title: Direktiva Vijeća 92/83/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju struktura trošarina na alkohol i alkoholna pića

text:
               09/Sv. 002

               HR

               Službeni list Europske unije

               8

         31992L0083

               L 316/21

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               19.10.1992.

      DIREKTIVA VIJEĆA 92/83/EEZ
   od 19. listopada 1992.
   o usklađivanju struktura trošarina na alkohol i alkoholna pića
   VIJEĆE EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njegov članak 99.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (3),
   budući da su Direktivom 92/12/EEZ utvrđene odredbe o općim aranžmanima za proizvode koji podliježu trošarinama (4);
   budući da su Direktivom 92/84/EEZ (5) utvrđene najniže stope trošarina koje se primjenjuju u državama članicama na alkohol i alkoholna pića;
   budući da je za pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta važno utvrditi opće definicije za sve dotične proizvode;
   budući da je korisno da se takve definicije temelje na onima koje su utvrđene u kombiniranoj nomenklaturi na snazi u vrijeme donošenja ove Direktive;
   budući da je moguće, u slučaju piva, dopustiti drukčije metode izračunavanja trošarina za gotov proizvod;
   budući da je moguće u slučaju piva državama članicama, unutar određenih granica, dopustiti primjenu klizne skale od više od jednog stupnja Platoa, uvijek pod uvjetom da se ni za jedno pivo ne naplaćuje stopa niža od stope Zajednice;
   budući da su, u slučajevima kad se pivo proizvodi u malim samostalnim pivovarama i etilni alkohol u malim destilerijama, potrebna zajednička rješenja kojima se državama članicama dopušta primjena sniženih stopa trošarina na te proizvode;
   budući da je moguće dopustiti variranje jakosti od kojih države članice počinju teretiti pivo trošarinama, uz uvjet da to ne uzrokuje ozbiljnije probleme na unutarnjem tržištu;
   budući da je uputno u slučaju piva, vina i ostalih pića koja se dobivaju vrenjem, državama članicama dopustiti oslobađanje od trošarina proizvoda proizvedenih kod kuće, a koji se ne proizvode u komercijalne svrhe;
   budući da bi, u načelu, države članice trebale primjenjivati jedinstvenu stopu po hektolitru gotova proizvoda za sva mirna vina i ostala pića koja se dobivaju vrenjem, i jedinstvenu stopu trošarina po hektolitru gotova proizvoda za sva pjenušava vina i pjenušava pića koja se dobivaju vrenjem;
   budući da je uputno dopustiti državama članicama primjenu sniženih stopa trošarina na sve vrste vina i na ostala pića koja se dobivaju vrenjem, uvijek pod uvjetom da je stvarna jakost sadržaja alkohola u proizvodu najviše 8,5 % vol.;
   budući da državama članicama koje su 1. siječnja 1992. primjenjivale više stope trošarina na određena vina, to treba dozvoliti i dalje činiti;
   budući da bi u načelu države članice trebale primjenjivati jedinstvenu stopu trošarine po hektolitru gotovog proizvoda i na sve poluproizvode;
   budući da je uputno dopustiti državama članicama primjenu snižene stope trošarina na poluproizvode, s jedne strane na proizvode kojih jakost ne prelazi 15 % vol., a s druge strane na prirodna slatka vina;
   budući da bi, u načelu, države članice trebale primjenjivati istu stopu trošarine po hektolitru čistoga alkohola na sve etilne alkohole u skladu s definicijom u ovoj Direktivi;
   budući da je moguće dopustiti državama članicama primjenu sniženih stopa ili oslobađanje od trošarina za određene proizvode regionalne ili tradicionalne prirode;
   budući da, u slučajevima kad je državama članicama dozvoljeno primjenjivati snižene stope, te snižene stope ne smiju prouzročiti narušavanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu;
   budući da se državama članicama treba dozvoliti povrat trošarina na alkoholna pića koja su postala neupotrebljiva za potrošnju;
   budući da je na razini Zajednice potrebno utvrditi oslobođenja koja se primjenjuju na robe koje se prevoze između država članica;
   budući da je, međutim, moguće dopustiti državama članicama mogućnost da primjenjuju oslobođenja u vezi s krajnjim korištenjem na svom državnom području;
   budući da je potrebno predvidjeti sustav obavješćivanja o uvjetima denaturiranja alkohola svake države članice za potpuno denaturirani alkohol, te njihovo prihvaćanje od strane drugih država članica;
   budući da se državama članicama ne smije oduzeti sredstvo borbe protiv utaja, izbjegavanja plaćanja ili zloporabe do kojih može doći pri oslobođenju od trošarina;
   budući da bi državama članicama trebalo dozvoliti primjenu oslobođenja od trošarina, koja se predviđa ovom Direktivom putem povrata trošarina;
   budući da neke države članice primjenjuju više stope trošarina na „ostala pjenušava pića koja se dobivaju vrenjem”, nego na poluproizvode, njima se mora dozvoliti primjena tih viših stopa na poluproizvode koji imaju svojstva tih „ostalih pjenušavih pića koja se dobivaju vrenjem”,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   ODJELJAK I.

      PIVO

      Područje primjene

   Članak 1.
   1.   Države članice primjenjuju trošarine na pivo u skladu s ovom Direktivom.
   2.   Države članice određuju svoje stope trošarina u skladu s Direktivom 92/84/EEZ.
   Članak 2.
   Za potrebe ove Direktive, pojam „pivo” obuhvaća sve proizvode koji su obuhvaćeni oznakom KN 2203, ili sve proizvode koji sadrže mješavinu piva i bezalkoholnih pića, koji su obuhvaćeni oznakom KN 2206, u oba slučaja sa stvarnom jačinom alkohola koja prelazi 0,5 % vol.

      Utvrđivanje trošarine

   Članak 3.
   1.   Trošarine koje države članice naplaćuju na pivo utvrđuju se u odnosu na:

               —

               broj hektolitara/stupanj Platoa,
               ili

               —

               broj hektolitara/stupanj stvarne jačine sadržaja alkohola

         gotovoga proizvoda.
   2.   Kod utvrđivanja iznosa trošarine na pivo u skladu s uvjetima Direktive 92/84/EEZ, države članice mogu zanemariti decimale stupnja Platoa ili stupnja stvarne jačine sadržaja alkohola.
   Osim toga, države članice koje naplaćuju trošarine u odnosu na broj hektolitara/stupanj Platoa mogu podijeliti pivo na kategorije, od kojih svaka kategorija obuhvaća najviše 4 stupnja Platoa, te s istom stopom naplaćivati trošarine po hektolitru za sva piva koja spadaju u jednu kategoriju. Takve stope moraju redovito biti jednake ili više od najnižih stopa koje su utvrđene člankom 6. Direktive 92/84/EEZ, dalje u tekstu najniža stopa.
   Članak 4.
   1.   Države članice mogu primjenjivati snižene stope trošarina koje se razrezuju prema godišnjoj proizvodnji pojedinih pivovara na pivo koje proizvode samostalne male pivovare uz sljedeća ograničenja:

               —

               snižene stope se neće primjenjivati na poduzeća koja proizvode više od 200 000 hl piva godišnje,

               —

               snižene stope, koje mogu biti ispod najniže stope, ne smiju biti više od 50 % ispod standardne nacionalne stope trošarine.

