title: Direktiva Komisije (EU) 2015/1139 оd 13. srpnja 2015. o izmjeni Direktive 2012/9/EU u pogledu datuma njezina prenošenja i roka isteka prijelaznog razdoblja (Tekst značajan za EGP)

text:
               14.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 185/15

         DIREKTIVA KOMISIJE (EU) 2015/1139
   оd 13. srpnja 2015.
   o izmjeni Direktive 2012/9/EU u pogledu datuma njezina prenošenja i roka isteka prijelaznog razdoblja
   (Tekst značajan za EGP)
   EUROPSKA KOMISIJA,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
   uzimajući u obzir Direktivu 2001/37/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. lipnja 2001. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih proizvoda (1), a posebno njezin članak 9. stavak 2.,
   budući da:

               (1)

               Prilog I. Direktivi 2001/37/EZ kojim se utvrđuju dodatna zdravstvena upozorenja za uporabu na pojedinačnim pakiranjima duhanskih proizvoda kako je utvrđeno u članku 5. stavku 2. točki (b) te Direktive zamijenjen je Direktivom Komisije 2012/9/EU (2). Člankom 2. Direktive 2012/9/EU kako je izmijenjen Direktivom 2014/39/EU (3) određuje se 28. ožujka 2016. kao rok za njezino prenošenje u nacionalna zakonodavstva država članica, a 28. ožujka 2018. kao kraj prijelaznog razdoblja utvrđenog u članku 3. te Direktive.

               (2)

               Direktivom 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća (4) kojom se izvan snage stavlja Direktiva 2001/37/EZ s učinkom od 20. svibnja 2016. utvrđuje se da svako jedinično pakiranje i sva vanjska pakiranja duhanskih proizvoda za pušenje moraju sadržavati kombinirana zdravstvena upozorenja koja sadržavaju tekstualna upozorenja navedena u Prilogu I. Direktivi 2014/40/EU i odgovarajuću fotografiju u boji specificiranu u galeriji slika u Prilogu II. toj Direktivi. Tekstualna upozorenja u Prilogu I. Direktivi 2014/40/EU jednaka su onima utvrđenima u Prilogu I. Direktivi 2001/37/EZ kako je izmijenjena Direktivom 2012/9/EU. Člankom 29. Direktive 2014/40/EU utvrđen je 20. svibnja 2016. kao rok za njezino prenošenje u nacionalna zakonodavstva država članica, a člankom 30. Direktive 2014/40/EU utvrđen je 20. svibnja 2017. kao kraj prijelaznog razdoblja.

               (3)

               Primjereno je razdoblje za prenošenje Direktive 2012/9/EU produžiti od 28. ožujka 2016. do 20. svibnja 2016. kako bi se uskladili rokovi za prenošenje novih tekstualnih upozorenja utvrđenih tom Direktivom i za nova kombinirana upozorenja uvedena Direktivom 2014/40/EU. Isto je tako neophodno uskladiti prijelazno razdoblje utvrđeno Direktivom 2012/9/EU s prijelaznim razdobljem utvrđenim Direktivom 2014/40/EU.

               (4)

               Mjere predviđene ovom Direktivom u skladu su s mišljenjem Odbora osnovanog u skladu s člankom 10. stavkom 1. Direktive 2001/37/EZ,

         DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Direktiva 2012/9/EU mijenja se kako slijedi:

               1.

               U članku 2. stavku 1. „28. ožujka 2016.” zamjenjuje se s „20. svibnja 2016.”.

               2.

               U članku 3. „28. ožujka 2018.” zamjenjuje se s „20. svibnja 2017.”.

         Članak 2.
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 3.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 13. srpnja 2015.

            Za Komisiju

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Član Komisije

      (1)  SL L 194, 18.7.2001., str. 26.

      (2)  Direktiva Komisije 2012/9/EU od 7. ožujka 2012. o izmjeni Priloga I. Direktivi 2001/37/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih proizvoda (SL L 69, 8.3.2012., str. 15.).

      (3)  Direktiva Komisije 2014/39/EU оd 12. ožujka 2014. o izmjeni Direktive 2012/9/EU u pogledu datuma njezina prenošenja i roka isteka prijelaznog razdoblja (SL L 73, 13.3.2014., str. 3.).

      (4)  Direktiva 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ (SL L 127, 29.4.2014., str. 1.).


title: Direktiva Vijeća 92/97/EEZ od 10. studenoga 1992. o izmjeni Direktive 70/157/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na dopuštenu razinu buke i ispušni sustav motornih vozila

text:
               13/Sv. 006

               HR

               Službeni list Europske unije

               13

         31992L0097

               L 371/1

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               10.11.1992.

      DIREKTIVA VIJEĆA 92/97/EEZ
   od 10. studenoga 1992.
   o izmjeni Direktive 70/157/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na dopuštenu razinu buke i ispušni sustav motornih vozila
   VIJEĆE EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njegov članak 100.a,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   u suradnji s Europskim parlamentom (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (3),
   budući da se trebaju usvojiti mjere s ciljem postupnog uspostavljanja unutarnjeg tržišta u razdoblju do 31. prosinca 1992.; budući da unutarnje tržište obuhvaća područje bez unutarnjih granica, na kojoj se osigurava slobodno kretanje robe, osoba, usluga i kapitala;
   budući da je Europski parlament 1992. pozvao Komisiju da dostavi prijedlog najviše dopuštene granice buke, uzimajući u obzir pragove opterećenja bukom, koje je definirala Organizacija za gospodarsku suradnju i razvoj (OECD);
   budući da Direktiva Vijeća 70/157/EEZ (4) utvrđuje granične vrijednosti za razinu zvuka motornih vozila; budući da su ove granične vrijednosti po prvi puta umanjene Direktivom 77/212/EEZ (5) i drugi put Direktivom 84/424/EEZ (6); budući da su ova umanjenja posebno značajna za gradske autobuse, putničke autobuse i kamione, i iznose oko 10 decibela (dB (A));
   budući da je Direktiva Vijeća 70/157/EEZ jedna od odvojenih direktiva postupaka EEZ homologacije tipa ustanovljena Direktivom Vijeća 70/156/EEZ od 6. veljače 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju tipa motornih vozila i njihovih prikolica (7);
   budući da je Vijeće, prilikom donošenja Direktive 84/424/EEZ kojom se izmjenjuje Direktiva 70/157/EEZ, odlučilo da će se odredbe Direktive naknadno razmatrati na prijedlog Komisije; budući da se prijedlog Komisije temelji na studijama i istraživanjima o mogućim daljim zakonodavnim mjerama, koje istodobno uzimaju u obzir sve glavne aspekte propisa Zajednice u sektoru motornih vozila, posebno onih iz sigurnosti, zaštite okoliša i očuvanja energije;
   budući da zaštita javnosti od opterećenja bukom zahtijeva dodatne odgovarajuće mjere za daljnje smanjenje razine zvuka motornih vozila; budući da te mjere moraju uzeti u obzir primjenjive tehnološke prednosti; budući da se mora dozvoliti dovoljno vremena za njihovu primjenu nakon donošenja ove Direktive kako bi se tehnološke prednosti, trenutačno u fazi prototipova, mogle primijeniti i u serijskoj proizvodnji; budući da su granične vrijednosti koje se trenutačno primjenjuju na teška vozila na snazi tek od 1. listopada 1989.;
   budući da postizanje značajnog i učinkovitog smanjenja takvog opterećenja bukom zahtijeva da se razlike između tehnika mjerenja koje su trenutačno u upotrebi i stvarnih uvjeta u prometu smanje na najmanju moguću razinu; budući da se određene vrste tehnologije ne mogu potvrditi i još nisu usporedive s postupcima tipnog odobrenja za motorna vozila koji se trenutačno koriste;
   budući da trenutačni uvjeti mjerenja, a posebno definicija površine poligona za ispitivanje i određeni uvjeti okoline tijekom ispitivanja kao što su temperatura, atmosferski pritisak, vlažnost, brzina vjetra i pozadinska buka zahtijevaju detaljniji opis; budući da će se ti podrobniji detalji predvidjeti u najkraćem roku u skladu s postupkom propisanim u članku 13. Direktive 70/156/EEZ;
   budući da se opterećenje bukom od vozila od guma pokazalo posebno jakim kada brzina vozila prelazi 60 km/h; budući da učinkovita zaštita javnosti od opterećenja bukom, posebno onom koju stvara promet u gradskim područjima, zahtijeva da se iduće dvije faze dovrše; budući da se prva faza, obuhvaćena ovom Direktivom, sastoji od pridavanja posebne važnosti trenutačnim zahtjevima za svaku kategoriju vozila za razinu zvukova mehaničkih dijelova i ispušnih sustava motornih vozila; budući da će druga faza – u svjetlu daljnjih, podrobnijih studija i istraživanja problema u vezi s, i tehničkim rješenjima za buku koju stvara, kontaktom između guma i površine ceste – rezultirati uspostavljanjem realističnih i ponovljivih kriterija i metoda za određivanje ove važne vrste oštećenja bukom i za utvrđivanje odgovarajućih zahtjeva za usklađenje;
   budući da završetak prve faze zahtijeva da se Prilog I. Direktivi 70/157/EEZ izmijeni umanjivanjem graničnih vrijednosti za zvuk izraženih u dB (A) za svaku kategoriju vozila iz spomenutog Priloga i usavršavanjem metoda ispitivanja za teška vozila; budući da se ova vrsta vozila sve više izrađuje tako da proizvodi viši omjer između snage motora i mase vozila, pa se krivulja koja predstavlja okretni moment kao funkciju broja okretaja motora mijenja tako da proizvodi veću pokretnu snagu na niskom broju okretaja motora; budući da ove nove konstrukcije posljedično zahtijevaju veći broj promjena stupnjeva prijenosa u gradskom prijevozu i imaju vrlo velik utjecaj na buku koju emitiraju mehanički dijelovi u usporedbi s bukom ceste; budući da su ove nove konstrukcije uzete u obzir kod prilagođavanja tehnika mjerenja za ovu vrstu vozila, vodeći računa o brzini pristupa dijelu ubrzavanja gdje se mjeri razina zvuka;
   budući da je, uzimajući u obzir mnogo različitih vrsta guma i površina ceste koje postoje i koje odgovaraju različitim geografskim i atmosferskim uvjetima, neophodno nastaviti studije i istraživanja kako bi se ustanovili kriteriji koje gume moraju zadovoljiti i kojima se definiraju numeričke vrijednosti za tipno odobrenje motornih vozila; budući da rezultati takvih studija i istraživanja mogu dozvoliti uvođenje, u drugoj fazi, daljnjih zahtjeva, dodatno na mjere koje obuhvaćaju buku iz mehaničkih izvora;
   budući da se kontrola emisije buke koja nastaje u interakciji između guma i ceste mora temeljiti ne samo na gumama, nego i na sastavu asfalta (asfalt koji apsorbira buku); budući da je nužno nastaviti studije i istraživanja koji mogu utvrditi brojčane vrijednosti koji bi ustanovili objektivne kriterije za usklađenost cesta;
   budući da se državama članicama treba dozvoliti da poreznim poticajima unapređuju odobrenje za stavljanje u promet vozila koja udovoljavaju standardima Zajednice; budući da ovo podrazumijeva da Vijeće treba do 1. listopada 1995., usvojiti zahtjeve za drugu fazu, za koju će Komisija predstaviti prijedlog do 31. ožujka 1994.;
   budući da je, kako bi se omogućilo da najviše prednosti iz ovih odredbi stekne europski okoliš, a da se istodobno osigura jedinstvo tržišta, nužno utvrditi strože europske standarde koji se temelje na potpunom usklađivanju,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Prilozi Direktivi 70/157/EEZ zamjenjuju se prilozima ovoj Direktivi.
   Članak 2.
   1.   Od 1. srpnja 1993. države članice ne mogu zbog dozvoljene razine zvuka i ispušnog sustava:

               —

               odbiti dodijeliti EEZ homologaciju tipa za motorna vozila, odbiti izdavanje certifikata iz posljednje alineje članka 10. stavka 1. Direktive 70/156/EEZ, ili odbiti dodijeliti nacionalnu homologaciju tipa,
               ili

               —

               zabraniti prvotno stavljanje vozila u uporabu,

         ako razina zvuka i ispušni sustav ovog tipa vozila ili ovih tipova vozila udovoljava zahtjevima Direktive 70/157/EEZ, kako je izmijenjena ovom Direktivom.
   2.   Od 1. listopada 1995. države članice:

               —

               više ne mogu dodijeljti EEZ homologaciju tipa ili dodijeliti homologaciju tipa motornog vozila iz posljednje alineje članka 10. stavka 1. Direktive 70/156/EEZ,

               —

               moraju odbiti dodijeliti nacionalnu homologaciju tipa,

         čija razina zvuka i ispušni sustav ne udovoljava zahtjevima utvrđenima u prilozima Direktivi 70/157/EEZ, koja je izmijenjena ovom Direktivom.
   3.   Od 1. listopada 1996. države članice zabranjuju početno stavljanje u uporabu motornih vozila čija razina zvuka i ispušni sustav ne udovoljavaju zahtjevima utvrđenima u prilozima Direktivi 70/157/EEZ, koja je izmijenjena ovom Direktivom.
   Članak 3.
   Države članice mogu omogućiti porezne poticaje samo za motorna vozila koja zadovoljavaju odredbe ove Direktive. Takvi poticaji moraju biti u skladu s odredbama Ugovora, te moraju ispunjavati sljedeće uvjete:

               —

               moraju se primjenjivati na sva motorna vozila proizvedena u toj državi i na sva uvezena vozila koja se nalaze u prodaji na tržištu države članice i koja unaprijed udovoljavaju zahtjevima iz ove Direktive koji će se uskladiti do 1995.,

               —

               moraju se ukinuti s početkom obvezne primjene granica razine zvuka određenih člankom 2. stavkom 3. za nova motorna vozila,

               —

               za svaku vrstu motornog vozila moraju predstavljati količinu znatno ispod dodatnih troškova za tehnička rješenja koja bi se uvodila da se osigura sukladnost s ustanovljenim vrijednostima i njihovom ugradnjom na vozilo.

         Komisiju se pravovremeno treba obavještavati o planovima uvođenja ili mijenjanja poreznih poticaja iz prve točke. Komisija mora dati svoj pristanak na poticaje prije nego što počnu proizvoditi učinke i mora, posebno, uzeti u obzir utjecaj tih poticaja na unutarnje tržište.
   Članak 4.
   1.   Posebne pojedinosti uvjeta mjerenja dostavit će se u najkraćem mogućem roku po postupku iz članka 13. Direktive 70/156/EEZ.
   2.   O naknadnim mjerama kojima se namjeravaju uskladiti standardi sigurnosti i potreba ograničavanja buke koja proizlazi iz kontakta između guma i površine ceste, Vijeće odlučuje kvalificiranom većinom do 1. listopada 1995. na temelju prijedloga Komisije koji uzima u obzir studije i istraživanja koje se provode o ovom izvoru buke, a koji se dostavlja do 31. ožujka 1994.
   3.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi objavile vrijednosti razina zvuka za homologaciju tipa na način da budu široko dostupni, do 1. listopada 1994. One prije tog datuma obavješćuju Komisiju o radnjama poduzetim za usklađivanje s ovim zahtjevom.
   Članak 5.
   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 1. srpnja 1993. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   Države članice Komisiji dostavljaju tekstove glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 6.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 10. studenoga 1992.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         R. NEEDHAM

      (1)  SL C 193, 24.7.1991., str. 3.

      (2)  SL C 125, 18.5.1992., str. 182. i Odluka od 28. listopada 1992. (još nije objavljena u Službenom listu).

      (3)  SL C 49, 24.2.1992., str. 7.

      (4)  SL L 42, 23.2.1970., str. 16., kako je zadnje izmijenjena Direktivom 89/491/EEZ (SL L 238, 15.8.1989., str. 43.).

      (5)  SL L 66, 12.3.1977., str. 33.

      (6)  SL L 238, 6.9.1984., str. 31.

      (7)  SL L 42, 23.2.1970., str. 1., kako je zadnje izmijenjena Direktivom 87/403/EEZ (SL L 220, 8.8.1987., str. 44.).
   PRILOG I.
   Vidjeti Direktivu Komisije 2007/34/EZ (SL L 155, 15.6.2007., str. 49.).
   PRILOG II.
   Vidjeti Direktivu Komisije 2007/34/EZ (SL L 155, 15.6.2007., str. 49.).
   PRILOG III.
   Vidjeti Direktivu Komisije 2007/34/EZ (SL L 155, 15.6.2007., str. 49.).
   PRILOG IV.
   Vidjeti Direktivu Komisije 2007/34/EZ (SL L 155, 15.6.2007., str. 49.).


title: Direktiva Vijeća 2009/162/EU od 22. prosinca 2009. o izmjeni pojedinih odredaba Direktive 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost

text:
               09/Sv. 001

               HR

               Službeni list Europske unije

               330

         32009L0162

               L 010/14

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               22.12.2009.

      DIREKTIVA VIJEĆA 2009/162/EU
   od 22. prosinca 2009.
   o izmjeni pojedinih odredaba Direktive 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 113.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom,
   budući da:

               (1)

               Direktivu Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (3) treba izmijeniti kako bi uključivala razne izmjene prvenstveno tehničke prirode.

