title: 85/647/EEZ: Direktiva Komisije od 23. prosinca 1985. o prilagodbi tehničkom napretku Direktive Vijeća 71/320/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kočne uređaje određenih kategorija motornih vozila i njihovih prikolica

text:
               13/Sv. 028

               HR

               Službeni list Europske unije

               41

         31985L0647

               L 380/1

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               23.12.1985.

      DIREKTIVA KOMISIJE

   od 23. prosinca 1985.
   o prilagodbi tehničkom napretku Direktive Vijeća 71/320/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kočne uređaje određenih kategorija motornih vozila i njihovih prikolica
   (85/647/EEZ)
   KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice,
   uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 70/156/EEZ od 6. veljače 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju tipa motornih vozila i njihovih prikolica (1) kako je zadnje izmijenjena Direktivom 78/547/EEZ (2), a posebno njezine članke 11., 12. i 13.,
   uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 71/320/EEZ od 26. srpnja 1971. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kočne uređaje određenih kategorija motornih vozila i njihovih prikolica (3) kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 79/489/EEZ (4),
   budući da je s obzirom na stečeno iskustvo i najnovija dostignuća u tehnici sada moguće postrožiti zahtjeve i bolje ih uskladiti s aktualnim ispitnim uvjetima;
   budući da je sada također moguće donijeti propise koji se odnose na kočne sustave s napravama za sprečavanje blokiranja kotača; gdje su takve naprave ugrađene, zahtjeva se usklađenost s odgovarajućim odredbama ove Direktive;
   budući da su odredbe ove Direktive u skladu s mišljenjem Odbora za prilagodbu tehničkom napretku direktiva usmjerenih na uklanjanje tehničkih prepreka trgovini u sektoru motornih vozila;
   budući da je Komisija u svoje dvije komunikacije Vijeću o Godini sigurnosti u prometu 1986. (5) uključila u svoj program za zakonodavno djelovanje „poboljšanje postojeće direktive o kočenju” i budući da odredbe te nove direktive pridonose poboljšanju sigurnosti u cestovnom prometu,
   DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Direktiva 71/320/EEZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               Članak 2. zamjenjuje se sljedećim:
               „Članak 2.
               Niti jedna država članica ne smije odbiti dodjeljivanje EEZ homologacije tipa ili nacionalne homologacije tipa za vozilo s obzirom na njegove kočne uređaje, ako je to vozilo opremljeno uređajima navedenim u prilozima od I. do VIII. i od X. do XII. i ako ti uređaji zadovoljavaju zahtjeve određene u tim prilozima.”

               2.

               Prilozi I., II., III., IV., V., VII., VIII. i IX. Direktivi 71/320/EEZ ovime se izmjenjuju i dodaju se novi prilozi X., XI. i XII. u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.

         Članak 2.
   1.   Od 1. listopada 1986. niti jedna država članica ne smije iz razloga koji se odnose na kočne uređaje:

               —

               odbiti, s obzirom na tip vozila, dodjeljivanje EEZ homologacije tipa ni izdavanje preslike certifikata navedenog u zadnjoj alineji članka 10. stavka 1. Direktive 70/156/EEZ, ni dodjeljivanje nacionalne homologacije tipa, niti

               —

               zabraniti stavljanje u uporabu vozila,

         ako su kočni uređaji tog tipa vozila ili tih vozila u skladu s odredbama Direktive 71/320/EEZ kako je zadnje izmijenjena ovom Direktivom.
   2.   Od 1. travnja 1987. države članice:

               —

               ne smiju više izdavati presliku certifikata navedenu u zadnjoj alineji članka 10. stavka 1. Direktive 70/156/EEZ za tip vozila čiji kočni uređaji nisu u skladu s odredbama Direktive 71/320/EEZ kako je zadnje izmijenjena ovom Direktivom,

               —

               mogu odbiti dodjeljivanje nacionalne homologacije tipa za tip vozila čiji kočni uređaji nisu u skladu s odredbama Direktive 71/320/EEZ kako je zadnje izmijenjena ovom Direktivom.

         3.   Od 1. listopada 1988. države članice mogu zabraniti stavljanje u uporabu vozila čiji kočni uređaji nisu u skladu s odredbama Direktive 71/320/EEZ kako je zadnje izmijenjena ovom Direktivom.
   Članak 3.
   Države članice donose odredbe potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom prije 1. listopada 1986. i o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 23. prosinca 1985.

            Za Komisiju

            COCKFIELD

            Potpredsjednik

      (1)  SL L 42, 23.2.1970., str. 1.

      (2)  SL L 168, 26.6.1978., str. 39.

      (3)  SL L 202, 6.9.1971., str. 37.

      (4)  SL L 128, 26.5.1979., str. 12.

      (5)  COM(84) 704 final, 13.12.1984.; COM(85) 239 final, 22.5.1985.
   PRILOG
   Izmjene priloga Direktivi 71/320/EEZ kako je izmijenjena direktivama 74/132/EEZ, 75/524/EEZ i 79/489/EEZ
   PRILOG I.:   DEFINICIJE, ZAHTJEVI, KONSTRUKCIJA I UGRADBA
      Točka 1. glasi:

         „1.   DEFINICIJE
         U svrhu ove Direktive:”

      Iza točke 1.14. dodaju se sljedeće nove točke 1.15., 1.16. i 1.17.:

         „1.15.   Hidraulični kočni uređaj s pohranjenom energijom

         ‚Hidraulični kočni uređaj s pohranjenom energijom’ znači kočni sustav u kojem energiju dobavlja tekućina pod tlakom, pohranjena u jednom ili više spremnika koje napaja jedna ili više tlačnih pumpi, opremljenih napravom za ograničenje tlaka na najvišu vrijednost. Tu vrijednost treba navesti proizvođač.
         1.16.   Tipovi prikolica kategorija O3 i O4

         1.16.1.   Poluprikolica

         ‚Poluprikolica’ znači vučeno vozilo na kojemu je (su) osovina (osovine) postavljena (postavljene) iza težišta vozila (kada je ravnomjerno opterećeno) i koje je opremljeno spojnom napravom koja dozvoljava prijenos vodoravnih i okomitih sila na vučno vozilo.
         1.16.2.   Obična prikolica

         ‚Obična prikolica’ znači vučeno vozilo koje ima najmanje dvije osovine, opremljeno je vučnom napravom koja se može pomicati okomito (u odnosu na vučno vozilo) i upravljati smjerom prednje osovine (prednjih osovina), ali koja ne prenosi značajno statičko opterećenje na vučno vozilo.
         1.16.3.   Prikolica sa središnjom osovinom

         ‚Prikolica sa središnjom osovinom’ znači vučeno vozilo opremljeno vučnom napravom koja se ne može pomicati okomito (u odnosu na prikolicu), i kod kojega je (su) osovina (osovine) postavljena (postavljene) u blizini težišta vozila (kada je ravnomjerno opterećeno), tako da se na vučno vozilo prenosi samo malo statičko okomito opterećenje koje ne prelazi 10 % najveće mase prikolice ili 1 000 kg (ovisno što je manje).
         Najveća masa koja se uzima u obzir kada se kategorizira prikolica sa središnjom osovinom je masa koju osovina (osovine) prikolice prenosi (prenose) na tlo kada je prikolica sa središnjom osovinom spojena na vučno vozilo i opterećena najvećim dopuštenim opterećenjem.
         1.17.   Usporivač
             (1)

         ‚Usporivač’ znači dodatni kočni sustav s mogućnošću postizanja i održavanja kočenja tijekom dugog razdoblja vremena bez uočljivog smanjivanja učinkovitosti. Pojam ‚usporivač’ obuhvaća cjelokupan sustav, uključujući i napravu za upravljanje.
         1.17.1.   Nezavisni usporivač

         ‚Nezavisni usporivač’ znači usporivač kod kojega je naprava za upravljanje odvojena od one za radne i ostale kočne sustave.
         1.17.2.   Integrirani usporivač
             (2)

         ‚Integrirani usporivač’ znači usporivač kod kojega je naprava za upravljanje integrirana s onom za radni kočni sustav, na takav način da se i usporivač i radni kočni sustav aktiviraju istodobno, ili s podesnim vremenskim pomakom djelovanjem kombinirane naprave za upravljanje.
         1.17.3.   Kombinirani usporivač

         ‚Kombinirani usporivač’ znači integrirani usporivač koji ima dodatnu napravu za isključivanje koja omogućuje kombiniranoj napravi za upravljanje aktiviranje samo radnog sustava kočenja.

      Iza točke 2.1.2.3. dodaje se sljedeća nova točka 2.1.3.:

         „2.1.3.   Pneumatski priključci između motornih vozila i prikolica

         2.1.3.1.   Kod kočnih uređaja koji djeluju na stlačeni zrak, pneumatska veza s prikolicom mora biti tipa s dva ili više vodova. Međutim, u svakom slučaju, svi zahtjevi ove Direktive moraju biti ispunjeni korištenjem samo dva voda. Nisu dopuštene isklopne naprave koje ne djeluju automatski. Kod vučnog vozila s poluprikolicom savitljive cijevi moraju biti dio vučnog vozila. U svim ostalim slučajevima savitljive cijevi trebaju biti dio prikolice.”

      Točka 2.2.1.2.1. glasi:

         2.2.1.2.1.   trebaju postojati najmanje dvije naprave za upravljanje, međusobno neovisne, koje vozač lako dosegne sa svog sjedala. Za sve kategorije vozila, osim kategorija M2 i M3, svaka naprava za upravljanje kočnicom (isključujući napravu za upravljanje usporivačem) treba biti izrađena tako da se nakon otpuštanja vrati u potpuno isključeni položaj. Taj se zahtjev ne primjenjuje na napravu za upravljanje parkirnom kočnicom (ili onu koja je dio kombinirane naprave za upravljanje) ako se mehanički blokira u aktiviranom položaju,”.

      Točka 2.2.1.2.7. glasi:

         2.2.1.2.7.   određeni dijelovi, kao što su pedala i njezin ležaj, glavni kočni cilindar i njegov klip ili klipovi (hidraulički sustavi), upravljački ventil (hidraulički i/ili pneumatski sustavi), spojni dijelovi između pedale i glavnog cilindra ili upravljačkog ventila, kočni cilindri i njihovi klipovi (hidraulički i/ili pneumatski sustavi) te sklop poluge i ekscentra kočnica, ne smatraju se dijelovima sklonim lomovima ako su dostatno dimenzionirani, pristupačni za održavanje i sigurni bar toliko koliko je propisano za druge bitne dijelove vozila (kao što je polužje upravljačkog mehanizma vozila). Kada kvar bilo kojeg od takvih dijelova može onemogućiti kočenje vozila s učinkom najmanje jednakim onome koji je propisan za pomoćno kočenje, taj dio treba biti izrađen od metala ili materijala s istovrijednim značajkama, te se ne smije uočljivo deformirati pri uobičajenom djelovanju kočnih uređaja.”