         2.   Za potrebe sniženih stopa, pojam „samostalne male pivovare” znači pivovara koja je pravno i gospodarski neovisna od bilo koje druge pivovare, koja se koristi prostorom koji je fizički odvojen od prostora druge pivovare i koja ne proizvodi prema licenci. Međutim, kad dvije ili više manjih pivovara surađuju, a njihova godišnja proizvodnja zajedno ne prelazi 200 000 hl, te se pivovare mogu tretirati kao jedna samostalna mala pivovara.
   3.   Države članice osiguravaju da se sve snižene stope koje one uvedu, primjenjuju isto tako i na pivo isporučeno na njihovo državno područje iz samostalnih malih pivovara kojih je sjedište u drugim državama članicama. One posebno osiguravaju da nijedna pojedinačna isporuka iz druge države članice nikad nije opterećena višom trošarinom od takve domaće isporuke.
   Članak 5.
   1.   Države članice mogu primijeniti snižene stope koje mogu biti ispod najniže stope, za pivo sa stvarnim sadržajem jačine alkohola od najviše 2,8 % vol.
   2.   Države članice mogu ograničiti primjenu ovog članka na proizvode koji sadrže mješavinu piva i bezalkoholnih pića, a koji su obuhvaćeni oznakom KN 2206.
   Članak 6.
   Ovisno o uvjetima koje utvrde kako bi osigurale pravilnu primjenu oslobođenja, države članice mogu osloboditi od trošarine pivo koje je proizveo privatni pojedinac, te konzumirao proizvođač, članovi njegove obitelji ili njegovi gosti, pod uvjetom da se ne radi o prodaji.
   ODJELJAK II.

      VINO

      Područje primjene

   Članak 7.
   1.   Države članice primjenjuju trošarine na vino u skladu s ovom Direktivom.
   2.   Države članice određuju svoje stope u skladu s Direktivom 92/84/EEZ.
   Članak 8.
   Za potrebe ove Direktive:

               1.

               Pojam „mirno vino” obuhvaća sve proizvode koji su obuhvaćeni oznakama KN 2204 i 2205, osim pjenušavog vina, kako je utvrđeno stavkom 2. ovog članka i:

                           —

                           imaju stvarnu jakost sadržaja alkohola iznad 1,2 % vol., ali najviše 15 % vol., pod uvjetom da je sav alkohol koji sadrži gotov proizvod nastao vrenjem,

                           —

                           imaju stvarnu jakost sadržaja alkohola iznad 15 % vol., ali najviše 18 % vol., pod uvjetom da su proizvedeni bez ikakvog obogaćivanja i da je sav alkohol koji sadrži gotov proizvod nastao vrenjem.

               2.

               Pojam „pjenušavo vino” obuhvaća sve proizvode koji su obuhvaćeni oznakama KN 2204 10, 2204 21 10, 2204 29 10 i 2205:

                           —

                           punjeni su u boce s posebnim čepom (u obliku gljive) za pjenušava vina, koji su pričvršćeni na poseban način, ili imaju u otopini, zbog ugljičnog dioksida, povišeni tlak od tri ili više bara,

                           —

                           imaju stvarnu jakost sadržaja alkohola od najmanje 1,2 % vol., ali najviše 15 % vol., pod uvjetom da je sav alkohol koji sadrži gotov proizvod nastao vrenjem.

      Utvrđivanje trošarine

   Članak 9.
   1.   Trošarine koje na vino ubiru države članice utvrđuju se u odnosu na broj hektolitara gotovog proizvoda.
   2.   Osim na način kako je predviđeno stavcima 3. i 4., države članice naplaćuju iste stope trošarina za sve proizvode koji su podložni trošarinama na mirna vina. Slično, one naplaćuju istu stopu trošarine na proizvode koji su podložni trošarinama, na pjenušava vina. One mogu primjenjivati istu stopu trošarine, kako na mirna, tako i na pjenušava vina.
   3.   Države članice mogu primjenjivati snižene stope trošarina na sve vrste mirnih vina i pjenušavih vina koja imaju stvarnu alkoholnu jačinu od najviše 8,5 % vol.
   4.   Države članice koje su 1. siječnja 1992. primjenjivale višu stopu trošarina na mirna vina, kako je predviđeno člankom 8. stavkom 1. drugom alinejom, mogu nastaviti primjenjivati tu stopu. Ta viša stopa ne smije biti iznad standardne nacionalne stope koja se primjenjuje za poluproizvode.
   Članak 10.
   Ovisno o uvjetima koje utvrde s ciljem osiguranja dosljedne provedbe ovog članka, države članice mogu osloboditi od trošarine vina koja proizvode privatne osobe za vlastitu potrošnju, a troše proizvođači, članovi njihovih obitelji ili njihovi gosti, pod uvjetom da se ne radi o prodaji.
   ODJELJAK III.

      PIĆA KOJA SE DOBIVAJU VRENJEM, OSIM VINA I PIVA

      Područje primjene

   Članak 11.
   1.   Države članice primjenjuju trošarine na pića koja se dobivaju vrenjem, osim piva i vina (ostala pića koja se dobivaju vrenjem) u skladu s ovom Direktivom.
   2.   Države članice utvrđuju svoje stope u skladu s Direktivom 92/84/EEZ.
   Članak 12.
   Za potrebe ove Direktive i ne dovodeći u pitanje odredbe članka 17.:

               1.

               Pojam „ostala mirna pića koja se dobivaju vrenjem” obuhvaća proizvode koji su obuhvaćeni oznakama KN 2204 i 2205, ali koji nisu navedeni u članku 8., i proizvode koji su obuhvaćeni oznakom KN 2206, osim ostalih pjenušavih pića koja se dobivaju vrenjem, kako je određeno u stavku 2. ovog članka, te svi proizvodi obuhvaćeni člankom 2., a imaju:

                           —

                           stvarnu jakost sadržaja alkohola iznad 1,2 % vol., ali najviše 10 % vol.,

                           —

                           stvarnu jakost sadržaja alkohola iznad 10 % vol., ali najviše 15 % vol., pod uvjetom da je sav alkohol koji sadrži gotov proizvod nastao vrenjem.

               2.

               Pojam „ostala pjenušava pića koja se dobivaju vrenjem” obuhvaća sve proizvode koji su obuhvaćeni oznakom KN 2206 00 91, kao i proizvodi koji su obuhvaćeni oznakom KN 2204 10, 2204 21 10, 2204 29 10 i 2205, a nisu navedeni u članku 8. i:

                           —

                           punjeni su u boce s posebnim čepom (u obliku gljive) za pjenušava vina, koji su pričvršćeni na poseban način, ili imaju u otopini zbog ugljičnog dioksida povišeni tlak od tri ili više bara,

                           —

                           imaju stvarnu jakost sadržaja alkohola od najmanje 1,2 % vol., ali najviše 13 % vol.,

                           —

                           imaju stvarnu jakost sadržaja alkohola od najmanje 13 % vol., ali najviše 15 % vol., pod uvjetom da je sav alkohol koji sadrži gotov proizvod nastao vrenjem.

      Utvrđivanje trošarine

   Članak 13.
   1.   Trošarine koje države članice naplaćuju na ostala pića koja se dobivaju vrenjem utvrđuju se prema broju hektolitara gotova proizvoda.
   2.   Osim kako je predviđeno stavkom 3., države članice naplaćuju istu stopu trošarine na sve proizvode koji su podložni trošarinama na ostala mirna pića koja se dobivaju vrenjem. Slično tome, one naplaćuju istu stopu trošarine na sve proizvode koji su podložni trošarinama i na ostala pjenušava pića koja se dobivaju vrenjem. One mogu primjenjivati istu stopu trošarina kako na mirna pića, tako i na ostala pjenušava pića koja se dobivaju vrenjem.
   3.   Države članice mogu primjenjivati snižene stope trošarina na sve vrste mirnih i pjenušavih pića koja se dobivaju vrenjem, sa stvarnom jakosti sadržaja alkohola do najviše 8,5 % vol.
   Članak 14.
   Ovisno o uvjetima koje utvrde s ciljem osiguranja dosljedne provedbe ovog članka, države članice mogu osloboditi plaćanja trošarina ostala mirna i pjenušava pića koja se dobivaju vrenjem, koja proizvode privatne osobe za vlastitu potrošnju, a troše proizvođači, članovi njihovih obitelji ili njihovi gosti, pod uvjetom da se ne radi o prodaji.
   Članak 15.
   Za potrebe Direktive 92/84/EEZ i Direktive 92/12/EEZ, kad se navodi pojam „vina” smatra se da se to odnosi isto tako i na ostala pića koja se dobivaju vrenjem, kako je definirano u ovom odjeljku.
   ODJELJAK IV.