               (2)

               S obzirom na odredbe o uvozu i mjestu gdje se oporezuje isporuka plina i električne energije, tekst Direktive 2006/112/EZ shvaćen doslovno znači da se posebni program predviđen Direktivom Vijeća 2003/92/EZ od 7. listopada 2003. o izmjeni Direktive 77/388/EEZ o pravilima o mjestu isporuke plina i električne energije (4) ne primjenjuje na uvoze ili isporuke plina prevezenog cjevovodima koji nisu dio distribucijskog sustava, a posebno se ne primjenjuje na cjevovode prijenosnog sustava kojim se obavlja velik broj prekograničnih transakcija putem cjevovoda. Međutim, svrha Direktive 2003/92/EZ bila je primijeniti poseban program također na te prekogranične transakcije. Da bi se uskladio sadržaj teksta s njegovom svrhom potrebno je naglasiti da se poseban program primjenjuje na uvoz i isporuku plina kroz bilo koji sustav za prirodni plin koji se nalazi na području Zajednice ili bilo koje mreže povezane s takvim sustavom.

               (3)

               Plin uvezen plovilima, s obzirom na svoje značajke, jednak je onome koji se uvozi putem cjevovoda i namijenjen je, nakon povrata u plinovito stanje, prijevozu kroz cjevovode. Zbog neutralnosti, iznimka se stoga treba primijeniti na uvoze putem plovila kada se plin odvodi u sustav zemnog plina ili bilo koju mrežu proizvodnih plinovoda.

               (4)

               Prve prekogranične toplinske i rashladne mreže su već uspostavljene. Ista pitanja koja se pojavljuju kod isporuke i uvoza plina i električne energije pojavljuju se također i kod isporuke i uvoza energije za grijanje i hlađenje. Prema sadašnjim pravilima PDV na prirodni plin i električnu energiju naplaćuje se u mjestu gdje ih kupci stvarno koriste; pravila tako sprečavaju bilo kakvo narušavanje tržišnog natjecanja između država članica. Slijedom toga isti program koji se primjenjuje na prirodni plin i električnu energiju trebao bi se primjenjivati na energiju za hlađenje i grijanje.

               (5)

               Vezano uz mjesto gdje se PDV na usluge ubire tekst Direktive 2006/112/EZ, shvaćen doslovno, znači da se posebni program predviđen prema Direktivi 2003/92/EZ primjenjuje samo na isporuke priključka na sustav za prirodni plin i električnu energiju te time isključuje isporuke iste vrste koje se odnose na prijenosni sustav ili čak mrežu proizvodnih plinovoda. Međutim, smisao Direktive 2003/92/EZ bio je primijeniti posebni program i na te isporuke. Kako bi se sadržaj teksta uskladio s njegovom svrhom, potrebno je dakle naglasiti da se posebni program primjenjuje na sve usluge povezane s isporukom priključka na sve sustave ili mreže prirodnoga plina i sustave ili mreže električne energije te mrežama grijanja i hlađenja.

               (6)

               Iskustvo stečeno prilikom nedavne primjene postojećeg postupka, pri čemu je Komisija zadužena za odlučivanje postoji li rizik narušavanja tržišnog natjecanja kao posljedica primjene snižene stope PDV-a na prirodni plin, električnu energiju i daljinsko grijanje, pokazalo je da je postupak zastario i nepotreban. Pravila za određivanje mjesta oporezivanja osiguravaju da se PDV naplaćuje na mjestu gdje kupci stvarno troše prirodni plin, električnu energiju, energiju za grijanje i hlađenje; pravila tako sprečavaju bilo kakvo narušavanje tržišnog natjecanja između država članica. Međutim, još uvijek je važno da Komisija i druge države članice budu odgovarajuće obaviještene kada država članica uvede sniženu stopu u tom vrlo osjetljivom sektoru. Shodno tome, potreban je prethodni postupak savjetovanja koji uključuje Odbor za PDV.

               (7)

               Protokol od 8. travnja 1965. o povlasticama i imunitetima Europskih zajednica kao pravne osnove za izuzeće kroz isplatu ili povrat neizravnih poreza, danih Zajednicama i određenim agencijama Zajednice i drugim tijelima vezano uz određene kupovine obavljene za njihovu službenu uporabu, specifičan je i treba ga razlikovati od pravne osnove za izuzeće od PDV-a za pojedine transakcije namijenjene međunarodnim tijelima općenito. Stoga je prikladno bolje razjasniti tekst Direktive 2006/112/EZ i uključiti odredbu za posebno izuzeće koje se može provesti putem povrata poreza te time izbjeći određene poteškoće vezano uz primjenu izuzeća na tijela koja su osnovale Zajednice, posebno neka zajednička poduzeća osnovana u skladu s člankom 187. Ugovora.

               (8)

               U kontekstu njihovog pristupanja, Bugarska i Rumunjska su bile ovlaštene dodijeliti izuzeće malim poduzećima i nastaviti primjenjivati izuzeće na međunarodni prijevoz putnika. U smislu jasnoće i dosljednosti ta se izuzeća trebaju unijeti u Direktivu 2006/112/EZ.

               (9)

               Vezano uz pravo na odbitak pretporeza osnovno je pravilo da to pravo nastaje samo u mjeri u kojoj robu i usluge porezni obveznik koristi za potrebe svoje poslovne djelatnosti.

               (10)

               To se pravilo treba pojasniti i ojačati s obzirom na isporuku nepokretne imovine i s njome povezanih troškova kako bi se osiguralo da se s poreznim obveznicima postupa jednako kadgod se nekretnine koju koriste u svrhu svoje poslovne djelatnosti ne koristi isključivo u svrhu vezano uz tu djelatnost.

               (11)

               Dok se nepokretna imovina i s njom povezani troškovi ubrajaju u najznačajnije slučajeve gdje je potrebno pojasniti i pojačati pravila, uzevši u obzir vrijednost i gospodarski vijek takve imovine i činjenicu da je mješovita uporaba ove vrste imovine uobičajena praksa, ponovno se pojavljuje pitanje iako u manje značajnom i manje jedinstvenom obliku vezano uz pokretnu imovinu koja je trajne prirode. U skladu s načelom supsidijarnosti državama članicama stoga treba omogućiti da prema potrebi poduzmu iste mjere vezano uz takva pokretnu imovinu koja čine dio poslovne imovine.

               (12)

               S ciljem osiguravanja pravičnog sustava odbitaka pretporeza za porezne obveznike u kontekstu novih pravila potrebno je predvidjeti sustav usklađivanja u skladu s drugim pravilima za usklađivanje odbitaka pretporeza koji bi uzimao u obzir promjene u poslovnoj i neposlovnoj uporabi dotičnoga vlasništva.

               (13)

               Direktivu 2006/112/EZ treba stoga na odgovarajući način izmijeniti,

         DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Direktiva 2006/112/EZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               Članak 2. stavak 3. zamjenjuje se sljedećim:
               „3.   ‚Proizvodi koji podliježu trošarinama’ znači energenti, alkohol i alkoholna pića te prerađeni duhan kako je definirano sadašnjim zakonodavstvom Zajednice, ali ne plin koji se isporučuje preko sustava za prirodni plin koji se nalazi na području Zajednice ili bilo koje mreže priključene na takav sustav.”;

               2.

               Članak 13. stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:
               „2.   Države članice mogu djelatnosti koje obavljaju javnopravna tijela, a koje su izuzete prema člancima 132., 135., 136. i 371., člancima 374. do 377., članku 378. stavku 2. i članku 379. stavku 2. ili člancima 380. do 390.b, smatrati djelatnostima kojima se ta tijela bave kao državna tijela.”;

               3.

               Članak 15. stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
               „1.   Električna energija, plin, energija za grijanje i hlađenje i slično smatraju se materijalnom imovinom.”;

               4.

               Članak 17. stavak 2. točka (d) zamjenjuje se sljedećim:

                           „(d)

                           isporuka plina preko sustava za prirodni plin smještenog na području Zajednice ili bilo koje mreže priključene na takav sustav, isporuka električne energije ili isporuka energije za grijanje ili hlađenje preko mreža za grijanje ili hlađenje, u skladu s uvjetima propisanima u člancima 38. i 39.;”;

               5.

               Odjeljak 4. poglavlja 1. glave V. zamjenjuje se sljedećim:

                  „Odjeljak 4.