      Točka 2.2.1.4.2. glasi:

         2.2.1.4.2.   ti kotači moraju biti odabrani tako da preostali učinak radnog kočenog uređaja ispunjava zahtjeve određene u točki 2.1.4. Priloga II.,”.

      Točka 2.2.1.5. glasi:

         2.2.1.5.   Kada se koristi druga vrsta energije osim mišićne energije vozača, dovoljan je samo jedan izvor takve druge energije (hidraulička pumpa, zračni kompresor itd.), ali način pogona naprave koja čini taj izvor energije mora biti pouzdan koliko je najviše moguće.”

      Iza točke 2.2.1.5. dodaju se sljedeće nove točke 2.2.1.5.1., 2.2.1.5.2. i 2.2.1.5.3.:

         2.2.1.5.1.   U slučaju kvara na bilo kojem dijelu prijenosa u kočnim uređajima vozila, treba biti osigurana opskrba prema ispravnom dijelu, ako je to potrebno za zaustavljanje vozila sa stupnjem učinkovitosti propisanim za preostalo i/ili pomoćno kočenje. Ovaj uvjet treba biti ispunjen pomoću naprava koje je moguće jednostavno aktivirati dok vozilo miruje ili na automatski način.
         2.2.1.5.2.   Pored toga, naprave za pohranjivanje koje se nalaze iza te naprave moraju biti takve da je u slučaju kvara na dobavi energije, nakon četiri puna aktiviranja naprave za upravljanje radnom kočnicom, pod uvjetima propisanim u točki 1.2. Priloga IV. još uvijek moguće zaustaviti vozilo petim aktiviranjem, sa stupnjem učinkovitosti propisanim za pomoćno kočenje.
         2.2.1.5.3.   Međutim, kod hidrauličkih kočnih uređaja s pohranjenom energijom te se odredbe mogu smatrati zadovoljenima ako su ispunjeni zahtjevi iz točke 1.2.2. Priloga IV., dijela C.”

      Točka 2.2.1.11. glasi:

         2.2.1.11.   Trošenje kočnica mora se jednostavno nadoknaditi uporabom sustava za ručno ili automatsko namještanje. Osim toga, naprava za upravljanje kočenjem i sastavni dijelovi prijenosa i kočnica trebaju imati takvu rezervu hoda, i po potrebi podesna nadomjesna sredstva da kada se kočnice zagriju ili kada se dostigne određeni stupanj istrošenosti kočnih obloga, osiguravaju učinkovito kočenje bez potrebe trenutačnog namještanja.”

      Točka 2.2.1.12.2. glasi

         2.2.1.12.2.   na kvar dijela hidrauličnog prijenosnog sustava vozača mora upozoriti uređaj koji sadrži crvenu pokaznu svjetiljku koja će se upaliti najkasnije kod aktiviranja naprave za upravljanje kočnicama i trajno svijetliti sve dok postoji kvar i dok je prekidač za paljenje u položaju za pokretanje motora. Međutim, dopušten je uređaj koji sadrži crvenu pokaznu svjetiljku koja zasvijetli kada razina tekućine u njezinom spremniku padne ispod razine koju je odredio proizvođač. Pokazna svjetiljka treba biti vidljiva i pri dnevnom svijetlu, a vozač mora biti u mogućnosti jednostavno provjeriti njezinu ispravnost s vozačkog sjedala. Bilo koji kvar sastavnog dijela uređaja ne smije dovesti do potpunog gubitka učinkovitosti predmetnog kočnog uređaja.”

      Iza točke 2.2.1.13. dodaju se sljedeće nove točke 2.2.1.13.1. i 2.2.1.13.2.:

         2.2.1.13.1.   Međutim, kod vozila za koja se smatra da ispunjavaju zahtjeve iz točke 2.2.1.5.1., na temelju zadovoljavanja zahtjeva iz točke 1.2.2. Priloga IV., dijela C, upozorni uređaj uz optički signal treba imati i zvučni signal. Ti uređaji ne moraju djelovati istodobno ako svaki od njih ispunjava prethodno navedene zahtjeve i ako se zvučni signal ne aktivira prije svjetlosnog.
         2.2.1.13.2.   Taj se zvučni uređaj smije isključiti tijekom uporabe ručne kočnice i/ili, po izboru proizvođača, kada je ručica automatskog mjenjača u položaju za parkiranje.”

      Točka 2.2.1.14. glasi:

         2.2.1.14.   Bez utjecaja na zahtjeve iz točke 2.1.2.3., gdje je uporaba pomoćnog izvora energije nužna za djelovanje kočnog uređaja, zaliha energije mora biti takva da osigura zadovoljavajući kočni učinak za zaustavljanje vozila pod propisanim uvjetima ako dođe do zaustavljanja motora, ili u slučaju kvara pogona izvora energije. Osim toga, ako se na neki način pojačava vozačeva mišićna energija kod upravljanja parkirnim kočnim uređajem, aktiviranje parkirnog kočenja mora biti osigurano u slučaju kvara te pomoći, ako je potrebno i zalihom energije neovisnom od one koja uobičajeno opskrbljuje taj pomoćni izvor. Ta zaliha energije može biti ona koja je namijenjena za radno kočenje. Izraz aktiviranje podrazumijeva također i otpuštanje kočnice.”

      Briše se bivša točka 2.2.1.17. i iznova se numeriraju daljnje točke.
      Iza točke 2.2.1.18.3. (novo numeriranje) dodaje se sljedeća nova točka 2.2.1.18.4.:

         za sustave dobave zraka s dva voda smatra se da ispunjavaju zahtjeve iz prethodne točke 2.2.1.18.3. ako su ispunjeni sljedeći zahtjevi:
         2.2.1.18.4.1.   kada je naprava za upravljanje radne kočnice vučnog vozila potpuno aktivirana, tlak u dobavnom vodu mora pasti na 1,5 bar unutar sljedeće dvije sekunde,
         2.2.1.18.2   kada se dobavni vod prazni brzinom od najmanje 1 bar u sekundi, mora se aktivirati automatsko kočenje prikolice kada tlak u dobavnom vodu padne na 2 bara.”

      Iza točke 2.2.1.19. (novo numeriranje) dodaje se sljedeća nova točka 2.2.1.20.:

         Kod motornih vozila opremljenih za vuču prikolica s električnim radnim kočnicama trebaju biti ispunjeni sljedeći zahtjevi:
         2.2.1.20.1.   dobava električne energije (generator i baterija) motornog vozila treba imati dostatan kapacitet da osigura struju za električni kočni sustav. S motorom koji radi pri brzini vrtnje praznog hoda koju preporuča proizvođač, i s uključenim svim električnim uređajima koje proizvođač isporučuje kao uobičajenu opremu vozila, napon u električnim vodovima, mjeren na priključcima, ne smije pri najvećoj potrošnji struje električnog kočnog sustava (15 A) pasti ispod 9,6 V. Električni vodovi ne smiju prouzročiti kratki spoj čak i kad su preopterećeni,
         2.2.1.20.2.   u slučaju kvara radnog kočnog uređaja vučnog vozila, ako se uređaj sastoji od najmanje dvije nezavisne jedinice, jedinica (ili jedinice) na koju kvar ne utječe treba biti u mogućnosti djelomično ili potpuno aktivirati kočnice prikolice,
         2.2.1.20.3.   uporaba prekidača kočnog svjetla i strujnog kruga za aktiviranje električnog kočnog sustava je dopuštena samo ako je vod za aktiviranje spojen paralelno s kočnim svjetlom i kočnim prekidačem, a vod može podnijeti to dodatno opterećenje.”

      Iza točke 2.2.1.20. (novo numeriranje) dodaje se sljedeća nova točka 2.2.1.21.:

         2.2.1.21.   Kod pneumatskog radnog kočnog uređaja koji se sastoji od dva ili više nezavisnih sklopova, svako se puštanje između tih sklopova, na napravi za upravljanje ili u toku iza nje, treba neprekidno ispuštati u atmosferu.”

      Točka 2.2.2.2. glasi:

         2.2.2.2.   Svaka prikolica kategorije O2 mora biti opremljena radnim kočnim uređajem bilo povezanog ili polupovezanog tipa, odnosno inercijskog (naletnog) tipa. Inercijski tip kočnice dopušten je samo za prikolice, a ne za poluprikolice. Dopuštene su električne radne kočnice u skladu sa zahtjevima iz Priloga XI.”

      Točka 2.2.2.8. glasi:

         2.2.2.8.   Trošenje kočnica mora se jednostavno kompenzirati sustavom za ručno ili automatsko namještanje kočnih obloga. Osim toga, naprava za upravljanje, sastavni dijelovi prijenosa i kočnica trebaju imati rezervu hoda i, ako je potrebno, odgovarajuću napravu za nadoknadu, tako da kod zagrijavanja kočnica ili nakon dostizanja određene razine istrošenosti kočnih obloga osiguravaju učinkovito kočenje bez potrebe trenutačnog namještanja.”

      Iza točke 2.2.2.11. dodaje se sljedeća nova točka 2.2.2.12.:

         2.2.2.12.   Prikolice kategorija O3 i O4, opremljene dvovodnim sustavom dobave zraka, moraju zadovoljavati zahtjeve navedene u točki 2.2.1.18.4. iznad.”

   PRILOG II.   ISPITIVANJA KOČENJA I UČINAK KOČNIH UREĐAJA
      U točki 1.2.1.2.1. dodaje se na kraju:

         „kod tegljača za poluprikolice teret se smije preraspodijeliti na približno pola puta između položaja vučnog svornjaka s obzirom na prethodne uvjete opterećenja i središnje crte stražnje osovine (osovina),”.