      POLUPROIZVODI

      Područje primjene

   Članak 16.
   1.   Države članice primjenjuju trošarine na poluproizvode u skladu s ovom Direktivom.
   2.   Države članice određuju svoje stope u skladu s Direktivom 92/84/EEZ. Te stope nikad ne smiju biti ispod stopa koje države članice primjenjuju na proizvode iz članka 8. stavka 1. i članka 12. stavka 1. sadašnje Direktive.
   Članak 17.
   1.   Za potrebe ove Direktive, pojam „poluproizvod” obuhvaća sve proizvode stvarne jakosti sadržaja alkohola iznad 1,2 % vol., ali najviše 22 % vol., koji su obuhvaćeni oznakama KN 2204, 2205 i 2206, ali nisu obuhvaćeni člancima 2., 8. i 12.
   2.   Bez obzira na odredbe članka 12., države članice mogu tretirati kao poluproizvod sva mirna pića koja se dobivaju vrenjem, koja su obuhvaćena područjem primjene članka 12. stavka 1., koja imaju stvarnu jakost alkohola od najmanje 5,5 % vol. i nisu dobivena isključivo vrenjem, te sva pjenušava pića dobivena vrenjem koja su obuhvaćena područjem primjene članka 12. stavka 2., koja imaju stvarnu jakost alkohola od najmanje 8,5 % vol. i nisu dobivena isključivo vrenjem.

      Utvrđivanje trošarine

   Članak 18.
   1.   Trošarina koju države članice naplaćuju na poluproizvode utvrđuje se u odnosu na broj hektolitara gotovog proizvoda.
   2.   Osim kako je predviđeno stavcima 3., 4. i 5., države članice naplaćuju istu stopu trošarine na sve proizvode koji su podložni trošarinama na poluproizvode.
   3.   Država članica može primijeniti jedinstvenu sniženu stopu trošarine na poluproizvode sa stvarnom jakosti sadržaja alkohola do najviše 15 % vol., podložno sljedećim uvjetima:

               —

               snižena stopa ne smije biti više od 40 % ispod standardne nacionalne stope trošarine,

               —

               snižena stopa ne smije biti niža od standardne nacionalne stope koja se primjenjuje na proizvode koje obuhvaćaju članak 8. stavak 1. i članak 12. stavak 1. ove Direktive.

         4.   Države članice mogu primjenjivati jedinstvenu sniženu stopu trošarine na poluproizvode koji su određeni člankom 13. stavcima 1. i 2. Uredbe (EEZ) br. 4252/88.
   Snižena stopa

               —

               može biti ispod najniže stope, ali ne smije biti više od 50 % niža od standardne nacionalne stope trošarine,
               ili

               —

               ne smije biti ispod najniže stope koja se primjenjuje na poluproizvode.

         5.   Za poluproizvode koji su punjeni u boce s posebnim čepom (u obliku gljive) za pjenušava vina, koji su pričvršćeni na poseban način ili imaju u otopini zbog ugljičnog dioksida povišeni tlak od tri ili više bara, države članice mogu primjenjivati istu stopu, kako je predviđeno za proizvode koji su obuhvaćeni područjem primjene članka 12. stavka 2., pod uvjetom da je ta stopa viša od nacionalne stope za poluproizvode.
   ODJELJAK V.

      ETILNI ALKOHOL

      Područje primjene

   Članak 19.
   1.   Države članice primjenjuju trošarine za etilni alkohol u skladu s ovom Direktivom.
   2.   Države članice određuju svoje stope u skladu s Direktivom 92/84/EEZ.
   Članak 20.
   Za potrebe ove Direktive pojam „etilni alkohol” obuhvaća:

               —

               sve proizvode sa stvarnom jakosti sadržaja alkohola od najmanje 1,2 % vol., koji su obuhvaćeni oznakama KN 2207 i 2208, čak kad su ti proizvodi tek dio nekog proizvoda koji je obuhvaćen nekim drugim poglavljem KN-a,

               —

               proizvode oznaka KN 2204, 2205 i 2206 koji imaju stvarnu jakost sadržaja alkohola iznad 22 % vol.,

               —

               žestoka alkoholna pića, miješana ili ne.

      Utvrđivanje trošarine

   Članak 21.
   Trošarina na etilni alkohol utvrđuje se na hektolitar čistog alkohola kod temperature od 20 °C i izračunava se u odnosu na broj hektolitara čistoga alkohola. Prema odredbama članka 22., države članice naplaćuju istu stopu trošarine na sve proizvode koji su podložni trošarinama na etilni alkohol.
   Članak 22.
   1.   Države članice mogu primjenjivati snižene stope trošarina na etilni alkohol koji proizvode male destilerije uz sljedeća ograničenja:

               —

               snižene stope, koje mogu biti ispod najniže stope, ne primjenjuju se na poduzeća koja proizvode više od 10 hektolitara čistoga alkohola godišnje. Međutim, države članice koje su 1. siječnja 1992. primjenjivale snižene stope na poduzeća koja proizvode 10 do 20 hektolitara čistoga alkohola godišnje, mogu to i dalje činiti,

               —

               snižene stope ne smiju biti više od 50 % ispod standardne nacionalne stope trošarine.

         2.   Za potrebe sniženih stopa, pojam „manja destilerija” znači destileriju koja je pravno i ekonomski neovisna o nekoj drugoj destileriji i koja ne proizvodi prema licenciji.
   3.   Države članice osiguravaju da se snižene stope koje one mogu uvesti, isto tako primjenjuju i na etilni alkohol koji na njihovo državno područje isporučuju neovisne male destilerije koje imaju sjedište u drugim državama članicama.
   4.   Države članice mogu predvidjeti odredbe prema kojima se alkohol koji proizvode mali proizvođači pušta na slobodno tržište čim se pribavi (pod uvjetom da sami proizvođači ne obavljaju poslovanje unutar Zajednice), bez postupka skladištenja u trošarinskom skladištu, i da ga se na kraju tereti po jedinstvenoj stopi trošarine.
   5.   Države članice mogu primjenjivati snižene stope trošarina na proizvode koji su obuhvaćeni oznakom KN 2208 i kojih stvarna jakost sadržaja alkohola ne prelazi 10 % vol.
   Članak 23.
   Sljedeće države članice mogu primjenjivati sniženu stopu, koja može biti ispod najniže stope, ali ne smije biti više od 50 % ispod najniže nacionalne stope trošarine za etilni alkohol, za sljedeće proizvode:

               1.

               Francuska Republika, u odnosu na rum, kako je predviđeno člankom 1. stavkom 4. točkom (a) Uredbe (EEZ) br. 1576/89, koji je proizveden od šećerne trske koja je ubrana na mjestu proizvodnje, kako je predviđeno člankom 1. stavkom 3. točkom 1. te Uredbe te ima hlapljive sastojke, osim etilnog i metilnog alkohola od najmanje 225 grama po hektolitru čistoga alkohola, i stvarnu jakost sadržaja alkohola od najmanje 40 % vol.;

               2.

               Helenska Republika, u vezi sa žestokim pićima s okusom anisa, kako je definirano u Uredbi (EEZ) br. 1576/89, koja su bez boje i imaju sadržaj šećera od najviše 50 grama po litri, i u kojima se najmanje 20 % jakosti alkohola u gotovom proizvodu sastoji od aromatiziranog alkohola koji je proizveden destilacijom u tradicionalnim bakrenim destilacijskim kotlovima kapaciteta do najviše 1 000 litara.

         ODJELJAK VI.