                     Isporuke plina preko sustava za prirodni plin, električne energije i energije za grijanje ili hlađenje preko mrežâ za grijanje i hlađenje

               Članak 38.
               1.   U slučaju isporuke plina preko sustava za prirodni plin koji se nalazi na području Zajednice ili bilo koje mreže priključene na takav sustav, isporuke električne energije ili isporuke energije za grijanje ili hlađenje preko mreža za grijanje ili hlađenje oporezivom preprodavaču, mjestom isporuke smatra se mjesto na kojem taj oporezivi preprodavač osnovao poduzeće ili ima stalni poslovni nastan za koji se ta dobra isporučuju ili u nedostatku takvog mjesta poslovanja ili stalnog poslovnog nastana, mjesto gdje je njegovo prebivalište ili uobičajeno boravište.
               2.   Za potrebe stavka 1., ‚oporezivi preprodavač’ je porezni obveznik čija je glavna djelatnost, u vezi s kupnjom plina, električne energije ili energije grijanja ili hlađenja, preprodaja tih proizvoda i čija je vlastita potrošnja tih proizvoda zanemariva.
               Članak 39.
               U slučaju isporuke plina preko sustava za prirodni plin koji se nalazi na području Zajednice ili bilo koje mreže priključene na takav sustav, isporuke električne energije ili isporuke energije za grijanje ili hlađenje preko mrežâ za grijanje ili hlađenje, ako takva isporuka nije obuhvaćena člankom 38., mjestom isporuke smatra se mjesto gdje kupac stvarno koristi i troši ta dobra.
               Ako kupac ne potroši sav plin, električnu energiju ili energiju za grijanje ili hlađenje, ili dio njih, za ta nepotrošena dobra smatrat će se da su iskorištena i potrošena na mjestu gdje je kupac osnovao poduzeće ili ima stalni poslovni nastan za koji se ta dobra isporučuju. U slučaju nepostojanja takvog mjesta poslovanja ili stalnog poslovnog nastana, smatrat se da je kupac iskoristio i potrošio ta dobra na mjestu gdje je njegovo prebivalište ili uobičajeno boravište.”;

               6.

               Članak 59. točka (h) kako je utvrđeno Direktivom 2008/8/EZ od 12. veljače 2008. o izmjeni Direktive 2006/112/EZ o mjestu pružanja usluga (5) zamjenjuje se sljedećim:

                           „(h)

                           omogućavanje pristupa sustavu za prirodni plin koji se nalazi na području Zajednice ili bilo kojoj mreži priključenoj na takav sustav, sustavu za električnu energiju ili mrežama za grijanje ili hlađenje, ili prijenos odnosno distribucija preko tih sustava ili mreža, te pružanje drugih usluga koje su s time izravno povezane;”;

               7.

               u članku 80. stavku 1. točki (b) riječi „člancima od 380. do 390.” zamjenjuju se riječima „člancima od 380. do 390.b”;

               8.

               Članak 102. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 102.
               Nakon savjetovanja s Odborom za PDV, svaka država članica može primijeniti smanjenu stopu na isporuku prirodnog plina, električne energije ili daljinskoga grijanja.”;

               9.

               u članku 136. točki (a), riječi „članaka od 380. do 390.” zamjenjuju se riječima „članaka od 380. do 390.b”;

               10.

               Članak 143. stavak 1. mijenja se kako slijedi:

                           (a)

                           sljedeća se točka dodaje nakon točke (f):

                                       „(fa)

                                       uvoz robe od strane Europske zajednice, Europske zajednice za atomsku energiju, Europske središnje banke ili Europske investicijske banke, ili od strane tijela koja su osnovale Zajednice, a na koja se primjenjuje Protokol od 8. travnja 1965. o povlasticama i imunitetima Europskih zajednica u granicama i pod uvjetima toga Protokola te sporazuma o njegovoj primjeni ili sporazumâ o njihovom sjedištu, ako to ne dovodi do narušavanja tržišnog natjecanja;”;

                           (b)

                           točka (g) zamjenjuje se sljedećim:

                                       „(g)

                                       uvoz robe od strane međunarodnih tijela, osim onih koja se navode u točki (fa), koja kao takva priznaju vlasti države članice domaćina, ili od strane članova takvih tijela u granicama i pod uvjetima koji su utvrđeni međunarodnim konvencijama o osnivanju tih tijela, ili sporazumima o njihovom sjedištu;”;

                           (c)

                           točka (l) zamjenjuje se sljedećim:

                                       „(l)

                                       uvoz plina preko sustava za prirodni plin ili bilo koje mreže priključene na takav sustav, ili plina koji se puni iz nekog plovila za prijevoz plina u sustav za prirodni plin ili u neku mrežu proizvodnih plinovoda, električne energije ili energije za grijanje ili hlađenje preko mrežâ za grijanje ili hlađenje;”;

               11.

               Članak 151. stavak 1. mijenja se kako slijedi:

                           (a)

                           sljedeća se točka dodaje nakon točke (a):

                                       „(aa)

                                       isporuka robe ili pružanje usluga Europskoj zajednici, Europskoj zajednici za atomsku energiju, Europskoj središnjoj banci ili Europskoj investicijskoj banci, ili tijelima koja su osnovale Zajednice, a na koja se primjenjuje Protokol od 8. travnja 1965. o povlasticama i imunitetima Europskih zajednica u granicama i pod uvjetima tog Protokola te aranžmana o njegovoj primjeni ili sporazumâ o sjedištu, ako to ne dovodi do narušavanja tržišnog natjecanja;”;

                           (b)

                           točka (b) zamjenjuje se sljedećim:

                                       „(b)

                                       isporuka robe ili pružanje usluga međunarodnim tijelima, osim onima koja se navode u točki (aa), koja kao takva priznaju javne vlasti države članice domaćina, i članovima takvih tijela u granicama i pod uvjetima koji su utvrđeni međunarodnim konvencijama o osnivanju tih tijela ili sporazumima o njihovom sjedištu;”;

               12.

               sljedeći se članak umeće u poglavlju 1. glave X.:
               „Članak 168.a
               1.   U slučaju nepokretne imovine koja sačinjava dio poslovne imovine poreznog obveznika i koja se koristi i za potrebe posla tog poreznog obveznika i u njegove privatne svrhe ili njegovih djelatnika ili općenito u druge svrhe osim poslovnih, PDV na iznos vrijednosti takve imovine izvodi se u skladu s načelima postavljenima u člancima 167., 168., 169. i 173. samo za dio uporabe te imovine u poslovne svrhe dotičnog poreznog obveznika.
               Odstupajući od članka 26. promjene u omjeru uporabe nepokretne imovine navedene u prvome podstavku uzimaju se u obzir u skladu s načelima predviđenim u člancima od 184. do 192. kako se uporabljuju u dotičnoj državi članici.
               2.   Države članice mogu također primijeniti stavak 1. vezano uz PDV na trošak povezan s drugom robom koja čini dio poslovne imovine kako one odrede.”;

               13.

               u članku 221. stavku 2. riječi „člancima od 380. do 390.” zamjenjuje se riječima „člancima od 380. do 390.b”;

               14.

               u članku 287. dodaju se sljedeće točke:

                           „(17)

                           Bugarska: 25 600 eura;

                           (18)

                           Rumunjska: 35 000 eura.”;

               15.

               sljedeći se članci umeću u odjeljak 2. poglavlja 1. glave XIII:
               „Članak 390.a
               Bugarska može, u skladu s uvjetima koji se primjenjuju u toj državi članici na dan njezinog pristupanja, nastaviti s izuzimanjem međunarodnog prijevoza putnika, navedenog u točki 10. Priloga X. dijela B, tako dugo dok isto izuzeće vrijedi u bilo kojoj od država članica koje su bile članice Zajednice na dan 31. prosinca 2006.
               Članak 390.b
               Rumunjska može, u skladu s uvjetima koji se primjenjuju u toj državi članici na dan njezinog pristupanja, nastaviti s izuzimanjem međunarodnog prijevoza putnika, navedenog u točki 10. Priloga X. dijela B, tako dugo dok isto izuzeće vrijedi u bilo kojoj od država članica koje su bile članice Zajednice na dan 31. prosinca 2006.”

               16.

               u članku 391., riječi „članaka od 380. do 390.” zamjenjuju se riječima „članaka od 380. do 390.b”;

               17.

               u Prilogu X. naslov se zamjenjuje sljedećim:

         Članak 2.
   Prenošenje
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom s učinkom od 1. siječnja 2011. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kad države članice donesu ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 22. prosinca 2009.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         A. CARLGREN

      (1)  Mišljenje Europskog parlamenta od 8. srpnja 2008. (još nije objavljeno u Službenom listu) i Mišljenje Europskog parlamenta od 24. studenoga 2009. (još nije objavljeno u Službenom listu).

      (2)  SL C 204, 9.8.2008., str. 119.

      (3)  SL L 347, 11.12.2006., str. 1.

      (4)  SL L 260, 11.10.2003., str. 8.