      Točka 1.2.1.2.2. glasi:

         1.2.1.2.2.   svako se ispitivanje mora ponoviti na neopterećenom vozilu. Kod motornog vozila, u vozilu osim vozača može biti i druga osoba na prednjem sjedalu, odgovorna za zapisivanje rezultata ispitivanja. Kod motornog vozila namijenjenog za vuču poluprikolice ispitivanja za neopterećeno stanje izvode se s vozilom bez poluprikolice, uključujući masu koja predstavlja sedlo. Također je potrebno uključiti masu koja predstavlja rezervni kotač ako je on dio uobičajene opreme vozila. Kod vozila koje predstavlja šasija s kabinom potrebno je dodati opterećenje koje simulira masu nadogradnje koja ne prelazi najmanju masu koju navodi proizvođač u Prilogu IX.”

      Točka 1.2.3.1. glasi:

         1.2.3.1.   Odvojeno od ispitivanja propisanih u točki 1.2.2., izvodi se dodatno ispitivanje pri različitim brzinama sa spojenim motorom, pri čemu je najmanja brzina jednaka 30 % od najveće brzine vozila, a najveća 80 % od te brzine. Mjere se vrijednosti najvećeg stvarnog učinka i u ispitno izvješće zapisuje se ponašanje vozila. Tegljači za poluprikolice, umjetno opterećeni za simuliranje učinka opterećenja poluprikolice ne ispituju se na brzinama većim od 80 km/h.”

      Iza točke 1.2.3.1. dodaje se sljedeća nova točka 1.2.4.:

         „1.2.4.   Ispitivanje tipa O za vozila kategorije O opremljena kočnicama sa stlačenim zrakom

         1.2.4.1.   Kočni učinak prikolice može se izračunati ili iz stupnja kočenja vučnog vozila s prikolicom i izmjerene sile na spojnici ili, u određenim slučajevima, iz stupnja kočenja vučnog vozila s prikolicom kada koči samo prikolica. Tijekom ispitivanja kočenja motor vučnog vozila mora biti odspojen. U slučaju kada koči samo prikolica, uzimajući u obzir dodatnu masu koja se usporava, kao učinak kočenja uzima se srednja vrijednost punog usporenja.
         1.2.4.2.   Uz izuzeće slučajeva prema točkama 1.2.4.3. i 1.2.4.4., za određivanje stupnja kočenja prikolice neophodno je izmjeriti stupanj kočenja vučnog vozila s prikolicom i silu na spojnici. Vučno vozilo mora zadovoljavati zahtjeve određene u Dodatku točki 1.1.4.2. Priloga II. s obzirom na odnos omjera  i tlaka pm. Stupanj kočenja prikolice izračunava se prema sljedećoj formuli:

         gdje je:

                     zR

                     =

                     stupanj kočenja prikolice,

                     zR + M

                     =

                     stupanj kočenja vučnog vozila s prikolicom,

                     D

                     =

                     sila na spojnici
                     (vlačna sila D = > 0)
                     (tlačna sila D = < 0).

               1.2.4.3.   Ako prikolica ima povezani ili polupovezani kočni uređaj kod kojega se tlak u kočnim cilindrima ne mijenja tijekom kočenja unatoč promjenama dinamičkog opterećenja osovine, te kod poluprikolica, može kočiti samo priključno vozilo. Stupanj kočenja priključnog vozila izračunava se prema sljedećoj formuli:

         gdje je:
         R= vrijednost otpora kotrljanja = 0,01.
         1.2.4.4.   Isto tako, određivanje stupnja kočenja prikolice može se izvršiti kočenjem same prikolice. U tom slučaju korišteni tlakovi trebaju biti jednaki tlakovima izmjerenim u kočnim cilindrima tijekom kočenja skupa vozila.”

      Točka 1.3.3.1. glasi:

         1.1.3.1.   Na kraju ispitivanja tipa I (ispitivanje opisano u točki 1.3.1. ili ispitivanje opisano u točki 1.3.2. ovog Priloga) preostali učinak radnog kočnog uređaja treba izmjeriti pod istim uvjetima (a posebno pri konstantnoj sili na napravi za upravljanje, ne većoj od srednje vrijednosti stvarno korištene sile) kao kod ispitivanja tipa O s odspojenim motorom (temperaturni uvjeti mogu biti različiti). Za motorna vozila taj preostali učinak ne smije biti manji od 80 % učinka propisanog za predmetnu kategoriju, niti manji od 60 % vrijednosti zabilježene kod ispitivanja tipa O s odspojenim motorom. Međutim, preostala kočna sila za prikolice na obodu kotača, kod ispitivanja pri brzini od 40 km/h, ne smije biti manja od 36 % sile koja odgovara najvećoj masi koju nose kotači pri mirujućem vozilu, niti manja od 60 % vrijednosti zabilježene kod ispitivanja tipa O pri istoj brzini.”

      Iza točke 1.3.3.1. dodaje se sljedeća nova točka 1.3.3.2.:

         1.3.3.2.   Kod motornog vozila koje ne može zadovoljiti zahtjeve iz prethodne točke 1.3.3.1. može se izvesti daljnje ispitivanje učinka s vrućim kočnicama koristeći silu na napravi za upravljanje koja nije veća od sile propisane u točki 2.1.1.1. ovog Priloga. Rezultati oba ispitivanja unose se u izvješće.”

      Točka 1.4.3. glasi:

         1.4.3.   Na kraju ispitivanja treba izmjeriti preostali učinak radnog kočnog uređaja pod istim uvjetima kao kod ispitivanja tipa O s odspojenim motorom (temperaturni su uvjeti, naravno, različiti). Kod motornih vozila taj preostali učinak mora dati zaustavni put ne veći od sljedećih vrijednosti, uz korištenje sile na napravi za upravljanje ne veće od 700 N:

                     kategorija M3

                     (drugi izraz odgovara srednjem kočnom usporenju od 3,75 m/s2)

                     kategorija N3

                     (drugi izraz odgovara srednjem kočnom usporenju od 3,3 m/s2)

               Međutim, preostala kočna sila za prikolice na obodu kotača, kod ispitivanja pri brzini od 40 km/h, ne smije biti manja od 33 % sile koja odgovara najvećoj masi koju nose kotači pri mirujućem vozilu.”

      U točki 1.5.1. dodaje se na kraju:

         „Smije se koristiti integrirani usporivač uz uvjet da je podesno vremenski usklađen tako da se ne koriste radne kočnice; to se može provjeriti kontroliranjem jesu li kočnice ostale hladne, kako je određeno u točki 1.2.1.1. ovog Priloga.”

      Točka 2.1.1.1.1. – tablica se mijenja kako slijedi:

                     „M1

                     M2

                     M3

                     N1

                     N2

                     N3

                     Tip ispitivanja

                     0-I

                     0-I

                     0-I-II

                     0-I

                     0-I

                     0-I-II

                     V

                     80 km/h

                     60 km/h

                     60 km/h

                     80 km/h

                     60 km/h

                     60 km/h

                     s ≤

                     dm ≥

                     5,8 m/s2

                     5 m/s2

                     f ≤

                     500 N

                     700 N”

      Točka 2.1.2.1. glasi:

         2.1.2.1.   Pomoćno kočenje mora, čak i ako se naprava koja ga aktivira koristi također i za druge kočne funkcije, omogućiti zaustavni put koji ne prelazi sljedeće vrijednosti:

                     kategorija M1

                     (drugi izraz odgovara srednjem kočnom usporenju od 2,9 m/s2);

                     kategorije M2, M3

                     (drugi izraz odgovara srednjem kočnom usporenju od 2,5 m/s2);

                     kategorija N

                     (drugi izraz odgovara srednjem kočnom usporenju od 2,2 m/s2).”

      Točka 2.1.2.4. glasi:

         2.1.2.4.   Učinak pomoćnog kočnog uređaja provjerava se ispitivanjem tipa O s odspojenim motorom pri sljedećim početnim brzinama:

                     M1

                     =

                     80 km/h

                     N1

                     =

                     70 km/h

                     M2

                     =

                     60 km/h

                     N2

                     =

                     50 km/h

                     M3

                     =

                     60 km/h

                     N3

                     =

                     40 km/h.”

      Točka 2.1.3.6. glasi (ostatak nepromijenjen):

         2.1.3.6.   Za provjeru usklađenosti sa zahtjevima iz točke 2.2.1.2.4. Priloga I., mora se izvesti ispitivanje tipa O s odspojenim motorom pri početnim brzinama navedenim u točki 2.1.2.4. za odgovarajuću kategoriju vozila. Srednja vrijednost punog …”.

      Iza točke 2.1.3.6. dodaje se sljedeća nova točka 2.1.4.:

         „2.1.4.   Preostalo radno kočenje nakon kvara u sustavu prijenosa:

         2.1.4.1.   Preostali učinak radnog kočnog uređaja, u slučaju kvara na dijelu sustava prijenosa, kada se provjerava ispitivanjem tipa O s odspojenim motorom, pri sljedećim početnim brzinama za odgovarajuću kategoriju vozila, ne smije biti veći od sljedećih zaustavnih putova (ili manji od odgovarajućih srednjih vrijednosti usporenja), uz korištenje sile na napravi za upravljanje ne veće od 700 N:

            Zaustavni put (m) i srednja vrijednost usporenja (m/s2)

                     km/h

                     Opterećeno

                     Neopterećeno

                     M1

                     80

                     (1,7)

                     (1,5)

                     M2

                     60

                     (1,5)

                     (1,3)

                     M3

                     60

                     (1,5)

                     (1,5)

                     N1

                     70

                     (1,3)

                     (1,1)

                     N2

                     50

                     (1,3)

                     (1,1)

                     N3

                     40

                     (1,3)

                     (1,3)”.

      Točka 2.2.1.2.1. glasi:

         2.2.1.2.1.   Ako je prikolica opremljena kočnicama sa stlačenim zrakom, tlak u upravljačkom vodu i sile koje nastaju na obodu kočenih kotača ne smiju biti manje od X % sile koje odgovaraju najvećoj masi koju nose kotači pri mirujućem vozilu, pri čemu X ima sljedeće vrijednosti:

                     obična prikolica, opterećena i neopterećena

                     50,

                     poluprikolica, opterećena i neopterećena

                     45,

                     prikolica sa središnjom osovinom, opterećena i neopterećena

                     50.

               Ako je prikolica opremljena kočnicama sa stlačenim zrakom, tlak u upravljačkom i dobavnom vodu tijekom ispitivanja kočenja ne smije biti veći od 6,5 bara 1. Ispitna brzina je 60 km/h. Dodatno ispitivanje mora biti izvedeno pri 40 km/h s opterećenim vozilom zbog usporedbe s rezultatima ispitivanja tipa I.”