      RAZNO

   Članak 24.
   1.   Države članice ne moraju zahtijevati da se proizvodi obuhvaćeni ovom Direktivom proizvode u trošarinskim skladištima od sastojaka alkoholnih proizvoda koji su pod odgodom plaćanja relevantnih trošarina, pod uvjetom da je već unaprijed plaćena trošarina na sastojke od kojih se izrađuje, a da ukupni porezi koji su na njih plaćeni nisu niži od poreza koji se plaća na proizvode koji se dobivaju od njihove mješavine.
   2.   Kraljevina Španjolska ne mora smatrati kao preradu od poluproizvoda pripremu vina koja se proizvode na područjima Moriles-Montille, Tarragone, Prioratoa i Terra Alte, kojima se alkohol pridodaje tako da se sadržaj jakosti alkohola podigne za najviše 1 % vol.
   Članak 25.
   Države članice mogu refundirati trošarine na alkoholna pića koja su povučena s tržišta, jer zbog svog stanja ili starosti više nisu podobna za prehranu ljudi.
   Članak 26.
   Upućivanja na oznake KN u ovoj Direktivi su one iz verzije kombinirane nomenklature, koje su vrijedile prilikom donošenja ove Direktive.
   ODJELJAK VII.

      OSLOBOĐENJA

   Članak 27.
   1.   Države članice oslobađaju proizvode koji su obuhvaćeni ovom Direktivom od plaćanja usklađenih trošarina pod uvjetima koje predvide s ciljem osiguranja pravilne i dosljedne primjene takvih oslobađanja, te sprečavanja utaja, izbjegavanja ili zlouporaba:

               (a)

               kad se prodaju u obliku potpuno denaturiranog alkohola u skladu s uvjetima pojedine države članice, a o tim je uvjetima obaviješteno, te su prihvaćeni u skladu sa stavcima 3. i 4. ovog članka. Oslobađanje se može provoditi pod uvjetom da se pri primjeni provode odredbe Direktive 92/12/EEZ o komercijalnom prijevozu potpuno denaturiranog alkohola;

               (b)

               kad je alkohol potpuno denaturiran prema uvjetima neke države članice i kad se koristi za preradu bilo kojeg proizvoda koji ne služi za prehranu ljudi;

               (c)

               kad se koristi za proizvodnju octa koji je obuhvaćen oznakom KN 2209;

               (d)

               kad se koristi za proizvodnju lijekova, kako je predviđeno Direktivom 65/65/EEZ;

               (e)

               kad se koristi za proizvodnju aroma za pripremu hrane i bezalkoholnih pića jakosti sadržaja alkohola do najviše 1,2 % vol.;

               (f)

               kad se koristi neposredno ili kao sastojak nekog poluproizvoda za proizvodnju prehrambenih proizvoda, punjenih ili u drugom obliku, pod uvjetom da je u svakom slučaju sadržaj alkohola najviše 8,5 litara čistoga alkohola na 100 kg proizvoda za čokoladu, te 5 litara čistoga alkohola na 100 kg proizvoda za druge proizvode.

         2.   Države članice mogu osloboditi proizvode koji su obuhvaćeni ovom Direktivom od plaćanja usklađenih trošarina pod uvjetima koje predvide s ciljem osiguranja pravilne i dosljedne primjene takvih oslobađanja, te sprečavanja utaja, izbjegavanja ili zlouporaba:

               (a)

               kao uzorke za analizu, za testiranje proizvodnje ili za znanstvene potrebe;

               (b)

               za znanstvena istraživanja;

               (c)

               za medicinske potrebe u bolnicama i ljekarnama;

               (d)

               u proizvodnim procesima pod uvjetom da krajnji proizvod ne sadrži alkohol;

               (e)

               za proizvodnju sastavnih dijelova koji nisu podložni trošarini prema ovoj Direktivi.

         3.   Prije 1. siječnja 1993. i tri mjeseca prije svake namjeravane promjene nacionalnog prava, svaka država članica obavješćuje Komisiju, uz sve relevantne informacije, o denaturantu kojeg namjerava koristiti za potrebe stavka 1. točke (a). Komisija prenosi obavijest drugim državama članicama u roku od mjesec dana od njenog primitka.
   4.   Ako u roku od dva mjeseca nakon što su druge države članice obaviještene, Komisija ni bilo koja država članica ne postavi pitanje u Vijeću, smatra se da je Vijeće odobrilo postupke denaturiranja o kojima je obaviješteno. Ako se u tom roku uloži prigovor, odluka se donosi u skladu s postupkom predviđenim u članku 24. Direktive 92/12/EEZ.
   5.   Ako država članica ustanovi da je proizvod koji je oslobođen prema stavku 1. točki (a) ili stavku 1. točki (b) razlog utaje, izbjegavanja i zloporabe, ona može odbiti oslobađanje ili povući već odobreno oslobođenje od plaćanja. Država članica o tome bez odlaganja obavješćuje Komisiju. Komisija prenosi obavijest drugim državama članicama u roku od mjesec dana od njenog primitka. Konačna odluka se donosi u skladu s postupkom predviđenim u članku 24. Direktive 92/12/EEZ. Države članice nisu obavezne ovu odluku primjenjivati retroaktivno.
   6.   Države članice mogu slobodno provoditi gore navedena oslobađanja povratom već plaćenih trošarina.
   Članak 28.
   Ujedinjena Kraljevina može nastaviti primjenjivati oslobođenja koja je primjenjivala 1. siječnja 1992. na sljedeće proizvode:

               —

               koncentrirana pića priređena vrenjem slada, kojih je sladovina prije fermentacije imala specifičnu gustoću od najmanje 1 200 originalnog sadržaja slada (47° Plato),

               —

               aromatizirani biter stvarne jakosti alkohola od 44,2 % do 49,2 % vol., koji sadrži 1,5 % do 6 % težine gorčice (lincure), začina ili drugih aromatskih sastojaka i 4 % do 10 % težine šećera, u posudama koje sadrže najviše 0,2 litre neto proizvoda.

         ODJELJAK VIII.

      ZAVRŠNE ODREDBE

   Članak 29.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 31. prosinca 1992. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takvo upućivanje. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekstove glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 30.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Luxembourgu 19. listopada 1992.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         J. COPE

      (1)  SL C 322, 21.12.1990., str. 11.

      (2)  SL C 67, 16.3.1992., str. 165.

      (3)  SL C 96, 18.3.1991., str. 25.

      (4)  SL L 76, 23.3.1992., str. 1.

      (5)  SL L 316, 31.10.1992., str. 29.


title: Direktiva Vijeća 94/33/EZ od 22. lipnja 1994. o zaštiti mladih ljudi na radu

text:
               05/Sv. 005

               HR

               Službeni list Europske unije

               106

         31994L0033

               L 216/12

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               22.06.1994.

      DIREKTIVA VIJEĆA 94/33/EZ
   od 22. lipnja 1994.
   o zaštiti mladih ljudi na radu
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 118.a,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   u skladu s postupkom iz članka 189.c Ugovora (3),
   budući da se člankom 118.a Ugovora propisuje da Vijeće u obliku direktiva donosi minimalne zahtjeve za poticanje poboljšanja, posebno u radnoj okolini, u pogledu zdravlja i sigurnosti radnika;
   budući da se prema uvjetima iz tog članka tim direktivama mora izbjeći uvođenje administrativnih, financijskih i pravnih ograničenja na način koji bi priječio osnivanje i razvoj malih i srednjih poduzeća;
   budući da se u točkama 20. i 22. Povelje Zajednice o osnovnim socijalnim pravima radnika, koju je donijelo Europsko vijeće u Strasbourgu 9. prosinca 1989. navodi:

                  „20.

               Ne dovodeći u pitanje pravila koja mogu biti povoljnija za mlade ljude, posebno ona koja osiguravaju njihovu pripremu za rad kroz strukovno osposobljavanje i koja su predmet odstupanja ograničenih na neke lakše poslove, najniža dob za zaposlenje ne smije biti niža od najniže dobi predviđene za završetak obveznog školovanja, a u svakom slučaju ne smije biti niža od 15 godina;

                  22.