      (5)  SL L 44, 20.2.2008., str. 11.


title: Direktiva Komisije 2009/93/EZ od 31. srpnja 2009. o izmjeni Direktive 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća radi uvrštenja alfakloraloze kao aktivne tvari u njezin Prilog I.  Tekst značajan za EGP

text:
                  03/Sv. 69

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  120

            32009L0093

                  L 201/46

                  SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

            DIREKTIVA KOMISIJE 2009/93/EZ
      od 31. srpnja 2009.
      o izmjeni Direktive 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća radi uvrštenja alfakloraloze kao aktivne tvari u njezin Prilog I.
      (Tekst značajan za EGP)
      KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,
      uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice,
      uzimajući u obzir Direktivu 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća a od 16. veljače 1998. o stavljanju biocidnih pripravaka na tržište (1), a posebno njezin članak 16. stavak 2. drugi podstavak,
      budući da:

                  (1)

                  Uredbom Komisije (EZ) br. 1451/2007 od 4. prosinca 2007. o drugoj fazi desetogodišnjeg radnog programa iz članka 16. stavka 2. Direktive 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o stavljanju biocidnih pripravaka na tržište (2) utvrđen je popis aktivnih tvari koje treba ocijeniti s obzirom na njihovo moguće uvrštenje u prilog I., I.A ili I.B Direktivi 98/8/EZ. Taj popis uključuje alfakloralozu.

                  (2)

                  Na temelju Uredbe (EZ) br. 1451/2007, alfakloraloza je ocijenjena u skladu s člankom 11. stavkom 2. Direktive 98/8/EZ o korištenju pripravka 14, rodenticida, kako je utvrđeno u Prilogu V. Direktivi 98/8/EZ.

                  (3)

                  Državom članicom izvjestiteljicom imenovan je Portugal koji je izvješće nadležnog tijela zajedno s preporukom podnio Komisiji 14. studenoga 2006. u skladu s člankom 14. stavcima 4. i 6. Uredbe (EZ) br. 1451/2007.

                  (4)

                  Izvješće nadležnog tijela pregledale su države članice i Komisija. U skladu s člankom 15. stavkom 4. Uredbe (EZ) br. 1451/2007, nalazi tog pregleda uneseni su u izvješće o ocjeni u okviru Stalnog odbora za biocidne pripravke 30. svibnja 2008.

                  (5)

                  Iz provedenih ispitivanja proizlazi da se za biocidne pripravke koji se koriste kao rodenticidi i sadrže alfakloralozu može očekivati da će udovoljavati zahtjevima utvrđenim u članku 5. Direktive 98/8/EZ. Stoga je primjereno uvrstiti alfakloralozu u Prilog I. kako bi se osiguralo da se dozvole za biocidne pripravke koji se koriste kao rodenticidi i sadrže alfakloralozu u svim državama članicama mogu odobriti, izmijeniti ili poništiti u skladu s člankom 16. stavkom 3. Direktive 98/8/EZ.

                  (6)

                  Na razini Zajednice nisu ocijenjene sve moguće uporabe. Stoga je primjereno da države članice ocijene one rizike za ekosustave i populacije koji nisu reprezentativno proučeni u ocjeni rizika na razini Zajednice, a da prilikom izdavanja dozvola za pripravke osiguraju poduzimanje odgovarajućih mjera ili postavljanje posebnih uvjeta kako bi se utvrđeni rizici ublažili do prihvatljive razine.

                  (7)

                  U svjetlu zaključaka iznesenih u izvješću o ocjeni, za pripravke koji sadrže alfakloralozu i koriste se kao rodenticidi primjereno je zahtijevati primjenu mjera za ublažavanje rizika na razini izdavanja dozvola za pripravke. Te mjere treba usmjeriti na ograničavanje rizika primarne i sekundarne izloženosti ljudi i neciljnih životinja kao i dugoročnih učinaka tvari na okoliš.

                  (8)

                  Bitno je da se odredbe ove Direktive primjenjuju istodobno u svim državama članicama kako bi se na tržištu osiguralo jednako postupanje s biocidnim pripravcima koji sadrže aktivnu tvar alfakloralozu te isto tako olakšalo pravilno funkcioniranje tržišta biocidnih pripravaka općenito.

                  (9)

                  Prije uvrštenja aktivne tvari u Prilog I., državama članicama i zainteresiranim stranama treba osigurati razuman vremenski rok kako bi im se omogućila priprema za udovoljavanje novim zahtjevima koje to uvrštenje donosi i kako bi se osiguralo da podnositelji zahtjeva koji su pripremili dokumentaciju mogu u potpunosti iskoristiti desetogodišnje razdoblje zaštite podataka koje, u skladu s člankom 12. stavkom 1. točkom (c) podtočkom ii. Direktive 98/8/EZ, počinje od dana uvrštenja.

                  (10)

                  Nakon uvrštenja, državama članicama treba omogućiti razuman rok za provedbu članka 16. stavka 3. Direktive 98/8/EZ, a posebno za odobravanje, izmjenu ili poništenje dozvola za biocidne pripravke u vrsti pripravka 14 koji sadrže alfakloralozu kako bi osigurale njihovu usklađenost s Direktivom 98/8/EZ.

                  (11)

                  Direktivu 98/8/EZ stoga treba na odgovarajući način izmijeniti.

                  (12)

                  Stalni odbor za biocidne pripravke konzultiran je 30. svibnja 2008. i dao je pozitivno mišljenje o nacrtu Direktive Komisije o izmjeni Priloga I. Direktivi 98/8/EZ radi uvrštenja alfakloraloze kao aktivne tvari. 11. lipnja 2008. Komisija je dostavila navedeni nacrt na pregled Europskom parlamentu i Vijeću. U utvrđenom roku Europski parlament nije imao primjedbe na nacrt mjera. Vijeće se protivilo tome da Komisija usvoji predložene mjere navodeći da one nadilaze provedbene ovlasti predviđene u Direktivi 98/8/EZ. Zato Komisija nije usvojila nacrt mjera, već je Stalnom odboru za biocidne pripravke dostavila izmijenjen nacrt dotične Direktive. Mišljenje Stalnog odbora za biocidne pripravke o navedenom nacrtu zatraženo je 20. veljače 2009.

                  (13)

                  Mjere predviđene u ovoj Direktivi u skladu su s mišljenjem Stalnog odbora za biocidne pripravke,

            DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
      Članak 1.
      Prilog I. Direktivi 98/8/EZ mijenja se u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.
      Članak 2.
      1.   Države članice najkasnije do 30. lipnja 2010. donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom.
      One te odredbe primjenjuju od 1. srpnja 2011.
      Kad države članice donose ove odredbe, one sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
      2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
      Članak 3.
      Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
      Članak 4.
      Ova je Direktiva upućena državama članicama.

         Sastavljeno u Bruxellesu 31. srpnja 2009.

               Za Komisiju

            Stavros DIMAS

               Član Komisije

         (1)  SL L 123, 24.4.1998., str. 1.

         (2)  SL L 325, 11.12.2007., str. 3.

         PRILOG
         U Prilog I. Direktivi 98/8/EZ umeće se sljedeći unos „Br. 15”:

                     Br.

                     Opći naziv

                     Naziv IUPAC Identifikacijske oznake

                     Najmanja čistoća aktivne tvari u biocidnom pripravku koji se stavlja na tržište

                     Datum uvrštenja

                     Rok za usklađivanje s člankom 16. stavkom 3. (osim za pripravke koji sadrže više od jedne aktivne tvari, za koje je krajnji rok za usklađivanje s člankom 16. stavkom 3. utvrđen u posljednjoj odluci o uvrštenju koja se odnosi na dotičnu aktivnu tvar)

                     Datum isteka uvrštenja

                     Vrsta pripravka

                     Posebne odredbe (*)

                     „15.

                     Alfakloraloza

                     (R)-1,2-O-(2.2,2-Trikloroetiliden)-α-D-glukofuranoza
                     EZ br.: 240-016-7
                     CAS br.: 15879-93-3

                     825  g/kg

                     1. srpnja 2011.

                     30. lipnja 2013.

                     30. lipnja 2021.

                     14

                     Kod ocjene zahtjeva za izdavanje dozvole za pripravak u skladu s člankom 5. i Prilogom VI., države članice ocjenjuju, ako je to relevantno za pojedini pripravak, populacije koje bi mogle biti izložene pripravku i scenarije uporabe ili izloženosti koji nisu reprezentativno proučeni u ocjeni rizika na razini Zajednice.
                     Kod izdavanja dozvole za pripravak, države članice ocjenjuju rizike, a zatim osiguravaju poduzimanje odgovarajućih mjera ili postavljanje posebnih uvjeta za ublažavanje utvrđenih rizika.
                     Dozvola za pripravak može se izdati samo ako se u zahtjevu dokaže da je rizik moguće smanjiti na prihvatljivu razinu.
                     Posebno, pripravci mogu biti odobreni za vanjsku uporabu samo ako se dostave podaci koji dokazuju da će pripravak udovoljavati zahtjevima članka 5. i Priloga VI., prema potrebi uz primjenu odgovarajućih mjera za ublažavanje rizika.
                     Države članice osiguravaju da dozvole podliježu sljedećim uvjetima:

                                 1.