      Iza točke 2.3.2. dodaje se sljedeća nova točka 2.3.3.:

         2.3.3.   kod vozila opremljenih hidrauličnim kočnim uređajima, smatra se da su ispunjeni zahtjevi iz točke 2.3.1. ako usporenje vozila ili tlak u najnepovoljnije smještenom kočnom cilindru pri kočenju u slučaju nužde dostigne propisani učinak unutar 0,6 sekundi.”

   DODATAK PRILOGU II.:   RASPODJELA KOČNE SILE IZMEĐU OSOVINA VOZILA (75/524/EEZ)
      Točka 1. glasi:

         „1.   OPĆI ZAHTJEVI

         Vozila kategorija M, N, O3 i O4, koja nisu opremljena protublokirajućim uređajem kako je određeno u Prilogu X. moraju zadovoljavati sve zahtjeve ovog Dodatka. Ako se koristi posebna naprava, ona mora djelovati automatski.”

      Točka 2. glasi (ostatak nepromijenjen):

                     „h

                     =

                     visina težišta koju je odredio proizvođač i s kojom se složila tehnička služba koja provodi homologacijsko ispitivanje

                     hR

                     =

                     visina težišta poluprikolice nad tlom koju je odredio proizvođač i s kojom se složila tehnička služba koja provodi homologacijsko ispitivanje”.

      Točka 3.1.1. glasi:

         3.1.1. (2)   Za sve kategorije vozila s vrijednošću k između 0,2 i 0,8:

         Za sva stanja opterećenja vozila krivulja prianjanja prednje osovine mora se nalaziti iznad krivulje prianjanja stražnje osovine:

                     —

                     za sve stupnjeve kočenja između 0,15 i 0,8 za vozila kategorije M1.
                     Međutim, za vozila te kategorije koja prelaze raspon vrijednosti z između 0,3 i 0,45 dopuštena je inverzija krivulja iskorištenja prianjanja, ako krivulja iskorištenja prianjanja stražnje osovine ne prelazi crtu određenu formulom k = z (crta idealnog iskorištenja prianjanja - vidjeti dijagram 1.A) za više od 0,05,

                     —

                     za sve stupnjeve kočenja između 0,15 i 0,5 za vozila kategorije N1
                         (3).
                     Smatra se da je ovaj uvjet također ispunjen, ako se za stupanj kočenja između 0,15 i 0,30 krivulje iskorištenja prianjanja svake osovine nalaze između dvije usporedne crte idealnog iskorištenja prianjanja koje su dane jednadžbama k = z + 0,08 i k = z – 0,08, kako je prikazano na dijagramu 1.C, pri čemu krivulja iskorištenja prianjanja stražnje osovine smije prijeći crtu k = z – 0,08, a za stupnjeve kočenja između 0,3 i 0,5 odgovara odnosu z ≥ k – 0,08 te između 0,5 i 0,61 odnosu z ≥ 0,5 k + 0,21,

                     —

                     za sve stupnjeve kočenja između 0,15 i 0,30 za ostale kategorije.
                     Smatra se da je ovaj uvjet također ispunjen, ako se za stupnjeve kočenja između 0,15 i 0,30 krivulje iskorištenja prianjanja svake osovine nalaze između dvije crte usporedne s crtom idealnog iskorištenja prianjanja koje su dane jednadžbama k = z + 0,08 i k = z – 0,08, kako je prikazano na dijagramu 1.B, pri čemu krivulja iskorištenja prianjanja stražnje osovine za stupanj kočenja z ≥ 0,3 odgovara odnosu

                        .

      Točka 3.1.2. glasi:

         3.1.2.   Kod motornih vozila koja smiju vući prikolice kategorija O3 ili O4, opremljene kočnicama sa stlačenim zrakom, kod ispitivanja s isključenim izvorom energije, blokiranim dobavnim vodom i spremnikom obujma 0,5 litre povezanim s upravljačkim vodom, tlak na spojnoj glavi dobavnog voda kod punog aktiviranja naprave za upravljanje mora biti između 6,5 i 8,5 bara, odnosno između 6 i 7,5 bara na spojnoj glavi upravljačkog voda, bez obzira na stanje opterećenosti vozila.”

      Točka 3.1.3. glasi:

         3.1.3.   Za provjeru zahtjeva iz točke 3.1.1. proizvođač daje krivulje iskorištenja prianjanja za prednje i stražnje osovine koje se izračunavaju prema formulama:

                        ;

                        .
               Grafički prikaz treba biti iscrtan za oba od sljedećih stanja opterećenja:

                     —

                     neopterećeno vozilo, u voznom stanju s vozačem u vozilu.
                     Kod vozila koje predstavlja šasija s kabinom, može se za simuliranje mase nadogradnje dodati opterećenje koje ne smije prijeći najmanju masu vozila koju je naveo proizvođač u Prilogu IX.,

                     —

                     opterećeno vozilo.
                     Ako su predviđene različite mogućnosti raspodjele opterećenja, u obzir je potrebno uzeti onu pri kojoj je prednja osovina najopterećenija.”

      Točka 3.1.4.1. glasi:

         3.1.4.1.   Kod vozila opremljenih kočnicama sa stlačenim zrakom, bilo da je to vozilo prikolica ili vučno vozilo koje smije vući prikolicu, dopušteni odnos između stupnja kočenja  ili  i tlaka pm treba biti unutar područja prikazanih na dijagramu 2.”

      Točka 3.1.5.1. glasi:

         „3.1.5.1.   Tegljači s neopterećenom poluprikolicom

         Neopterećeni skup vučnog vozila i poluprikolice predstavlja tegljač u voznom stanju s vozačem u vozilu, spojen s neopterećenom poluprikolicom. Dinamičko opterećenje poluprikolice na tegljaču treba činiti statička masa postavljena na mjestu svornjaka sedla, koja iznosi 15 % najveće mase na sedlu. Kočne sile između stanja tegljača s neopterećenom poluprikolicom i stanja samog tegljača (bez poluprikolice) moraju se regulirati (prilagođavati); provjeravaju se kočne sile na samome tegljaču.”

      Točka 4. glasi:

         „4.   ZAHTJEVI ZA POLUPRIKOLICE

         4.1.   Za poluprikolice opremljene kočnim sustavima sa stlačenim zrakom:

         Dopušteni odnos između stupnja kočenja  i tlaka pm treba se nalaziti unutar područja prikazanih na dijagramu 4.A i 4.B, za opterećeno i neopterećeno stanje vozila. Ovaj zahtjev treba biti zadovoljen za sva dopuštena stanja opterećenja osovina poluprikolice.
         4.2.   Ako zahtjevi iz točke 4.1. ne mogu biti zadovoljeni zajedno sa zahtjevima iz točke 2.2.1.2.1. Priloga II., za poluprikolice s faktorom KC manjim od 0,8, tada poluprikolica treba postići najmanji kočni učinak naveden u točki 2.2.1.2.1. Priloga II., i mora biti opremljena protublokirajućom napravom u skladu sa zahtjevima iz Priloga X., osim zahtjeva kompatibilnosti iz točke 1. tog Priloga.”

      Točka 5. glasi:

         „5.   ZAHTJEVI ZA PRIKOLICE I PRIKOLICE SA SREDIŠNJOM OSOVINOM

         5.1.   Za prikolice opremljene kočnim sustavima sa stlačenim zrakom:

         5.1.1.   Zahtjevi određeni u točki 3.1. primjenjuju se za prikolice s dvostrukom osovinom (osim kada je razmak osovina manji od dva metra).
         5.1.2.   Prikolice s više od dvije osovine moraju zadovoljavati zahtjeve iz točke 3.2.
         5.2.   Za prikolice sa središnjom osovinom opremljene kočnim sustavom sa stlačenim zrakom:

         5.2.1.   Dopušteni odnos između stupnja kočenja  i tlaka pm treba se nalaziti unutar dva područja prikazana na dijagramu 2., koja su dobivena tako da se vrijednosti okomite osi množe s 0,95 za opterećeno i neopterećeno stanje vozila.
         5.2.2.   Ako zahtjevi iz točke 2.2.1.2.1. Priloga II. ne mogu biti zadovoljeni zbog nedovoljnog prianjanja, prikolica sa središnjom osovinom mora biti opremljena protublokirajućom napravom u skladu sa zahtjevima Priloga X.”

      Točka 8. glasi:

         „8.   PRIKLJUČCI ZA ISPITIVANJE TLAKA

         8.1.   Kočni sustavi koji imaju naprave navedene u točki 7.2. trebaju biti opremljeni priključcima za ispitivanje tlaka u tlačnom vodu na najbližem lako dostupnom mjestu u toku ispred i iza naprave. Priključak u toku iza naprave nije potreban, ako je tlak na tom mjestu moguće provjeriti na priključku zahtijevanom u točki 4.1. Priloga III.
         8.2.   Priključci za ispitivanje tlaka trebaju biti u skladu s uvjetima iz točke 3. norme ISO 3583-1982.”

      DIJAGRAM 1.A: naslov glasi:

         „Vozila kategorije M1
             i određena vozila kategorije N1 od 1. listopada 1990. (vidjeti točku 3.1.1.).”

      DIJAGRAM 1.B: naslov glasi:

         „Vozila izuzev vozila kategorija M1 i N1
            ”

      DIJAGRAM 1.B: dodaje se sljedeća napomena:

         „Napomena: Donja granica područja se ne primjenjuje za iskorištenje prianjanja stražnje osovine.”

      DIJAGRAM 1.C: dodaje se sljedeći novi dijagram:

         „DIJAGRAM 1.C

            Vozila kategorije N1
             (s određenim izuzecima od 1. listopada 1990.) (vidjeti točku 3.1.1.)

            Napomena: Donja granica područja ne primjenjuje se za iskorištenje prianjanja stražnje osovine.”

      DIJAGRAM 2.: dodaje se nova napomena (2.) koja odgovara napomeni (2.) kod Dijagrama 3., a postojeća napomena postaje napomena (1.).

   PRILOG III.:   METODA MJERENJA VREMENA REAKCIJE ZA VOZILA OPREMLJENA KOČNIM UREĐAJIMA SA STLAČENIM ZRAKOM
      Točka 1.1. glasi:

         1.1.   Vrijeme reakcije određuje se kod vozila u stanju mirovanja, a tlak se mjeri na otvoru najnepovoljnije postavljenog kočnog cilindra. Na vozilima koja su opremljena kombiniranim pneumatskim i hidrauličnim kočnim sustavom tlak se može mjeriti na otvoru najnepovoljnije postavljene pneumatske jedinice.”