               Moraju se poduzeti odgovarajuće mjere kako bi se prilagodili propisi o radu koji se primjenjuju na mlade radnike tako da se udovolji njihovim specifičnim potrebama u pogledu razvoja, strukovnog osposobljavanja i pristupa zapošljavanju.Mora se posebno ograničiti trajanje rada – bez mogućnosti da se to ograničenje zaobiđe prekovremenim radom – a noćni rad zabraniti za radnike mlađe od osamnaest godina, osim u slučaju posebnih poslova previđenih nacionalnim zakonodavstvom ili propisima.”;

   budući da treba uzeti u obzir načela Međunarodne organizacije rada o zaštiti mladih ljudi na radu, uključujući ona koja se odnose na najnižu dob za pristup zaposlenju ili radu;
   budući da je u toj Rezoluciji o dječjem radu (4) Europski parlament sažeo različite aspekte rada mladih ljudi i naglasio njegove učinke na njihovo zdravlje, sigurnost te fizički i intelektualni razvoj i ukazao na potrebu donošenja direktive o usklađivanju nacionalnog zakonodavstva u tom području;
   budući da se člankom 15. Direktive Vijeća 89/391/EEZ od 12. lipnja 1989. o uvođenju mjera za poticanje poboljšanja sigurnosti i zdravlja radnika na radu (5) propisuje da posebno osjetljive rizične skupine moraju biti zaštićene od opasnosti koje utječu posebno na njih;
   budući da se djeca i mladež moraju smatrati specifičnim rizičnim skupinama i da se moraju poduzeti mjere u vezi s njihovom sigurnosti i zdravljem;
   budući da ranjivost djece zahtijeva od država članica da zabrane njihovo zapošljavanje i osiguraju da najniža dob za rad ili zaposlenje nije niža od najniže dobi u kojoj je u skladu s nacionalnim pravom predviđen završetak obveznog školovanja, ali u svakom slučaju nije niža od 15 godina; budući da se odstupanja od zabrane dječjeg rada mogu priznati samo u posebnim slučajevima pod uvjetima određenima u ovoj Direktivi; budući da takva odstupanja nipošto ne smiju štetiti redovitom pohađanju škole niti sprečavati djecu u stjecanju svih koristi od obrazovanja;
   budući da, s obzirom na prirodu prijelaza iz djetinjstva u život odraslih, rad mladeži treba strogo regulirati i zaštititi;
   budući da svaki poslodavac treba jamčiti mladim ljudima radne uvjete primjerene njihovoj dobi;
   budući da mjere potrebne da se zaštiti sigurnost i zdravlje mladih ljudi poslodavci trebaju provoditi na temelju procjene opasnosti za mlade ljude vezanih uz rad;
   budući da države članice trebaju zaštiti mlade ljude od svih specifičnih rizika koji proizlaze iz njihovog nedostatka iskustva, nepostojanja svijesti o postojećim ili potencijalnim rizicima ili iz njihove nezrelosti;
   budući da države članice stoga trebaju zabraniti zapošljavanje mladih na poslovima navedenima u ovoj Direktivi;
   budući da bi donošenje specifičnih minimalnih zahtjeva u pogledu organizacije radnog vremena moglo poboljšati radne uvjete za mlade;
   budući da najdulje radno vrijeme za mlade treba strogo ograničiti i noćni rad mladih zabraniti, s iznimkom nekih poslova predviđenih u nacionalnom zakonodavstvu ili nacionalnim propisima;
   budući da države članice trebaju poduzeti odgovarajuće mjere kako bi osigurale da radno vrijeme mladih koji stječu školsko obrazovanje ne šteti njihovoj sposobnosti da od tog obrazovanja imaju korist;
   budući da vrijeme koje mlade osobe koje rade po programu koji kombinira teoretsko obrazovanje i/ili praktičan rad ili radnu praksu u poduzeću utroše za obrazovanje treba računati kao radno vrijeme;
   budući da mladima treba osigurati minimalni dnevni, tjedni i godišnji odmor i odgovarajuće stanke kako bi se osigurala njihova sigurnost i zdravlje;
   budući da, s obzirom na tjedni odmor, treba primjereno voditi računa o raznolikosti kulturnih, etničkih, vjerskih i drugih čimbenika koji prevladavaju u državama članicama; budući da, posebno, svaka država članica sama konačno odlučuje treba li nedjelja biti uključena u tjedni odmor i ako da, u kojoj mjeri;
   budući da odgovarajuće radno iskustvo može doprinijeti cilju pripreme mladih ljudi za radni i društveni život odraslih, pod uvjetom da je osigurano da se izbjegne bilo kakva šteta za njihovu sigurnost, zdravlje i razvoj;
   budući da, iako bi se odstupanja od zabrana i ograničenja uvedenih ovom Direktivom mogla činiti prijeko potrebnima za određene aktivnosti i posebne situacije, njihova primjena ne smije utjecati na temeljna načela ustanovljenog sustava zaštite;
   budući da ova Direktiva predstavlja konkretan korak prema razvoju socijalne dimenzije unutarnjeg tržišta;
   budući da primjena sustava zaštite u praksi utvrđenog ovom Direktivom od država članica zahtijeva da provedu sustav učinkovitih i proporcionalnih mjera;
   budući da provedba nekih odredaba ove Direktive predstavlja osobite probleme za jednu državu članicu s obzirom na njezin sustav zaštite mladih ljudi na radu; budući da toj državi članici treba stoga dopustiti da se suzdrži od provedbe odgovarajućih odredbi za prikladno razdoblje,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   DIO I.
   Članak 1.
   Svrha
   1.   Države članice donose potrebne mjere kako bi zabranile dječji rad.
   Države članice pod uvjetima utvrđenima ovom Direktivom osiguravaju da najniža dob za rad ili zaposlenje nije niža od najniže dobi predviđene za završetak obveznog redovitog školovanja kako je uvedena nacionalnim pravom ili u svakom slučaju nije niža od 15 godina.
   2.   Države članice osiguravaju da je rad mladeži strogo reguliran i zaštićen u skladu s uvjetima utvrđenima ovom Direktivom.
   3.   Države članice općenito osiguravaju da poslodavci mladim ljudima jamče radne uvjete primjerene njihovoj dobi.
   Države članice osiguravaju da su mladi ljudi zaštićeni od gospodarskog iskorištavanja i od svakog rada koji bi mogao ugroziti njihovu sigurnost, zdravlje ili fizički, mentalni, moralni ili socijalni razvoj ili ometati njihovo obrazovanje.
   Članak 2.
   Područje primjene
   1.   Ova Direktiva primjenjuje se na sve osobe mlađe od 18 godina koje imaju ugovor o radu ili radni odnos određen važećim pravom u državi članici i/ili na koji se primjenjuje važeće pravo u državi članici.
   2.   Države članice mogu donijeti zakonodavnu ili regulatornu odredbu, s ograničenjima i pod uvjetima koje odrede zakonodavnom ili regulatornom odredbom, na temelju koje se ova Direktiva ne primjenjuje na povremeni rad ili kratkotrajni rad koji uključuje:

               (a)

               kućanski rad u privatnom kućanstvu; ili

               (b)

               rad koji se ne smatra štetnim, škodljivim ili opasnim za mlade ljude u okviru obiteljskog poduzeća.

         Članak 3.
   Definicije
   Za potrebe ove Direktive:

               (a)

               „mlada osoba” znači svaka osoba mlađa od 18 godina navedena u članku 2. stavku 1.;

               (b)

               „dijete” znači svaka mlada osoba mlađa od 15 godina ili koja je još uvijek na obveznom redovitom školovanju u skladu s nacionalnim pravom;

               (c)

               „mladež” znači sve mlade osobe u dobi od najmanje 15 godina, ali najviše 18 godina, koje više nisu na obveznom redovitom školovanju u skladu s nacionalnim pravom;

               (d)

               „lakši poslovi” znači svaki rad koji zbog svojstvene prirode zadataka koje uključuje i posebnih uvjeta pod kojima se izvodi:

                           i.