                                 Nazivna koncentracija aktivne tvari u pripravcima ne prelazi 40 g/kg.

                                 2.

                                 Pripravci sadrže agens koji uzrokuje averziju i boju.

                                 3.

                                 Odobravaju se samo pripravci koji se koriste u sigurnim kutijama za mamce koje nije moguće slučajno otvoriti.”

            (*)  Za provedbu općih načela Priloga VI., sadržaj i zaključci izvješća o ocjeni nalaze se na internetskoj stranici Komisije: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: Direktiva 2010/64/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenim postupcima

text:
               19/Sv. 10

               HR

               Službeni list Europske unije

               213

         32010L0064

               L 280/1

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

         DIREKTIVA 2010/64/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
   od 20. listopada 2010.
   o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenim postupcima
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 82. stavak 2. drugi podstavak točku (b).,
   uzimajući u obzir inicijativu Kraljevine Belgije, Savezne Republike Njemačke, Republike Estonije, Kraljevine Španjolske, Francuske Republike, Talijanske Republike, Velikog Vojvodstva Luksemburga, Republike Mađarske, Republike Austrije, Portugalske Republike, Rumunjske, Republike Finske i Kraljevine Švedske (1),
   nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
   u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
   budući da:

               (1)

               Unija je za cilj postavila održavanje i razvoj područja slobode, sigurnosti i pravde. Prema zaključcima Predsjedništva Europskog vijeća iz Tamperea, 15. i 16. listopada 1999., a posebno prema njihovoj točki 33., načelo uzajamnog priznavanja presuda i drugih odluka sudbenih tijela trebalo bi postati temeljno načelo pravosudne suradnje u građanskim i kaznenim stvarima u Uniji, jer će poboljšano uzajamno priznavanje i nužno usklađivanje zakonodavstva omogućiti suradnju između nadležnih tijela i sudsku zaštitu osobnih prava.

               (2)

               Vijeće je u skladu sa zaključcima iz Tamperea 29. studenoga 2000. usvojilo program mjera za provedbu načela uzajamnog priznavanja odluka u kaznenim stvarima (3). U uvodu u program navodi se kako je uzajamno priznavanje „namijenjeno jačanju suradnje između država članica, ali i unapređenju zaštite osobnih prava”.

               (3)

               Temeljna pretpostavka za provedbu načela uzajamnog priznavanja odluka u kaznenim stvarima je povjerenje država članica u kaznenopravne sustave drugih država članica. Opseg uzajamnog priznavanja uvelike ovisi o nizu parametara u koje spadaju i mehanizmi za zaštitu prava osumnjičenika ili optuženika i zajedničke minimalne standarde potrebne za lakšu primjenu načela uzajamnog priznavanja.

               (4)

               Uzajamno priznavanje odluka u kaznenim stvarima može uspješno djelovati samo u duhu povjerena u kojemu ne samo pravosudna tijela nego i ostali sudionici u kaznenom postupku smatraju odluke sudskih tijela druge države članice jednakovrijednima vlastitim, što podrazumijeva kako povjerenje u adekvatnost propisa druge države članice, tako i povjerenje da se ti propisi ispravno primjenjuju.

               (5)

               U članak 6. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (dalje u tekstu EKLJP) i članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (dalje u tekstu Povelja) utkano je pravo na pravično suđenje. Člankom 48. stavkom 2. Povelje jamči se poštivanje prava na obranu. Ovom Direktivom se ta prava poštuju te bi se u skladu s tim trebala provoditi.

               (6)

               Premda su sve države članice stranke EKLJP-a, iskustvo je pokazalo kako samo to ne pruža uvijek dovoljnu razinu povjerenja u kaznenopravne sustave drugih država članica.

               (7)

               Jačanje uzajamnog povjerenja zahtijeva dosljedniju provedbu prava i jamstava utvrđenih člankom 6. EKLJP-a. Također zahtijeva, putem ove Direktive i drugim mjerama, daljnji razvoj unutar Unije minimalnih standarda utvrđenih EKLJP-om i Poveljom.

               (8)

               Člankom 82. stavom 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije predviđa se utvrđivanje minimalnih pravila primjenjivih u državama članicama kako bi se olakšalo uzajamno priznavanje presuda i pravosudnih odluka te policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima s prekograničnim značajem. Točkom (b) drugoga podstavka članka 82. stavka 2. određuje se kako su „prava osoba u kaznenom postupku” jedno od područja za koje se mogu uvesti minimalna pravila.

               (9)

               Zajednička minimalna pravila trebala bi dovesti do jačanja povjerenja u kaznenopravne sustave svih država članica, što bi, zauzvrat, trebalo dovesti do učinkovitije pravosudne suradnje u ozračju uzajamnog povjerenja. Takva bi zajednička minimalna pravila trebalo utvrditi u područjima tumačenja i prevođenja u kaznenom postupku.

               (10)

               Vijeće je 30. studenoga 2009. donijelo rezoluciju o izvedbenom planu za jačanje postupovnih prava osumnjičenika ili optuženika u kaznenom postupku (4). Izvedbenim planom predviđaju se postupni koraci za donošenje mjera o pravu na prevođenje i tumačenje (mjera A), pravo na obaviještenost o pravima i troškovima (mjera B), pravo na pravni savjet i na pravnu pomoć (mjera C), pravo na komunikaciju s rodbinom, poslodavcima i konzularnim tijelima (mjera D) te na posebna jamstva za ranjive osumnjičenike ili optuženike (mjera E).

               (11)

               U Stockholmskome programu donesenom 10. prosinca 2009. Europsko vijeće je pozdravilo izvedbeni plan te ga je kao sastavni dio uključilo u Stockholmski program (točka 2.4.). Europsko je Vijeće istaknulo kako plan nije konačan te je pozvalo Komisiju da ispita dodatne elemente minimalnih postupovnih prava osumnjičenika i optuženika, te procijeni treba li radi unaprjeđenja bolje suradnje u tom području razmotriti i druga pitanja, na primjer pretpostavku nedužnosti.

               (12)

               Ova Direktiva odnosi se na mjeru A izvedbenog plana. U njoj se utvrđuju zajednička minimalna pravila koja će se radi jačanja uzajamnog povjerena među državama članicama primjenjivati u područjima tumačenja i prevođenja u kaznenom postupku.

               (13)

               Ova Direktiva oslanja se na Komisijin prijedlog za Okvirnu odluku Vijeća o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenom postupku od 8. srpnja 2009. i na Komisijin prijedlog za Direktivu Europskog parlamenta i Vijeća o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenom postupku od 9. ožujka 2010.

               (14)

               Pravo na tumačenje i prevođenje za osobe koje ne govore ili ne razumiju jezik na kojem se postupak vodi utkano je u članak 6. EKLJP-a, kako se on tumači u sudskoj praksi Europskoga suda za ljudska prava. Ovom se Direktivom olakšava primjena toga prava u praksi. U tom smislu, cilj je ove Direktive osigurati osumnjičenicima ili optuženicima pravo na tumačenje i prevođenje u kaznenom postupku kako bi im se zajamčilo pravo na pravično suđenje.

               (15)

               Prava predviđena ovom Direktivom trebala bi se kao nužne prateće mjere također primjenjivati prilikom izvršenja Europskog uhidbenog naloga (5), unutar granica predviđenih ovom Direktivom. Države članice izvršitelji bi trebale omogućiti tumačenje i prevođenje za potrebe traženih osoba koje ne govore ili ne razumiju jezik postupka i za to snositi troškove.

               (16)

               U nekim državama članicama je neko drugo tijelo, a ne sud koji je nadležan u kaznenim postupcima, nadležno izricati kazne za razmjerno male prijestupe. To je na primjer moguće u slučaju prometnih prekršaja, koji su česti, a utvrđuju se prometnim kontrolama. U takvim bi situacijama bilo nerazumno zahtijevati od nadležnoga tijela da osigura sva prava iz ove Direktive. Kad je pravom države članice predviđeno da kaznu za prekršaj izriče takvo tijelo, a postoji pravo žalbe sudu nadležnome u kaznenim stvarima, ovu Direktivu bi trebalo primijeniti samo na postupak pred tim sudom, nakon podnošenja žalbe.