      Točka 4.1. glasi:

         4.1.   Na svakom nezavisnom krugu kočnog sustava priključak za ispitivanje tlaka treba postaviti na lako dostupno mjesto što bliže kočnom cilindru koji je najnepovoljnije postavljen s obzirom na vrijeme reakcije.”

      Točka 4.2. glasi:

         4.2.   Priključci za ispitivanje tlaka trebaju biti u skladu s uvjetima iz točke 3. norme ISO 3583/1982.”

   PRILOG IV.:   SPREMNICI ENERGIJE I IZVORI ENERGIJE
      Iza izmijenjenog naslova Priloga IV. (gore navedenog) dodaje se sljedeće:

         „A.   KOČNI SUSTAVI SA STLAČENIM ZRAKOM”

      Točka 1.3.2.3. glasi:

         1.3.2.3.   Tijekom ispitivanja spremnik se ne smije dopunjavati.”

      Iza točke 2.5.1. dodaju se sljedeće nove točke 2.6. i 2.6.1.:

         „2.6.   Vučna vozila

         2.6.1.   Vozila na koja je dopušteno spajanje vozila kategorije O, moraju također zadovoljavati prethodno navedene zahtjeve za vozila na koja takvo spajanje nije dopušteno. U tom se slučaju ispitivanja navedena u točkama 2.4.1., 2.4.2. (i 2.5.1.) izvode bez spremnika navedenog u točki 2.3.3. ovog Priloga.”

      Točka 3.1. glasi:

         3.1.   Priključak za ispitivanje tlaka mora se postaviti na najbližu lako dostupnu poziciju najnepogodnije smještenog rezervoara u skladu s točkom 2.4. ovo Priloga.”

      Točka 3.2. glasi:

         3.2.   Priključci za ispitivanje tlaka trebaju biti u skladu s uvjetima iz točke 3. norme ISO 3583/1982.”

      Iza točke 3.2. dodaju se sljedeći novi odjeljci B i C:

         „B.   PODTLAČNI KOČNI SUSTAVI

         1.   KAPACITET PODTLAČNIH SPREMNIKA
         1.1.   Općenito

         1.1.1.   Vozila, kod kojih kočni uređaj za djelovanje treba podtlak, moraju biti opremljena spremnicima kapaciteta koji zadovoljavaju zahtjeve iz dolje navedenih točaka 1.2. i 1.3.
         1.1.2.   Međutim, spremnici ne moraju biti propisanog kapaciteta, ako je kočni sustav takav da u slučaju nedostatka pohranjene energije može postići kočni učinak najmanje jednak učinku propisanom za pomoćni kočni sustav.
         1.1.3.   Pri provjeri usklađenosti sa zahtjevima iz dolje navedenih točaka 1.2. i 1.3. kočnice trebaju biti namještene na najmanju moguću zračnost.
         1.2.   Motorna vozila

         Spremnici motornih vozila moraju biti takvi da se još uvijek može postići učinak propisan za pomoćnu kočnicu:
         1.2.1.1.   nakon osam punih aktiviranja naprave za upravljanje radne kočnice čiji je izvor energije vakuumska crpka; te
         1.2.1.2.   nakon četiri puna aktiviranja naprave za upravljanje radne kočnice čiji je izvor energije motor.
         Ispitivanja se izvode u skladu sa sljedećim zahtjevima:
         1.2.2.1.   početnu razinu energije u spremniku, odnosno spremnicima, treba odrediti proizvođač. Ona mora biti takva da omogući postizanje učinka propisanog za radno kočenje, i da odgovara podtlaku koji nije veći od 90 % najvećeg podtlaka, koji ostvaruje izvor energije (4),
         1.2.2.2.   spremnik, odnosno spremnici, ne smiju se napajati; tijekom ispitivanja potrebno je odspojiti spremnik, odnosno spremnike, energije pomoćnih uređaja,
         1.2.2.3.   na motornom vozilu na koje je dopušteno spojiti prikolicu, zatvara se vod za napajanje, a na upravljački vod priključi se spremnik obujma 0,5 litara. Nakon ispitivanja navedenog u točki 1.2.1. podtlak u upravljačkom vodu ne smije pasti ispod razine koja odgovara polovini vrijednosti podtlaka zabilježenog kod prvog aktiviranja kočnica.
         1.3.   Prikolice (samo kategorije O1 i O2)

         1.3.1.   Spremnik (spremnici) na prikolicama treba biti izveden (trebaju biti izvedeni) tako da po četverokratnom punom aktiviranju radne kočnice prikolice, podtlak koji se dobavlja dijelovima radnog mehanizma, ne padne ispod polovine vrijednosti zabilježene kod prvog aktiviranja kočnica.
         Ispitivanja se izvode u skladu sa sljedećim zahtjevima:
         1.3.2.1.   početnu razinu energije u spremniku odnosno spremnicima određuje proizvođač. Ona treba biti takva da se omogući postizanje učinka propisanog za radno kočenje (4).
         1.3.2.2.   Spremnik, odnosno spremnici, ne smiju se napajati; tijekom ispitivanja potrebno je odspojiti spremnik, odnosno spremnike, energije pomoćnih uređaja.
         2.   KAPACITET IZVORA ENERGIJE
         2.1.   Općenito

         2.1.1.   Izvor energije treba omogućiti da se, počevši od atmosferskog tlaka okoline, u spremniku (spremnicima) u roku od tri minute uspostavi početna razina određena u točki 1.2.2.1. Kod motornog vozila na koje je dopušteno spojiti prikolicu, vrijeme za uspostavu te razine, pod uvjetima propisanim u dolje navedenoj točki 2.2., ne smije biti duže od šest minuta.
         2.2.   Uvjeti mjerenja

         2.2.1.   Brzina vrtnje izvora podtlaka treba biti:
         2.2.1.1.   ako je izvor podtlaka motor vozila, brzina vrtnje motora u praznom hodu kod vozila u mirovanju, s mjenjačem u slobodnom hodu,
         2.2.1.2.   ako je izvor podtlaka crpka, 65 % od brzine vrtnje pri najvećoj snazi motora, i
         2.2.1.3.   ako je izvor podtlaka crpka, a motor je opremljen regulatorom, 65 % od brzine vrtnje motora koju dopušta regulator.
         2.2.2.   Ako je motorno vozilo namijenjeno vuči prikolice koja ima podtlačni radni kočni sustav, prikolicu predstavlja naprava za spremanje energije obujma V u litrama koji se određuje prema formuli V = 15 R, gdje je R najveća dopuštena masa u tonama na osovinama prikolice.
         C.   HIDRAULIČNI KOČNI SUSTAVI SA SPREMLJENOM ENERGIJOM

         1.   KAPACITET NAPRAVE ZA SPREMANJE ENERGIJE (AKUMULATORI ENERGIJE)
         1.1.   Općenito

         1.1.1.   Vozila koja za djelovanje kočnog uređaja trebaju spremljenu energiju, koju čini hidraulična tekućina pod tlakom, trebaju biti opremljena napravama za spremanje energije (akumulatori energije) čiji kapacitet odgovara zahtjevima iz dolje navedene točke 1.2.
         1.1.2.   Međutim, naprave za pohranjivanje energije ne moraju biti navedenog propisanog kapaciteta ako je kočni sustav takav, da se u slučaju nedostatka pohranjene energije s napravom za upravljanje radne kočnice može postići kočni učinak najmanje jednak učinku propisanom za pomoćni kočni sustav.
         1.1.3.   Pri provjeri zahtjeva iz dolje navedenih točaka 1.2.1., 1.2.2. i 2.1. kočnice trebaju biti namještene na najmanju moguću zračnost, i u skladu s točkom 1.2.1., redoslijed punih aktiviranja kočnice treba biti takav da između pojedinih aktiviranja postoji stanka od najmanje jedne minute.
         1.2.   Motorna vozila

         Motorna vozila, opremljena hidrauličnim kočnim sustavom sa spremljenom energijom moraju zadovoljavati sljedeće zahtjeve:
         1.2.1.1.   nakon osam punih aktiviranja naprave za upravljanje radnim kočenjem, kod devetog aktiviranja još uvijek je moguće postići učinak propisan za pomoćni kočni sustav.
         Ispitivanja treba provesti u skladu sa sljedećim zahtjevima:
         1.2.1.2.1.   ispitivanje se započinje pri tlaku koji je odredio proizvođač, ali koji nije viši od uklopnog tlaka,
         1.2.1.2.2.   akumulator, odnosno akumulatori, ne smiju se napajati; osim toga, potrebno je odspojiti, ako postoje, pomoćnu opremu i njezine akumulatore.
         Za motorna vozila, opremljena hidrauličnim kočnim sustavom sa spremljenom energijom, koja ne zadovoljavaju zahtjeve iz točke 2.2.1.5.1. Priloga I., smatra se da zadovoljavaju tu točku ako ispunjavaju sljedeće zahtjeve:
         1.2.2.1.   Nakon bilo kojeg pojedinog kvara u prijenosnom sustavu, mora biti moguće, nakon osam punih aktiviranja naprave za upravljanje radne kočnice, kod devetog aktiviranja još uvijek postići najmanje učinak propisan za pomoćni kočni sustav ili, gdje se učinak pomoćnog kočnog sustava, koji zahtjeva korištenje spremljene energije postiže odvojenom napravom za upravljanje, mora biti moguće nakon osam punih aktiviranja, kod devetog aktiviranja, još uvijek postići preostali učinak, propisan u točki 2.2.1.4. Priloga I.
         Ispitivanja treba provesti u skladu sa sljedećim zahtjevima:
         1.2.2.2.1.   Ako je izvor energije u stanju mirovanja, ili radi s brzinom vrtnje koja odgovara praznom hodu motora, može se izazvati bilo koji kvar u prijenosnom sustavu. Prije izazivanja kvara naprava, odnosno naprave, za spremanje energije, treba biti pod tlakom koji može odrediti proizvođač, ali ne smije biti veći od uklopnog tlaka.
         1.2.2.2.2.   pomoćni uređaji i njihovi akumulatori energije, ako postoje, trebaju biti odspojeni.
         2.   KAPACITET HIDRAULIČKIH IZVORA ENERGIJE
         2.1.   Izvori energije trebaju zadovoljavati zahtjeve navedene u sljedećim točkama:

         2.1.1.   Definicije

         2.1.1.1.   ‚p1’ predstavlja najveći radni tlak (isklopni tlak) u akumulatoru, odnosno akumulatorima energije, koji određuje proizvođač,
         2.1.1.2.   ‚p2’ predstavlja tlak nakon četvrtog punog aktiviranja naprave za upravljanje radne kočnice, počevši od tlaka p1, bez napajanja akumulatora,
         2.1.1.3.   ‚t’ predstavlja vrijeme koje je potrebno da tlak naraste od p2 do p1 u akumulatoru, odnosno akumulatorima, bez uporabe naprave za upravljanje kočnicom u tom trenutku.
         2.1.2.   Uvjeti mjerenja

         2.1.2.1.   Tijekom ispitivanja za određivanje vremena t, brzina napajanja izvora energije treba odgovarati onoj kada motor radi s brzinom vrtnje koja odgovara njegovoj najvećoj snazi ili s brzinom vrtnje koju dopušta regulator.
         2.1.2.2.   Tijekom ispitivanja za određivanje vremena t akumulator odnosno akumulatori energije za pomoćne uređaje ne smiju se odspojiti, osim ako se to ne čini automatski.
         2.1.3.   Tumačenje rezultata

         2.1.3.1.   Kod svih vozila, osim onih kategorije M3, N2 i N3, vrijeme t ne smije prijeći 20 sekundi.
         2.1.3.2.   Kod vozila kategorije M3, N2 i N3, vrijeme t ne smije prijeći 30 sekundi.
         3.   ZNAČAJKE NAPRAVA ZA UPOZORAVANJE
         S motorom u mirovanju, i početnim tlakom koji može odrediti proizvođač, ali koji ne smije biti veći od uklopnog tlaka, upozorna se naprava ne smije uključiti nakon dvokratnog punog aktiviranja naprave za upravljanje radne kočnice.”

   PRILOG V:   OPRUŽNE KOČNICE
      Točka 1. glasi:

         „1.   DEFINICIJE
         1.1.   ‚Opružne kočnice’ znači kočni uređaji kod kojih se energija potrebna za kočenje dobavlja iz jedne ili više opruga koje imaju ulogu spremnika energije.
         1.2.   ‚Kompresijska komora opruge’ znači komora u kojoj promjene tlaka uzrokuju stlačivanje opruge.
         1.3.   Ako stlačivanje opruge uzrokuje podtlačna naprava, izraz ‚tlak’ u ovom Prilogu znači podtlak.”

      Točka 2.1. glasi:

         2.1.   Opružna se kočnica ne smije koristiti kao radna kočnica. Međutim, u slučaju kvara dijela prijenosnog sustava radne kočnice, za ostvarivanje preostalog kočnog učinka propisanog u točki 2.2.1.4. Priloga I., smije se upotrijebiti opružna kočnica ako vozač može postepeno aktivirati njeno djelovanje. Kod motornih vozila, osim vučnih vozila za poluprikolice, koja zadovoljavaju zahtjeve navedene u točki 2.2.1.4.3. Priloga I., opružna kočnica ne smije biti jedini izvor preostalog kočnog učinka.
         Podtlačne opružne kočnice ne smiju se koristiti za prikolice.”

      Točka 2.2. glasi:

         2.2.   Male promjene tlaka, koje se mogu pojaviti u krugu napajanja kompresijske komore opruge, ne smiju prouzročiti značajnije promjene kočne sile.”

      Točka 2.3. glasi:

         2.3.   Krug napajanja kompresijske komore opruge mora uključivati bilo vlastitu zalihu energije, ili ga moraju napajati najmanje dvije neovisne zalihe energije. Vod napajanja prikolice može se granati iz tog voda napajanja, pod uvjetom da pad tlaka u dobavnom vodu prikolice ne može prouzročiti aktiviranje opružnih kočnih cilindara. Pomoćni uređaji smiju crpiti potrebnu energiju iz voda napajanja opružnog kočnog cilindra samo pod uvjetom da njihovo djelovanje, čak i u slučaju kvara izvora energije, ne dovede do pada zalihe energije za opruže kočne cilindre ispod razine koja bi dovela do otpuštanja i jednog od opružnih kočnih cilindara.
         Ova se točka ne primjenjuje za prikolice”.

      Točka 2.5. glasi:

         2.5.   Kod motornih vozila, tlak u kompresijskoj komori opruge, pri kojem opruge počinju aktivirati kočnice namještene što je moguće tjesnije, ne smije biti veći od 80 % najniže vrijednosti normalno raspoloživog tlaka. Kod prikolica, tlak u kompresijskoj komori opruge, pri kojem opruge aktiviraju kočnice, ne smije biti veći od tlaka koji preostane nakon četiri potpuna aktiviranja radne kočnice, u skladu s točkom 1.3. Priloga IV. Početni tlak mora biti 6,5 bara.”

      Točka 2.6. glasi:

         2.6.   Kada tlak u vodu koji dovodi energiju u kompresijsku komoru opruge – osim vodova pomoćne naprave za otpuštanje kočnica koja koristi tekućinu pod tlakom – padne na vrijednost pri kojoj se dijelovi kočnica počinju pomicati, mora se aktivirati svjetlosna ili zvučna upozorna naprava. Ako je taj zahtjev ispunjen, upozorna naprava može biti ista koja je navedena u točki 2.2.1.13. Priloga I. Ova se odredba ne primjenjuje za prikolice.”

      Točka 3.1. glasi:

         3.1.   Opružni kočni sustav mora biti konstruiran tako da je, u slučaju kvara u tom sustavu, kočnice još uvijek moguće otpustiti. To se može ostvariti uporabom pomoćne naprave za otpuštanje kočnica (pneumatske, mehaničke itd.). Pomoćna naprava za otpuštanje kočnica koja za otpuštanje koristi zalihu energije, tu energiju mora crpiti iz pričuvne energije za slučaj nužde, neovisne od zalihe energije koja se obično koristi za opružni kočni sustav.
         Stlačeni zrak ili hidraulična tekućina u takvoj pomoćnoj napravi za otpuštanje kočnica može djelovati na istu površinu klipa u kompresijskoj komori opruge, koja se koristi za uobičajeni opružni kočni sustav, pod uvjetom da pomoćna naprava za otpuštanje kočnica koristi poseban vod. Spoj ovog voda s uobičajenim vodom koji povezuje napravu za upravljanje kočnicama s opružnim kočnim cilindrima, mora biti izveden kod svake naprave za aktiviranje opružnih kočnica, tik pred otvorom kompresijske komore opruge, ako nije ugrađen u tijelo opružnog kočnog cilindra. Taj spoj treba uključivati napravu koja sprečava utjecaj jednog voda na drugi. Zahtjevi iz točke 2.2.1.6. Priloga I. primjenjuju se također i za tu napravu.”

   PRILOG VII.:   SLUČAJEVI U KOJIMA NA VOZILIMA DOSTAVLJENIM NA HOMOLOGACIJU TIPA NIJE POTREBNO IZVODITI ISPITIVANJA TIPA I I/ILI II (ILI IIA)
      Točka 1. glasi:

         1.   Ispitivanja tipa I i/ili II (ili IIA) ne treba provoditi za vozila u postupku homologacije tipa u sljedećim primjerima:”.

      Iza točke 1.3.2. dodaje se sljedeća nova točka 1.4.:

         1.4.   Predmetno vozilo je prikolica opremljena kočnicama sa stlačenim zrakom, s podiznim brijegom u obliku slova S (5), koje zadovoljava zahtjeve iz Dodatka 1. ovom Prilogu, koji se odnose na izvješće o ispitivanju referentne osovine, kako je prikazano u Dodatku 2. ovom Prilogu.

      Iza točke 3.3. dodaje se sljedeća nova točka 3.4.:

         3.4.   Gdje je primjenjiva točka 1.4., mora se popuniti tablica u točki 14.7.4. obrasca obavijesti u Prilogu IX.”

      Iza točke 4. dodaju se sljedeći novi dodaci 1. i 2.:
      „
            Dodatak 1.
            ALTERNATIVNI POSTUPCI ZA ISPITIVANJE TIPA I I TIPA II ZA KOČNICE PRIKOLICA
            1.   OPĆENITO
            1.1.   U skladu s točkom 1.4. ovog Priloga, u postupku homologacije tipa vozila mogu se izostaviti ispitivanja slabljenja kočnog učinka tipa I i II, ako sastavni dijelovi kočnog sustava zadovoljavaju zahtjeve ovog Dodatka i ako predviđeni kočni učinak zadovoljava zahtjeve ove Direktive, za odgovarajuću kategoriju vozila.
            1.2.   Smatra se da ispitivanja provedena u skladu s postupcima navedenim u ovom Dodatku zadovoljavaju gornje zahtjeve.
            2.   SIMBOLI I DEFINICIJE (simboli referentne kočnice imaju indeks ‚e’)

                        P

                        =

                        okomita reakcija površine ceste na osovinu u statičkim uvjetima,

                        C

                        =

                        ulazni moment podizača,

                        Cmax

                        =

                        najviši tehnički dozvoljeni ulazni moment podizača,

                        C0

                        =

                        prag ulaznog momenta podizača, tj. najmanji moment podizača potreban za ostvarivanje mjerljivog kočnog momenta,

                        R

                        =

                        polumjer kotrljanja gume (dinamički),

                        T

                        =

                        kočna sila u točki dodira gume i ceste,

                        M

                        =

                        kočni moment = T ·R,

                        z

                        =

                        stupanj kočenja ,

                        s

                        =

                        hod klipa kočnog cilindra (radni hod plus prazni hod),

                        Sp

                        =

                        iskoristivi hod klipa – hod, pri kojem je izlazni potisak 90 % prosječnog potiska (ThA),

                        ThA

                        =

                        prosječni potisak – prosječni potisak određuje se tako da se integrira vrijednosti između jedne trećine i dvije trećine ukupnog hoda (smax)

                        l

                        =

                        duljina poluge,

                        r

                        =

                        polumjer kočnog bubnja,

                        p

                        =

                        tlak aktiviranja u kočnom cilindru.