                           vjerojatno neće štetiti sigurnosti, zdravlju ili razvoju djece; i

                           ii.

                           nije takav da šteti njihovom pohađanju škole, njihovom sudjelovanju u programima profesionalnog usmjeravanja ili osposobljavanja koje je odobrilo nadležno tijelo ili njihovoj sposobnosti da steknu korist od poduke koju su dobili;

               (e)

               „radno vrijeme” znači svako razdoblje tijekom kojeg je mlada osoba na poslu, na raspolaganju poslodavcu i izvršava svoje aktivnosti ili dužnosti u skladu s nacionalnim zakonodavstvom i/ili praksom;

               (f)

               „odmor” znači svako razdoblje koje nije radno vrijeme.

         Članak 4.
   Zabrana dječjeg rada
   1.   Države članice donose potrebne mjere kojima zabranjuju dječji rad.
   2.   Uzimajući u obzir ciljeve navedene u članku 1., države članice mogu donijeti zakonodavne ili regulatorne odredbe na temelju kojih se zabrana dječjeg rada ne primjenjuje na:

               (a)

               djecu koja se bave aktivnostima iz članka 5.;

               (b)

               djecu u dobi od najmanje 14 godina koja rade u okviru kombiniranog programa rada i osposobljavanja ili u okviru programa radne prakse u poduzeću, pod uvjetom da se takav rad obavlja u skladu s uvjetima koje odredi nadležno tijelo;

               (c)

               djecu u dobi od najmanje 14 godina koja obavljaju lakše poslove koje ne obuhvaća članak 5.; lakše poslove koje ne obuhvaća članak 5. mogu, međutim obavljati djeca u dobi od 13 godina ograničen broj sati tjedno u slučaju kategorija rada koje određuje nacionalno zakonodavstvo.

         3.   Države članice koje koriste mogućnost iz stavka 2. točke (c) određuju radne uvjete koji se odnose na dotične lakše poslove pridržavajući se odredaba ove Direktive.
   Članak 5.
   Kulturne ili slične aktivnosti
   1.   Zapošljavanje djece za potrebe izvođenja kulturnih, umjetničkih, sportskih ili oglašivačkih aktivnosti mora u svakom pojedinom slučaju prethodno odobriti nadležno tijelo.
   2.   Države članice zakonodavnom ili regulatornom odredbom određuju radne uvjete za djecu u slučajevima iz stavka 1. i pojedinosti postupka prethodnog odobrenja, pod uvjetom da aktivnosti:

               i.

               neće štetiti sigurnosti, zdravlju ili razvoju djece; i

               ii.

               nisu takve da štete njihovom pohađanju škole, njihovom sudjelovanju u programima profesionalnog usmjeravanja ili osposobljavanja koje je odobrilo nadležno tijelo ili njihovoj sposobnosti da steknu korist od poduke koju su dobili.

         3.   Odstupajući od postupaka predviđenih u stavku 1., u slučaju djece u dobi od najmanje 13 godina, države članice mogu, zakonodavnom ili regulatornom odredbom, u skladu s uvjetima koje odrede, odobriti zapošljavanje djece u svrhu izvođenja kulturnih, umjetničkih, sportskih ili oglašivačkih aktivnosti.
   4.   Države članice koje imaju poseban sustav odobrenja za manekenske agencije s obzirom na aktivnosti djece mogu zadržati taj sustav.
   DIO II.
   Članak 6.
   Opće obveze poslodavaca
   1.   Ne dovodeći u pitanje članak 4. stavak 1., poslodavac donosi potrebne mjere kako bi zaštitio sigurnost i zdravlje mladih ljudi, uzimajući posebno u obzir specifične rizike iz članka 7. stavka 1.
   2.   Poslodavac provodi mjere predviđene stavkom 1. na temelju procjene opasnosti za mlade ljude u vezi s njihovim radom.
   Procjena se mora napraviti prije nego mladi ljudi počnu s radom i u slučaju svake veće promjene u radnim uvjetima, pri čemu pozornost treba obratiti posebno na sljedeće točke:

               (a)

               oprema i raspored radnog mjesta i radnog prostora;

               (b)

               priroda, stupanj i trajanje izlaganja fizikalnim, biološkim i kemijskim agensima;

               (c)

               oblik, opseg i uporaba radne opreme, posebno agensa, strojeva, aparata i naprava, i načina na koji se njima rukuje;

               (d)

               organiziranje radnih postupaka i operacija te način na koji se oni kombiniraju (organizacija rada);

               (e)

               razina osposobljavanja i poduke koju dobivaju mladi ljudi.

         Ako ta procjena pokaže da postoji rizik za sigurnost, fizičko ili mentalno zdravlje ili razvoj mladih ljudi, treba osigurati odgovarajuću besplatnu procjenu i nadzor njihovog zdravlja u redovitim razmacima, ne dovodeći u pitanje Direktivu 89/391/EEZ.
   Besplatna procjena i praćenje zdravlja može biti dio nacionalnog sustava zdravstva.
   3.   Poslodavac obavješćuje mlade ljude o mogućim rizicima i o svim mjerama donesenim u vezi s njihovom sigurnosti i zdravljem.
   Nadalje, poslodavac obavješćuje zakonske zastupnike djece o mogućim rizicima i o svim mjerama donesenima u vezi sa sigurnosti i zdravljem djece.
   4.   Poslodavac uključuje zaštitne i preventivne službe iz članka 7. Direktive 89/391/EEZ u planiranje, provedbu i praćenje uvjeta sigurnosti i zdravlja koji se odnose na mlade ljude.
   Članak 7.
   Ranjivost mladih ljudi - Zabrana rada
   1.   Države članice osiguravaju da su mladi ljudi zaštićeni od svih specifičnih rizika za njihovu sigurnost, zdravlje i razvoj koji su posljedica njihovog nedostatka iskustva, nepostojanja svijesti o postojećim ili potencijalnim rizicima ili činjenice da mladi ljudi još nisu potpuno sazreli.
   2.   Ne dovodeći u pitanje članak 4. stavak 1., države članice s tim ciljem zabranjuju zapošljavanje mladih ljudi na:

               (a)

               poslovima koji su objektivno iznad njihovih fizičkih ili psiholoških sposobnosti;

               (b)

               poslovima koji uključuju štetno izlaganje agensima koji su otrovni, kancerogeni, izazivaju nasljedna genetska oštećenja ili štete plodu, ili na bilo koji drugi način kronično utječu na ljudsko zdravlje;

               (c)

               poslovima koji uključuju štetno izlaganje radijaciji;

               (d)

               poslovima koji uključuju rizike od nesreća za koje se može pretpostaviti da ih mlada osoba ne može prepoznati ili izbjeći zbog svoje nedovoljne pozornosti koju posvećuje sigurnosti ili nedostatka iskustva ili osposobljenosti; ili

               (e)

               poslovima u kojima postoji rizik za zdravlje zbog ekstremne hladnoće ili vrućine, ili zbog buke ili vibracije.

         Rad koji bi mogao predstavljati specifične rizike za mlade ljude u smislu stavka 1. uključuje:

               —

               rad koji uključuje štetno izlaganje fizičkim, biološkim i kemijskim agensima iz točke I. Priloga, i

               —

               postupke i rad iz točke II. Priloga.