               (17)

               Ovom Direktivom trebalo bi osigurati mogućnost dobivanja besplatne i primjerene jezične pomoći koja će osumnjičenicima ili optuženicima koji ne govore ili ne razumiju jezik kaznenog postupka omogućiti da u potpunosti ostvare svoje pravo na obranu i osigurati im pravičnost postupka.

               (18)

               Osumnjičeniku ili optuženiku bi tumačenje trebalo omogućiti bez odlaganja. Međutim, ako prije nego tumačenje bude omogućeno protekne određeno vrijeme, to ne bi smjelo predstavljati povredu zahtjeva da se tumačenje omogući bez odgađanja, sve dok je proteklo vrijeme u postojećim okolnostima prihvatljivo.

               (19)

               Komunikaciju između osumnjičenika ili optuženika i njihovog pravnog zastupnika trebalo bi tumačiti u skladu s ovom Direktivom. Osumnjičenici ili optuženici bi, inter alia, trebali imati mogućnost svojim pravnim zastupnicima objasniti svoju verziju događaja, ukazati na sve navode s kojima se ne slažu, te svoje pravne zastupnike upoznati sa svim činjenicama koje bi trebalo navesti u njihovoj obrani.

               (20)

               Radi pripreme obrane trebalo bi tumačiti komunikaciju između osumnjičenika ili optuženika i njihovih pravnih zastupnika koja se izravno tiče svih ispitivanja ili rasprava u postupku, ili podnošenja žalbe ili drugih zahtjeva u postupku, primjerice zahtjeva za jamčevinom, kad je to nužno da se zaštiti pravičnost postupka.

               (21)

               Države članice bi trebale osigurati uvođenje postupka ili mehanizma kojim se utvrđuje govore li i razumiju li osumnjičenici ili optuženici jezik kaznenog postupka i treba li im pomoć tumača. Takav postupak ili mehanizam podrazumijeva da nadležna tijela na odgovarajući način, pa i kroz razgovor s dotičnim osumnjičenicima ili optuženicima, provjeravaju govore li i razumiju li oni jezik kaznenog postupka i trebaju li pomoć tumača.

               (22)

               Tumačenje i prevođenje u skladu s ovom Direktivom trebalo bi omogućiti na osumnjičenikovom ili optuženikovom materinjem jeziku ili na bilo kojem drugom jeziku koji oni govore ili razumiju, kako bi im se omogućilo da u cijelosti ostvare svoje pravo na obranu te radi zaštite pravičnosti postupka.

               (23)

               Poštivanje prava na tumačenje i prevođenje sadržano u ovoj Direktivi ne bi trebalo ugroziti druga postupovna prava iz nacionalnog prava.

               (24)

               Države članice bi trebale omogućiti provođenje nadzora adekvatnosti ponuđenog tumačenja i prevođenja kad su nadležna tijela u konkretnom slučaju na to upozorena.

               (25)

               Osumnjičenici ili optuženici ili osobe koje su predmet postupka za izvršenje Europskog uhidbenog naloga trebali bi imati pravo osporiti zaključak kako tumačenje nije potrebno, u skladu s postupkom predviđenim nacionalnim pravom. To njihovo pravo ne podrazumijeva kako su države članice dužne propisati zaseban mehanizam ili žalbeni postupak u kojem će se moći osporiti takav zaključak te se ne bi trebalo dovoditi u pitanje rokove koji važe kod izvršenja Europskog uhidbenog naloga.

               (26)

               U slučaju da kakvoća tumačenja bude ocijenjena nedostatnom za osiguranje pravičnog suđenja, nadležno tijelo bi trebalo imati mogućnost zamijeniti imenovanog tumača.

               (27)

               Dužnost pažnje prema osumnjičenicima ili optuženicima koji se možda nalaze u osjetljivom položaju, posebno zbog tjelesnih oštećenja koja im onemogućuju sposobnost za učinkovitu komunikaciju, temelj je pravednog sudovanja. Tužiteljstvo, tijela kaznenog progona i pravosudna tijela bi stoga trebala osigurati da se tim osobama omogući učinkovito ostvarivanje prava predviđenih ovom Direktivom, na primjer tako da se u obzir uzmu sve moguće slabosti koje narušavaju njihovu sposobnost praćenja postupka i mogućnost da ih se razumije, te da poduzimanjem odgovarajućih mjera zajamče navedena prava.

               (28)

               Kad se u svrhu tumačenja na daljinu koristi videokonferencijska veza, nadležna tijela bi trebala imati mogućnost osloniti se na alate koji se razvijaju u okviru europskog e-pravosuđa (European e-Justice) (npr. podaci o sudovima koji raspolažu opremom i priručnicima za uspostavu videokonferencijske veze).

               (29)

               Ovu Direktivu bi trebalo ocjenjivati u svjetlu iskustva stečenog praksom. Bude li potrebno, trebalo bi je izmijeniti kako bi se unaprijedila jamstva koja se njome propisuju.

               (30)

               Zaštita pravičnosti postupka zahtijeva da se bitni dokumenti ili barem bitni ulomci takvih dokumenata prevedu osumnjičenicima ili optuženicima u skladu s ovom Direktivom. Neke dokumente, kao što su sve odluke o lišavanju slobode, optužnica ili optužni prijedlog te sve presude, bi uvijek trebalo smatrati bitnima te bi ih zato trebalo prevesti. Nadležna državna tijela država članica po službenoj dužnosti ili na zahtjev osumnjičenika ili optuženika ili njihovih pravnih zastupnika odlučuju o tome koji su dokumenti bitni za zaštitu pravičnosti postupka da bi i njih također trebalo prevesti.

               (31)

               Države članice bi trebale olakšati pristup nacionalnim bazama podataka o sudskim prevoditeljima i tumačima, ako one postoje. U tom kontekstu, posebnu bi pozornost trebalo usmjeriti na cilj omogućavanja pristupa postojećim bazama podataka preko portala ‚e-Justice’, kako je planirano u višegodišnjem akcijskom planu o europskom e-pravosuđu za razdoblje od 2009. do 2013. od 27. studenoga 2008. (6)

               (32)

               Ovom Direktivom trebalo bi propisati minimalna pravila. Države članice bi trebale imati mogućnost proširiti prava utvrđena ovom Direktivom kako bi osigurale višu razinu zaštite i u situacijama kojima se ova Direktiva izričito ne bavi. Razina zaštite ne bi nikad trebala biti niža od standarda predviđenih u EKLJP-u ili Povelji kako ih se tumači u sudskoj praksi Europskoga suda za ljudska prava ili Suda Europske unije.

               (33)

               Odredbe ove Direktive, koje odgovaraju pravima zajamčenim u EKLJP-u ili Povelji bi trebalo tumačiti i provoditi u skladu s tim pravima, kako se ona tumače u odgovarajućoj sudskoj praksi Europskoga suda za ljudska prava ili Suda Europske unije.

               (34)

               Budući da cilj ove Direktive, odnosno utvrđivanje zajedničkih minimalnih pravila, ne mogu na zadovoljavajući način postići države članice, nego ga se zbog opsega i učinaka lakše ostvaruje na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti kako je utvrđeno člankom 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti kako je utvrđeno tim člankom, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja.

               (35)

               U skladu s člankom 3. Protokola (br. 21) o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske u pogledu područja slobode, sigurnosti i pravde, priloženog Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, te države članice dostavile su službenu obavijest kako žele sudjelovati u donošenju i primjeni ove Direktive.

               (36)