                  3.   ISPITNE METODE
            3.1.   Ispitivanja na stazi

            3.1.1.   Ispitivanja učinkovitosti kočnica se po mogućnosti izvode na samo jednoj osovini.
            Rezultati ispitivanja na skupini osovina mogu se upotrijebiti u skladu s točkom 1.1., uz uvjet da svaka osovina za kočenje potroši jednaku količinu energije tijekom ispitivanja vučenjem i ispitivanja preostalog kočenja pri vrućim kočnicama.
            3.1.2.1.   Navedeno je osigurano ako je za sve osovine jednako sljedeće: geometrija kočnice (Slika 2.), kočne obloge, ugradba kotača, gume, aktiviranje i raspodjela tlaka u kočnim cilindrima.
            3.1.2.2.   Ispitni rezultat, zabilježen za skupinu osovina je prosječna vrijednost za te osovine.
            3.1.3.   Osovina, odnosno osovine bi po mogućnosti trebale biti opterećene najvećom statičkom osovinskom masom, iako to nije nužno, ako se tijekom ispitivanja uzme u obzir razlika u otporu kotrljanja zbog različitog opterećenja na ispitivanoj osovini, odnosno osovinama.
            3.1.4.   Kod skupine vozila koja se koristi za ispitivanja treba uzeti u obzir povećani otpor kotrljanja.
            3.1.5.   Početna brzina za ispitivanje je propisana. Konačna se brzina izračunava prema sljedećoj formuli:

            gdje je:
            v1= početna brzina (km/h),
            v2= konačna brzina (km/h),
            P0= masa vučnog vozila (kg) u ispitnim uvjetima,
            P1= masa prikolice (kg) koju nosi nekočena osovina odnosno osovine,
            P2= masa prikolice (kg) koju nosi kočena osovina.
            3.2.   Ispitivanja na inercijskom dinamometru

            3.2.1.   Ispitna naprava mora imati rotacijsku inerciju koja može simulirati onaj dio pravocrtne inercije mase vozila koja djeluje na jedan kotač, neophodne za ispitivanja učinka s hladnim kočnicama i preostalog kočnog učinka i kojom se lako upravlja pri stalnoj brzini za ispitivanja navedena dolje u točkama 3.5.2. i 3.5.3.
            3.2.2.   Ispitivanje se provodi s cijelim kotačem, uključujući gumu ugrađenu na pomični dio kočnice, kao što je na vozilu. Inercijska masa može s kočnicom biti povezana neposredno ili preko guma i kotača.
            3.2.3.   Hlađenje zrakom, čija brzina i smjer protoka odgovara stvarnim uvjetima, smije se upotrijebiti tijekom ciklusa zagrijavanja, s time da brzina zraka ne smije biti veća od 10 km/h. Temperatura zraka za hlađenje treba odgovarati temperaturi okoline.
            3.2.4.   Kada se otpor kotrljanja ne izjednačava automatski tijekom ispitivanja, od vrijednosti momenta dovedenog na kočnice odbije se moment koji je jednakovrijedan koeficijentu otpora kotrljanja od 0,01.
            3.3.   Ispitivanja na dinamometru s valjcima

            3.3.1.   Osovinu treba po mogućnosti opteretiti najvećom statičkom masom, iako to nije nužno, ako se tijekom ispitivanja uzme u obzir razlika u otporu kotrljanja zbog različite mase na ispitivanoj osovini.
            3.3.2.   Hlađenje zrakom čija brzina i smjer odgovara stvarnim uvjetima smije se upotrijebiti tijekom ciklusa zagrijavanja, s time da brzina zraka ne smije biti veća od 10 km/h. Temperatura zraka za hlađenje treba odgovarati temperaturi okoline.
            3.3.3.   Vrijeme kočenja traje 1 sekundu nakon vremena porasta kočne sile od najviše 0,6 s.
            3.4.   Uvjeti ispitivanja

            Kočnica odnosno kočnice tijekom ispitivanja moraju biti opremljene mjernim uređajima za sljedeća mjerenja:
            3.4.1.1.   stalno bilježenje kojim se može odrediti kočni moment ili kočna sila na obodu gume,
            3.4.1.2.   stalno bilježenje tlaka zraka u kočnom cilindru,
            3.4.1.3.   brzina tijekom ispitivanja,
            3.4.1.4.   početna temperatura na vanjskoj strani kočnog bubnja,
            3.4.1.5.   hod u kočnom cilindru tijekom ispitivanja tipa 0 te tipa I i II - zaustavnog puta pri preostalom kočnom učinku.
            3.5.   Ispitni postupci

            3.5.1.   Dodatno ispitivanje učinka s hladnim kočnicama

            3.5.1.1.   Ovo se ispitivanje provodi pri početnoj brzini od 40 km/h, sa svrhom ocjene preostalog kočnog učinka na kraju ispitivanja tipa I i tipa II.
            3.5.1.2.   Kočnica se aktivira tri puta pri istom tlaku (p) i istoj početnoj brzini od 40 km/h, s približno jednakom početnom temperaturom, mjerenom na vanjskoj površini bubnja, koja nije veća od 100 °C. Sva tri aktiviranja provode se pri tlaku kočnog cilindra koji je potreban za ostvarivanje kočnog momenta ili sile koji odgovara stupnju kočenja (z) od najmanje 0,50. Tlak u kočnom cilindru ne smije prelaziti 6,5 bara, a ulazni moment podizača (C) ne smije prelaziti najveći tehnički dozvoljeni ulazni moment podizača (Cmax). Prosječna vrijednost sva tri rezultata uzima se kao učinak hladnih kočnica.
            3.5.2.   Ispitivanje tipa I

            3.5.2.1.   Ovo se ispitivanje provodi pri brzini od 40 km/h, s početnom temperaturom kočnica koja nije veća od 100 °C, izmjereno na vanjskoj površini bubnja.
            3.5.2.2.   Stupanj kočenja održava se pri 0,07, uključujući otpor kotrljanja (vidjeti točku 3.2.4.).
            3.5.2.3.   Trajanje ispitivanja treba iznositi 2 minute i 33 sekunde ili 1,7 km pri 40 km/h. Ako se ne može postići ispitna brzina, trajanje ispitivanja može se produžiti u skladu s točkom 1.3.2.2. Priloga II.
            3.5.2.4.   Najviše 60 sekundi po završetku ispitivanja slabljenja kočnog učinka tipa I, provodi se ispitivanje preostalog kočnog učinka, u skladu s točkom 1.3.3. Priloga II. pri početnoj brzini od 40 km/h. Tlak u kočnom cilindru treba biti jednak tlaku koji se koristi kod ispitivanja hladnim kočnicama.
            3.5.3.   Ispitivanje tipa II

            3.5.3.1.   Ovo se ispitivanje provodi pri brzini od 30 km/h s početnom temperaturom kočnica koja nije veća od 100 °C, izmjereno na vanjskoj površini bubnja.
            3.5.3.2.   Stupanj kočenja održava se pri 0,06, uključujući otpor kotrljanja (vidjeti točku 3.2.4.).
            3.5.3.3.   Trajanje ispitivanja je 12 minuta ili 6 km pri 30 km/h.
            3.5.3.4.   Najviše 60 sekundi po završetku ispitivanja slabljenja kočnog učinka tipa II provodi se ispitivanje preostalog kočnog učinka u skladu s točkom 1.4.3. Priloga II. pri početnoj brzini od 40 km/h. Tlak u kočnom cilindru treba biti jednak tlaku koji se koristi kod ispitivanja hladnim kočnicama.
            3.6.   Ispitno izvješće

            3.6.1.   Rezultati ispitivanja provedenih prema točki 3.5., upisuju se u obrazac čiji je uzorak dan u Dodatku 2. ovom Prilogu.
            3.6.2.   Kočnicu i osovinu potrebno je identificirati. Podaci o kočnicama, osovini, tehnički dopuštenoj masi i broju odgovarajućeg ispitnog izvješća moraju biti označeni na osovini.
            4.   PROVJERA
            4.1.   Provjera sastavnih dijelova

            Specifikacije kočnica vozila koje se homologizira provjeravaju se udovoljavanjem svakog od sljedećih konstrukcijskih kriterija:

                        Predmet

                        Kriterij

                        4.1.1.

                        (a)   Cilindrični dio kočnog cilindra

                           Nisu dopuštene promjene

                        (b)   Materijal kočnog cilindra

                           Nisu dopuštene promjene

                        (c)   Masa kočnog cilindra

                           Dozvoljena promjena između – 0 i + 20 % od referentne mase bubnja

                        4.1.2.

                        (a)   Blizina kotača vanjskoj površini bubnja (dimenzija E)

                           Toleranciju određuje tehnička služba koja provodi homologacijska ispitivanja

                        (b)   Dio kočnog bubnja koji ne pokriva kotač (dimenzija F)

                        4.1.3.

                        (a)   Materijal kočne obloge

                           Nisu dopuštene promjene

                        (b)   Širina kočne obloge

                        (c)   Debljina kočne obloge

                        (d)   Stvarna površina kočne obloge

                        (e)   Način pričvršćenja kočne obloge

                        4.1.4.

                        Geometrija kočnica (Slika 2.)

                           Nisu dopuštene promjene

                        4.1.5.

                        Polumjer kotrljanja gume (R)

                           Smije se promijeniti u skladu sa zahtjevima točke 4.3.5. ovog Dodatka

                        4.1.6.

                        (a)   Prosječni potisak (ThA)

                           Smije se promijeniti ako predviđeno djelovanje zadovoljava zahtjeve iz točke 4.3. ovog Dodatka

                        (b)   Hod klipa kočnog cilindra (s)

                        (c)   Duljina poluge

                        (d)   Tlak aktiviranja kočnica

                        4.1.7.

                        Statička masa (P)

                           P ne smije biti veće od Pe

                  4.2.   Provjera razvijenih kočnih sila

            4.2.1.   Kočne sile (T) za svaku predmetnu kočnicu (pri jednakom tlaku pm u upravljačkom vodu), koje su potrebne za ostvarivanje kočnog učinka propisanog u uvjetima ispitivanja tipa I i tipa II, određuju se po postupku opisanom u točki 4.2.3.
            4.2.2.   Za svaku osovinu T ne smije biti veće od X · Pe.
            4.2.3.
            gdje je:

                        X

                        =

                        0,07 za ispitivanje tipa I i 0,06 za ispitivanje tipa II,

                        V

                        =

                        vrijednost bilo kojeg sastavnog dijela koji mijenja ulazni moment podizača na svakoj osovini za dani tlak u upravljačkom vodu (pm), ili vrijednost tlaka u kočnom cilindru na svakoj osovini (p) ako nije zajednički za dani tlak u upravljačkom vodu (pm).