         3.   Države članice mogu zakonskom ili regulatornom odredbom odobriti odstupanja od stavka 2. u slučaju mladeži, kada su takva odstupanja nužna za njihovo strukovno osposobljavanje, pod uvjetom da se zaštita njihove sigurnosti i zdravlja osigura tako da se rad obavlja pod nadzorom ovlaštene osobe u smislu članka 7. Direktive 89/391/EEZ i pod uvjetom da se zajamči zaštita koju pruža ta Direktiva.
   DIO III.
   Članak 8.
   Radno vrijeme
   1.   Države članice koje koriste mogućnost iz članka 4. stavka 2. točaka (b) i (c) donose potrebne mjere kako bi radno vrijeme djece ograničile na:

               (a)

               osam sati dnevno i 40 sati tjedno za rad koji se obavlja u okviru kombiniranog programa rada i osposobljavanja ili u okviru programa radne prakse u poduzeću;

               (b)

               dva sata dnevno na školski dan i 12 sati tjedno za rad koji se obavlja tijekom polugodišta izvan vremena određenog za pohađanje škole, pod uvjetom da to ne zabranjuje nacionalno zakonodavstvo i/ili praksa;
               dnevno radno vrijeme nipošto ne smije prelaziti sedam sati; ova granica može se povisiti na osam sati u slučaju djece koja su navršila 15 godina;

               (c)

               sedam sati dnevno i 35 sati tjedno za rad koji se obavlja za vrijeme razdoblja od najmanje tjedan dana kada nema nastave; ove granice mogu se povisiti na osam sati dnevno i 40 sati tjedno u slučaju djece koja su navršila 15 godina;

               (d)

               sedam sati dnevno i 35 sati tjedno za lakše poslove koje obavljaju djeca koja više nisu uključena u obvezno redovito školovanje u skladu s nacionalnim pravom.

         2.   Države članice donose potrebne mjere kako bi radno vrijeme mladeži ograničile na osam sati dnevno i 40 sati tjedno.
   3.   Vrijeme koje se koristi za osposobljavanje mlade osobe koja radi u okviru kombiniranog programa rada i osposobljavanja i/ili u okviru programa radne prakse u poduzeću računa se kao radno vrijeme.
   4.   Ako je mlada osoba zaposlena kod više od jednog poslodavca, radni dani i radno vrijeme se zbrajaju.
   5.   Države članice mogu zakonskom ili regulatornom odredbom odobriti odstupanja od stavka 1. točke (a) i stavka 2. ili izuzećem ili kada postoje objektivni razlozi za to.
   Države članice mogu zakonskom ili regulatornom odredbom odrediti uvjete, ograničenja i postupke za provedbu takvih odstupanja.
   Članak 9.
   Noćni rad

               1.

                           (a)

                           Države članice koje koriste mogućnost iz članka 4. stavka 2. točke (b) ili (c) donose potrebne mjere kako bi zabranile dječji rad između 20 sati uvečer i 6 sati ujutro.

                           (b)

                           Države članice donose potrebne mjere kako bi zabranile rad mladeži ili između 22 sata uvečer i 6 sati ujutro ili između 23 sata uvečer i 7 sati ujutro.

               2.

                           (a)

                           Države članice mogu zakonskom ili regulatornom odredbom odobriti rad mladeži u posebnim područjima aktivnosti tijekom razdoblja u kojem je noćni rad zabranjen kako je navedeno u stavku 1. točki (b).
                           U tom slučaju, države članice donose potrebne mjere kako bi osigurale da mladež nadzire odrasla osoba kada je takav nadzor potreban za zaštitu mladeži.

                           (b)

                           Ako se primjenjuje točka (a), rad se i dalje zabranjuje između ponoći i 4 sata ujutro.

         Međutim, države članice mogu zakonskom ili regulatornom odredbom odobriti rad mladeži tijekom razdoblja u kojem je noćni rad zabranjen u sljedećim slučajevima, kada postoje objektivni razlozi za to i pod uvjetom da je mladeži dozvoljeno vrijeme odmora i da ciljevi iz članka 1. nisu dovedeni u pitanje:

               —

               rad koji se obavlja u brodarstvu ili ribarstvu,

               —

               rad koji se obavlja u okviru oružanih snaga ili policije,

               —

               rad koji se obavlja u bolnicama ili sličnim ustanovama,

               —

               kulturne, umjetničke, sportske ili oglašivačke aktivnosti.

         3.   Prije svakog upućivanja na noćni rad i u redovitim razmacima nakon toga mladež ima pravo na besplatnu procjenu njihovog zdravlja i sposobnosti, osim ako je rad koji obavljaju tijekom razdoblja u kojem je rad zabranjen iznimne prirode.
   Članak 10.
   Odmor

               1.

                           (a)

                           Države članice koje koriste mogućnost iz članka 4. stavka 2. točke (b) ili (c) donose potrebne mjere kako bi osigurale da za svako razdoblje od 24 sata djeca imaju pravo na odmor od najmanje 14 uzastopnih sati.

                           (b)

                           Države članice donose potrebne mjere kako bi osigurale da za svako razdoblje od 24 sata, mladež ima pravo na odmor od najmanje 12 uzastopnih sati.

         2.   Države članice donose potrebne mjere kako bi osigurale da za svako razdoblje od sedam dana:

               —

               djeca, za koju su koristili mogućnost iz članka 4. stavka 2. točke (b) ili (c), i

               —

               mladež

         imaju pravo na odmor od najmanje dva dana koji će po mogućnosti biti uzastopni.
   Ako je opravdano iz tehničkih ili organizacijskih razloga, najkraći odmor može se skratiti, ali nipošto ne smije biti kraći od 36 uzastopnih sati.
   Najkraći odmor iz prvog i drugog podstavka u načelu uključuje nedjelju.
   3.   Države članice mogu zakonodavnom ili regulatornom odredbom osigurati da se najkraći odmor iz stavaka 1. i 2. prekine u slučaju aktivnosti koje uključuju razdoblja rada koja su raspodijeljena tijekom dana ili su kratkotrajna.
   4.   Države članice mogu donijeti zakonodavnu ili regulatornu odredbu za odstupanja od stavka 1. točke (b) i stavka 2. za mladež u sljedećim slučajevima, kada postoje objektivni razlozi za to i pod uvjetom da im se omogući odgovarajući odmor i da se ciljevi iz članka 1. ne dovedu u pitanje:

               (a)

               rad koji se obavlja u sektorima brodarstva ili ribarstva;

               (b)

               rad koji se obavlja u okviru oružanih snaga ili policije;

               (c)

               rad koji se obavlja u bolnicama ili sličnim ustanovama;

               (d)

               rad koji se obavlja u poljoprivredi;

               (e)

               rad koji se obavlja u industriji turizma ili u hotelima i ugostiteljstvu;

               (f)

               aktivnosti koje uključuju razdoblja rada raspodijeljena tijekom dana.

         Članak 11.
   Godišnji odmor
   Države članice koje koriste mogućnost iz članka 4. stavka 2. točke (b) ili (c) uređuju da je u školske praznike djece koja su na obveznom redovitom školovanju u skladu s nacionalnim pravom koliko god je moguće uključeno razdoblje u kojem se ne obavlja nikakav rad.
   Članak 12.
   Stanke
   Države članice donose potrebne mjere kako bi osigurale da, ako je dnevno radno vrijeme dulje od četiri i pol sata, mladi ljudi imaju pravo na stanku od najmanje 30 minuta, po mogućnosti uzastopnih.
   Članak 13.
   Rad mladeži u slučaju više sile
   Države članice mogu zakonodavnom ili regulatornom odredbom odobriti odstupanja od članka 8. stavka 2., članka 9. stavka 1. točke (b), članka 10. stavka 1. točke (b) i, u slučaju mladeži, članka 12. za rad pod okolnostima iz članka 5. stavka 4., Direktive 89/391/EEZ, pod uvjetom da je takav rad privremene naravi i da se mora obaviti odmah, da odrasli radnici nisu dostupni i da se mladeži dozvoli istovrijedna nadoknada odmora unutar sljedeća tri tjedna.
   DIO IV.
   Članak 14.
   Mjere
   Svaka država članica donosi sve potrebne mjere koje se primjenjuju u slučaju nepoštovanja odredaba donesenih radi provedbe ove Direktive; takve mjere moraju biti učinkovite i proporcionalne.
   Članak 15.
   Prilagodba Priloga
   Prilagodbe Priloga koje su strogo tehničke prirode s obzirom na tehnički napredak, promjene međunarodnih propisa ili specifikacija i napredak u znanju u području na koje se odnosi ova Direktiva donose se u skladu s postupkom predviđenim člankom 17. Direktive 89/391/EEZ.
   Članak 16.
   Klauzula o nesmanjivanju
   Ne dovodeći u pitanje pravo država članica da s obzirom na promjenjive okolnosti razviju različite odredbe o zaštiti mladih ljudi, sve dok se poštuju minimalni zahtjevi predviđeni ovom Direktivom, provedba ove Direktive ne predstavlja valjanu osnovu za smanjivanje opće razine zaštite koju dobivaju mladi ljudi.
   Članak 17.
   Završne odredbe

               1.