               U skladu s člancima 1. i 2. Protokola (br. 22) o stajalištu Danske, priloženog Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Direktive, ona ju ne obvezuje, niti Danska podliježe njezinoj primjeni,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Predmet i područje primjene
   1.   Ovom Direktivom određuju se pravila o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenome postupku i u postupku izvršenja Europskog uhidbenog naloga.
   2.   Pravo iz stavka 1. se na osobe primjenjuje od trenutka kad ih nadležno tijelo neke države članice službenom obaviješću ili na neki drugi način obavijesti da su osumnjičene ili optužene za počinjenje kaznenog djela, pa do zaključenja postupka, a to znači dok se konačno ne utvrdi jesu li počinili to kazneno djelo, uključujući, prema potrebi, i izricanje presude i rješenje svih žalbi.
   3.   Ako je pravom države članice predviđeno da kazne za prekršaje izriče neko drugo tijelo, a ne sud nadležan za kaznene stvari, a na izrečenu je kaznu moguće uložiti žalbu na takvom sudu, ova se Direktiva primjenjuje samo na postupke pred takvim sudom nakon podnošenja žalbe.
   4.   Ova Direktiva nema utjecaja na nacionalno pravo u dijelu koji se odnosi na nazočnost pravno zastupnika tijekom bilo koje faze kaznenog postupka, niti utječe na nacionalno pravo koje uređuje pravu pristupa osumnjičenika ili optuženika dokumentima u kaznenom postupku.
   Članak 2.
   Pravo na tumačenje
   1.   Države članice osiguravaju da se osumnjičenicima ili optuženicima koji ne govore ili ne razumiju jezik predmetnog kaznenog postupka bez odlaganja omogući tumačenje tijekom kaznenog postupka pred istražnim i pravosudnim tijelima, uključujući tijekom policijskih ispitivanja, svih sudskih rasprava i svih drugih potrebnih saslušanja.
   2.   Države članice osiguravaju, ako je to potrebno radi zaštite pravičnosti postupka, mogućnost tumačenja komunikacije između osumnjičenika ili optuženika i njihovih pravnih zastupnika koja se izravno tiče svih ispitivanja ili rasprava u postupku, podnošenja žalbe ili drugih zahtjeva u postupku.
   3.   Pravo na tumačenje prema stavcima 1. i 2. uključuje odgovarajuću pomoć osobama sa slušnim ili govornim smetnjama.
   4.   Države članice osiguravaju uvođenje postupka ili mehanizma kojim se utvrđuje govore li ili razumiju li osumnjičenici ili optuženici jezik kaznenog postupka i treba li im pomoć tumača.
   5.   Države članice osiguravaju da osumnjičenici ili optuženici, u skladu s postupcima predviđenima nacionalnim pravom, imaju pravo osporiti odluku kako tumačenje nije potrebno, a ako je tumačenje omogućeno, da imaju mogućnost uložiti žalbu zbog toga što njegova kakvoća nije dostatna da jamči pravičnost postupka.
   6.   Prema potrebi, mogu se koristiti komunikacijska tehnološka sredstva kao što su videokonferencijska veza, telefon ili internet, osim ako je osobna nazočnost tumača nužna radi zaštite pravičnosti postupka.
   7.   U postupku izvršenja Europskog uhidbenog naloga država članica izvršiteljica osigurava da nadležna tijela osobama koje mu podliježu, a ne govore ili ne razumiju jezik postupka, omogući tumačenje u skladu s ovim člankom.
   8.   Kakvoća tumačenja predviđenog ovim člankom je dostatna da jamči pravičnost postupka, posebno tako što osigurava da osumnjičenici ili optuženici znaju koja im se djela stavljaju na teret i da imaju mogućnost ostvariti svoje pravo na obranu.
   Članak 3.
   Pravo na prijevod bitnih dokumenata
   1.   Države članice osiguravaju da se osumnjičenicima ili optuženicima koji ne razumiju jezik predmetnog kaznenog postupka u razumnom roku osigura pisani prijevod svih dokumenata bitnih za osiguranje ostvarivanja njihova prava na obranu i jamstva pravičnosti postupka.
   2.   U bitne dokumente ubrajaju se sve odluke o lišavanju slobode, svaki optužni prijedlog ili optužnica te sve presude.
   3.   Nadležna tijela u svakom pojedinačnom predmetu odlučuju je li bitan još neki dokument. Osumnjičenici ili optuženici ili njihovi pravni zastupnici mogu u tu svrhu podnositi obrazložene zahtjeve.
   4.   Ne moraju se prevoditi ulomci bitnih dokumenata koji osumnjičenicima ili optuženicima nisu značajni za razumijevanje djela koja im se stavljaju na teret.
   5.   Države članice osiguravaju da osumnjičenici ili optuženici, u skladu s postupcima predviđenima nacionalnim pravom, imaju pravo osporiti odluku kojom se utvrđuje da nije potrebno prevesti neke dokumente ili njihove ulomke, a ako je prevođenje omogućeno, da imaju mogućnost uložiti žalbu zbog toga što njegova kakvoća nije dostatna da jamči pravičnost postupka.
   6.   U postupku izvršenja Europskog uhidbenog naloga, država članica izvršiteljica osigurava da njezina nadležna tijela svakoj osobi koja podliježe takvom postupku, a ne razumije jezik na kojem je europski uhidbeni nalog sastavljen ili na koji je preveden u državi članici izdavanja, ponudi pisani prijevod tog dokumenta.
   7.   Iznimno od općih pravila iz stavaka 1., 2., 3. i 6., može se umjesto pisanog prijevoda ponuditi usmeni prijevod ili usmeni sažetak bitnih dokumenata pod uvjetom da se takvim usmenim prijevodom ili usmenim sažetkom ne dovodi u pitanje pravičnost postupka.
   8.   Svako odricanje od prava na prijevod dokumenata iz ovog članka podliježe zahtjevima da su osumnjičenik ili optuženik prije toga dobili pravni savjet ili su na drugi način u cijelosti upoznati s posljedicama takvog odricanja te da je odricanje nedvosmisleno i dragovoljno.
   9.   Kakvoća prijevoda predviđenog ovim člankom je dostatna da jamči pravičnost postupka, posebno osiguravanjem da osumnjičenici ili optuženici znaju koja im se djela stavljaju na teret i da imaju mogućnost ostvarivanja svojeg prava na obranu.
   Članak 4.
   Troškovi tumačenja i prevođenja
   Troškove tumačenja i prevođenja nastale primjenom članaka 2. i 3., bez obzira na ishod postupka, snose države članice.
   Članak 5.
   Kakvoća tumačenja i prevođenja
   1.   Države članice poduzimaju konkretne mjere kako bi osigurale da pruženo tumačenje i prevođenje udovoljava kriterijima kakvoće predviđenim člankom 2. stavkom 8. i člankom 3. stavkom 9.
   2.   Radi unaprjeđenja razine kakvoće tumačenja i prevođenja i njihove lakše dostupnosti, države članice nastoje ustrojiti registar ili registre odgovarajuće osposobljenih neovisnih prevoditelja i tumača. Nakon ustroja takav će se registar (ili ti registri), prema potrebi, staviti na raspolaganje pravni zastupnicima i nadležnim tijelima.
   3.   Države članice osiguravaju da su tumači i prevoditelji dužni poštovati tajnost vezanu za tumačenje i prevođenje predviđeno ovom Direktivom.
   Članak 6.
   Stručno osposobljavanje
   Ne dovodeći u pitanje neovisnost sudstva i razlike u načinu na koji je ustrojeno pravosuđe diljem Unije, države članice od odgovornih za stručno osposobljavanje sudaca, tužitelja i pravosudnog osoblja uključenog u kazneni postupak zahtijevaju da posebnu pozornost posvete posebnostima komuniciranja uz pomoć tumača kako bi se osigurala uspješna i učinkovita komunikacija.
   Članka 7.
   Vođenje evidencije
   Države članice osiguravaju da, kad istražno ili sudsko tijelo ispituje ili saslušava osumnjičenika ili optuženika uz pomoć tumača u skladu s člankom 2., kad im je u nazočnosti tih tijela u skladu s člankom 3. stavkom 7. osiguran usmeni prijevod ili usmeni sažetak bitnih dokumenata ili kad se osoba odrekne od prava na prijevod u skladu s člankom 3. stavkom 8., ti događaji budu zabilježeni u skladu s pravom dotične države članice.
   Članak 8.
   Regresija
   Nijednu odredbu ove Direktive se ne tumači kao ograničavanje ili odstupanje od bilo kojeg prava i proceduralnih odredaba zajamčenih Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, Poveljom Europske unije o temeljnim pravima, drugim relevantnim odredbama međunarodnog prava ili pravom bilo koje države članice kojim je predviđena viša razina zaštite.
   Članak 9.
   Prijenos
   1.   Države članice će donijeti zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 27. listopada 2013.
   2.   Države članice tekst tih mjera dostavljaju Komisiji.
   3.   Kad države članice donose te mjere, one prilikom njihove službene objave sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takvo upućivanje. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   Članak 10.
   Izvješćivanje
   Komisija do 27. listopada 2014. podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću ocjenjujući u kojoj su mjeri države članice poduzele potrebne mjere kako bi se uskladile s ovom Direktivom, te mu prilažu, po potrebi, zakonodavne prijedloge.
   Članak 11.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 12.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama u skladu s Ugovorima.

      Sastavljeno u Strasbourgu 20. listopada 2010.

            Predsjednik

            Za Vijeće

         J. BUZEK

            Predsjednik

            Za Vijeće

         O. CHASTEL

      (1)  SL C 69, 18.3.2010., str. 1.

      (2)  Stajalište Europskog parlamenta od 16. lipnja 2010. (još uvijek nije objavljeno u Služenom listu) i Odluka Vijeća od 7. listopada 2010.

      (3)  SL C 12, 15.1.2001., str. 10.

      (4)  SL C 295, 4.12.2009., str. 1.

      (5)  Okvirna odluka Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL L 190, 18.7.2002. str. 1.).

      (6)  SL C 75, 31.3.2009., str. 1.