikni predmet koji nije uključen u kategorije A 1 do A 13, stariji od 50 godina.

         Kulturni predmeti kategorija A 1 do A 14 obuhvaćeni su ovom Direktivom samo ako njihova vrijednost odgovara ili prelazi graničnu novčanu vrijednost pod točkom B.

      B.   Granične novčane vrijednosti koje se primjenjuju na određene kategorije pod A (u ecu-ima)

      VRIJEDNOST: 0 (nula)

               —

               1 (arheološki predmeti)

               —

               2 (spomenici koji nisu u jednom komadu)

               —

               8 (inkunabule i manuskripti)

               —

               11 (arhivsko gradivo)

      15 000

               —

               4 (mozaici i crteži)

               —

               5 (gravure)

               —

               7 (fotografije)

               —

               10 (tiskani zemljovidi)

      50 000

               —

               6 (kipovi)

               —

               9 (knjige)

               —

               12 (zbirke)

               —

               13 (prijevozna sredstva)

               —

               14 (bilo koji drugi predmet)

      150 000

               —

               3 (slike)

         Ocjena o tome jesu li uvjeti u vezi financijske vrijednosti ispunjeni ili ne, obavlja se prilikom traženja povrata. Novčana vrijednost je vrijednost predmeta u državi članici od koje se traži povrat.
   Datum za preračunavanje vrijednosti u Prilogu izraženih u ECU u nacionalne valute je 1. siječanj 1993.

      (1)  Koji su stariji od pedeset godina i nisu u vlasništvu autora.

      (2)  Sukladno definiciji Suda u presudi koja se odnosi na slučaj 252/84:
   „Kolekcionarski predmeti u okviru značenja tarifnog broja 99.05 Zajedničke carinske tarife su predmeti koji posjeduju potrebna svojstva za uključivanje u zbirku, odnosno, predmeti koji su relativno rijetki, koji se obično ne koriste u prvobitno namijenjene svrhe i predmetom su posebnih transakcija izvan trgovine uobičajenih uporabnih predmeta pri čemu imaju visoku vrijednost.”