                           (a)

                           Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s odredbama ove Direktive najkasnije do 22. lipnja 1996. ili osiguravaju, najkasnije do tog datuma, da socijalni partneri uvedu zahtijevane odredbe u kolektivne ugovore, pri čemu su države članice dužne donijeti sve potrebne odredbe kako bi osigurale da u svakom trenutku jamče rezultate predviđene ovom Direktivom.

                           (b)

                           Ujedinjena Kraljevina se može suzdržati od provođenja članka 8. stavka 1. točke (b) prve alineje s obzirom na odredbu koja se odnosi na najdulje tjedno radno vrijeme kao i članka 8. stavka 2. i članka 9. stavka 1. točke (b) i stavka 2. na razdoblje od četiri godine od datuma navedenog u točki (a).
                           Komisija podnosi izvješće o učincima ove odredbe.
                           Vijeće, postupajući u skladu s uvjetima predviđenima Ugovorom, odlučuje treba li to razdoblje produljiti.

                           (c)

                           Države članice o tome odmah obavješćuju Komisiju.

         2.   Kada države članice donose mjere iz stavka 1., te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   3.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje su već donijele ili donesu u području koje uređuje ova Direktiva.
   4.   Države članice svakih pet godina izvješćuju Komisiju o provedbi odredaba ove Direktive u praksi, navodeći stajališta socijalnih partnera.
   Komisija o tome obavješćuje Europski parlament, Vijeće i Gospodarski i socijalni odbor.
   5.   Komisija periodično podnosi izvješće Europskom parlamentu, Vijeću i Gospodarskom i socijalnom odboru o primjeni ove Direktive, uzimajući u obzir stavke 1., 2., 3. i 4.
   Članak 18.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Luxembourgu 22. lipnja 1994.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         E. YIANNOPOULOS

      (1)  SL C 84, 4.4.1992., str. 7.

      (2)  SL C 313, 30.11.1992., str. 70.

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 17. prosinca 1992. (SL C 21, 25.1.1993., str. 167.). Zajedničko stajalište Vijeća od 23. studenoga 1993. (još nije objavljeno u Službenom listu) i Odluka Europskog parlamenta od 9. ožujka 1994. (SL C 91, 28.3.1994., str. 89.).

      (4)  SL C 190, 20.7.1987., str. 44.

      (5)  SL L 183, 29.6.1989., str. 1.
   PRILOG
   Netaksativan popis agensa, postupaka i poslova
   (Članak 7. stavak 2. drugi podstavak)

               I.

                  Agensi

                           1.

                              Fizikalni agensi

                                       (a)

                                       Ionizirajuće zračenje;

                                       (b)

                                       Poslovi u povišenom atmosferskom tlaku, npr. u posudama pod tlakom, ronjenje.

                           2.

                              Biološki agensi

                                       (a)

                                       Biološki agensi koji spadaju u skupine 3. i 4. u smislu članka 2. točke (d) Direktive Vijeća 90/679/EEZ od 26. studenoga 1990. o zaštiti radnika od rizika povezanih s izlaganjem biološkim agensima na radu (Sedma pojedinačna direktiva u smislu članka 16. stavka 1. Direktive 89/391/EEZ) (1).

                           3.

                              Kemijski agensi

                                       (a)

                                       Tvari i pripravci razvrstani prema Direktivi Vijeća 67/548/EEZ od 27. lipnja 1967. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na razvrstavanje, pakiranje i označivanje opasnih tvari (2) s izmjenama i Direktivi Vijeća 88/379/EEZ od 7. lipnja 1988. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica u odnosu na razvrstavanje, pakiranje i označivanje opasnih pripravaka (3) kao otrovnih (T) vrlo otrovnih (Tx), nagrizajućih (C) ili eksplozivnih (E);

                                       (b)

                                       Tvari i pripravci razvrstani prema Direktivama 67/548/EEZ i 88/379/EEZ kao štetni (Xn) i s jednom ili više sljedećih oznaka upozorenja:

                                                   —

                                                   opasnost od vrlo teških trajnih oštećenja (R39),

                                                   —

                                                   moguća opasnost od trajnih oštećenja (R40),

                                                   —

                                                   udisanje može izazvati preosjetljivost (R42),

                                                   —

                                                   u dodiru s kožom može izazvati preosjetljivost (R43),

                                                   —

                                                   može izazvati rak (R45),

                                                   —

                                                   može izazvati nasljedna genetska oštećenja (R46),

                                                   —

                                                   opasnost od teških oštećenja zdravlja pri duljem izlaganju (R48),

                                                   —

                                                   može smanjiti plodnost (R60),

                                                   —

                                                   može štetno djelovati na plod (R61);

                                       (c)

                                       Tvari i pripravci razvrstani prema Direktivama 67/548/EEZ i 88/379/EEZ kao nadražujući (Xi) i s jednom ili više sljedećih oznaka upozorenja:

                                                   —

                                                   vrlo lako zapaljivo (R12),

                                                   —

                                                   udisanje može izazvati preosjetljivost (R42),

                                                   —

                                                   u dodiru s kožom može izazvati preosjetljivost (R43);

                                       (d)

                                       Tvari i pripravci iz članka 2. točke (c) Direktive Vijeća 90/394/EEZ od 28. lipnja 1990. o zaštiti radnika od rizika povezanih s izlaganjem karcinogenim tvarima na radu (Šesta pojedinačna direktiva u smislu članka 16. stavka 1. Direktive 89/391/EEZ) (4);

                                       (e)

                                       Olovo i njegovi spojevi, ako dotične agense ljudski organizam upija;

                                       (f)

                                       Azbest.

               II.

                  Postupci i rad

                           1.

                           Postupci na radu iz Priloga I. Direktivi 90/394/EEZ.

                           2.

                           Proizvodnja i rukovanje napravama, pirotehničkim sredstvima ili drugim predmetima koji sadrže eksplozive.

                           3.

                           Rad s divljim ili otrovnim životinjama.

                           4.

                           Industrijsko klanje životinja.

                           5.

                           Rad koji uključuje rukovanje opremom za proizvodnju, skladištenje ili primjenu stlačenih, tekućih ili otopljenih plinova.

                           6.

                           Rad s bačvama, cisternama, spremnicima ili pletenkama koji sadrže kemijske agense iz točke 1.3.

                           7.

                           Rad koji uključuje opasnost od rušenja.

                           8.

                           Rad koji uključuje opasnosti od visokog električnog napona.

                           9.

                           Rad čiji tempo određuju strojevi i koji uključuje plaćanje po učinku.

      (1)  SL L 374, 31.12.1990., str. 1.

      (2)  SL L 196, 16.8.1967., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 93/679/EEZ (SL L 268, 29.10.1993., str. 71.).

      (3)  SL L 187, 16.7.1988., str. 14. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 93/18/EEZ (SL L 104, 29.4.1993., str. 46.).

      (4)  SL L 196, 26.7.1990., str. 1.