                  Primjer:
            Troosovinska prikolica s PRmax od 200 000 N i s identičnim svim sastavnim dijelovima osim poluga kočnice, čije su duljine:

                        osovina 1 = 152, osovina 2 = 127, osovina 3 = 127,

                        tada je (za tip I) T1

                        = 14 000 · 0,374 = 5 236 N

                        istovjetni T2 i T3

                        = 14 000 · 0,313 = 4 382 N

                  4.3.   Provjera preostalog kočnog učinka

            4.3.1.   Kočna sila (T) za svaku predmetnu kočnicu pri određenom tlaku (p) u kočnom cilindru i pri tlaku u upravljačkom vodu (pm), koja se koristi kod ispitivanja tipa 0 za predmetnu prikolicu određuje se metodama opisanim u točkama od 4.3.2. do 4.3.5.
            4.3.2.   Predviđeni hod klipa kočnog cilindra (s) predmetne kočnice određuje se iz sljedećeg odnosa:

            s ne smije biti veći od iskoristivog hoda klipa (sp).
            4.3.3.   Prosječna sila potiska klipa (ThA) kočnog cilindra, ugrađenog na predmetnu kočnicu, određuje se pri tlaku navedenom u točki 4.3.1.
            4.3.4.   Ulazni moment podizača izračunava se prema:

            C ne smije biti veći od Cmax.
            4.3.5.   Predviđeni kočni učinak ispitivane kočnice izračunava se prema:

            R ne smije biti manji od 0,8 Re.
            4.3.6.   Predviđeni kočni učinak predmetne prikolice izračunava se prema:

            4.3.7.   Preostali kočni učinak nakon ispitivanja tipa I i tipa II određuje se u skladu s točkama 4.3.2., 4.3.3., 4.3.4. i 4.3.5. Predviđeni kočni učinak dan u točki 4.3.6. mora zadovoljavati zahtjeve ove Direktive za predmetnu prikolicu. Vrijednost, koja se koristi za ‚vrijednost zabilježena pri ispitivanju tipa 0’, kako je propisano u točki 1.3.3. Priloga II. je vrijednost zabilježena kod ispitivanja tipa 0 predmetne prikolice.

            Dodatak 2.
            UZORAK OBRASCA IZVJEŠĆA O ISPITIVANJU REFERENTNE OSOVINE KAKO JE PROPISANO U TOČKI 3.6. DODATKA 1.

               Slika 2.

               GEOMETRIJA KOČNICE

         ”

   PRILOG VIII.:   UVJETI ZA ISPITIVANJE VOZILA OPREMLJENIH INERCIJSKIM (NALETNIM) KOČNICAMA
      Brišu se bivše točke 3.3. i 3.3.1.
      Točka 3.3.2. postaje točka 3.3., te se mijenja i glasi:

         3.3.   Inercijski kočni uređaji moraju biti namješteni na takav način da se pri najvećem hodu spojne glave niti jedan dio prijenosa ne zaglavi, trajno deformira ili slomi. To mora biti provjereno nakon odspajanja prvog elementa prijenosa s poluga naletne naprave kočnica.”

      Iza točke 3.3. dodaje se sljedeća nova točka 3.4.:

         3.4.   Inercijski kočni uređaj mora omogućavati vožnju prikolice s vučnim vozilom unatrag bez prouzrokovanja sile otpora veće od 8 % sile koja odgovara najvećoj masi prikolice. Naprave koje se koriste u tu svrhu moraju djelovati automatski i automatski se isključivati kada se prikolica pomiče naprijed.”

      Iza točke 3.4. dodaje se sljedeća nova točka 3.5.:

         3.5.   Svaka posebna naprava koja je ugrađena u svrhu ispunjavanja zahtjeva iz točke 3.4. mora biti takva da ne utječe negativno na učinak parkirne kočnice kada prikolica stoji na strmini.”

      Briše se bivša točka 4.3., a točke 4.4., 4.5. i 4.6. koje slijede iza nje postaju točke 4.3., 4.4. i 4.5.
      Točka 4.4. (novo numeriranje) glasi:

         4.4.   Najveća tlačna sila D1 ne smije prijeći 0,10 G’A kod jednoosovinskih prikolica, odnosno 0,067 G’A kod višeosovinskih prikolica.”

      Brišu se bivše točke 5.5., 6.3., 9.2.4., 9.2.4.1. i 9.2.4.2., a bivša točka 5.6. postaje točka 5.5.
      Točka 6.2. glasi:

         6.2.   Sila P ili tlak p potreban za postizanje kočnog momenta Mmax koji navodi proizvođač mora biti najmanje 1,8 puta veći od sile P ili najmanje 1,8 puta veći od tlaka p potrebnog za postizanje kočne sile od 0,50 GBO.”

      Točka 7.2.3. (druga rečenica) glasi:

         „…
         Brzina vrtnje kočnih površina mora odgovarati početnoj brzini vozila od 60 km/h. S krivulje dobivene iz tih mjerenja određuje se sljedeće:”.

      Točka 9.3.1. glasi:

         9.3.1.   Zbroj kočnih sila koje djeluju na obodu kotača prikolice mora iznositi najmanje B*=0,50 GA, uključujući otpor kotrljanja od 0,01 GA.
         To predstavlja kočnu silu od 0,49 GA.
         U tom slučaju je najveća dozvoljena sila na spojnici:

                     D*

                     =

                     0,067 GA kod višeosovinskih prikolica,

                     D*

                     =

                     0,10 GA kod jednoosovinskih prikolica.

               U svrhu provjere da li su ti uvjeti ispunjeni moraju se primijeniti sljedeće nejednakosti:”

      Točka 9.4.1. glasi:

         9.4.1.   Kod naprava za upravljanje višeosovinskim prikolicama čiji je sustav kočnog polužja ovisan o položaju vučne naprave, hod naprave za upravljanje s mora biti veći od korisnog hoda naprave za upravljanje s’; razlika u duljinama hoda mora biti najmanje jednaka gubitku hoda so. Hod so ne smije prelaziti 10 % od korisnog hoda s’.”

         Dodatak 2.
         Brišu se bivše točke 9.8., 9.8.1., 9.8.2. i 9.9.

      Dodatak 3.
      Brišu se bivše točke 9.6. i 9.6.a, a točke 9.7.a i 9.8.a koje slijede iza njih postaju točke 9.6.a i 9.7.a.
      Točka 11. glasi:

      Dodatak 4.
      Točke 4.8., 4.9. i 4.10. glase:

   PRILOG IX.:   OBAVIJEST O HOMOLOGACIJI TIPA VOZILA S OBZIROM NA KOČENJE
      Točka 6. glasi:
      „
            ”
      Točka 9.4. glasi:
      „
            ”
      Iza točke 9.4.1. dodaje se sljedeća nova točka 9.5.:
      „
            ”
      Iza točke 14.7.3. dodaje se sljedeća nova točka 14.7.4.:

      Točka 17. (a) postaje točka 18. (novo).
      Iza točke 18. (novo) dodaje se sljedeća točka 19. (novo):

      Točke od 18. do 25. postaju točke od 20. do 27.

         Iza Priloga IX. dodaju se sljedeći novi prilozi X., XI. i XII.:

      „PRILOG X.:   ZAHTJEVI KOJI SE PRIMJENJUJU ZA ISPITIVANJA VOZILA OPREMLJENIH PROTUBLOKIRAJUĆIM UREĐAJIMA
            1.   OPĆENITO
            1.1.   Svrha ovog Priloga je odrediti zahtijevane učinke za kočne sustave s protublokirajućim uređajima, ugrađene na cestovna vozila. Ovaj Prilog ne zahtjeva opremanje vozila protublokirajućim uređajima, ali ako su protublokirajući uređaji ugrađeni na cestovno vozilo, oni moraju zadovoljavati zahtjeve ovog Priloga. Dodatno, motorna vozila koja smiju vući prikolicu i prikolice opremljene kočnim sustavima sa stlačenim zrakom, kada su vozila opterećena, moraju ispunjavati zahtjeve za sukladnost određene u Dodatku točki 1.1.4.2. Priloga II.
            1.2.   Sadašnji uređaji sastoje se od jednog ili više osjetnika, jednog ili više regulatora i jednog ili više modulatora. Bilo koji uređaji drukčije konstrukcije, koji se mogu pojaviti u budućnosti, smatrat će se protublokirajućim uređajima u smislu ovog Priloga i Dodatka točki 1.1.4.2. Priloga II. ako će osiguravati učinke jednake onima koji su propisani u ovom Prilogu.
            2.   DEFINICIJE
            2.1.   ‚Protublokirajući uređaj’ sastavni je dio radnog kočnog sustava koji automatski kontrolira stupanj proklizavanja u smjeru vrtnje kotača, na jednom ili više kotača vozila tijekom kočenja.
            2.2.   ‚Osjetnik’ znači sastavni dio konstruiran za prepoznavanje uvjeta vrtnje kotača ili dinamičkog stanja vozila i njihov prijenos do regulatora.
            2.3.   ‚Regulator’ znači sastavni dio konstruiran za ocjenu podataka dobivenih od osjetnika i za prijenos podataka modulatoru.
            2.4.   ‚Modulator’ znači sastavni dio konstruiran za promjenu kočne sile ili sila u skladu sa signalom dobivenim od regulatora.
            2.5.   ‚Izravno nadzirani kotač’ znači kotač čija se kočna sila mijenja u skladu s podacima koje daje najmanje njegov vlastiti osjetnik (6 14).
            2.6.   ‚Neizravno nadzirani kotač’ znači kotač čija se kočna sila mijenja u skladu s podacima koje daje (daju) osjetnik (osjetnici) drugog (drugih) kotača (6 14).
            3.   TIPOVI PROTUBLOKIRAJUĆIH UREĐAJA
            Za motorno se vozilo smatra da je opremljeno protublokirajućim uređajem u smislu stavka 1. Dodatka točki 1.1.4.2. Priloga II. ako je ugrađen jedan od sljedećih uređaja:
            3.1.1.   Protublokirajući uređaj kategorije 1.:

            Vozilo opremljeno protublokirajućim uređajem kategorije 1. treba zadovoljiti sve odgovarajuće zahtjeve iz ovog Priloga,
            3.1.2.   Protublokirajući uređaj kategorije 2.:

            Vozilo opremljeno protublokirajućim uređajem kategorije 2. treba zadovoljiti sve odgovarajuće zahtjeve iz ovog Priloga, osim zahtjeva iz točke 5.3.5.,
            3.1.3.   Protublokirajući uređaj kategorije 3.:

            Vozilo opremljeno protublokirajućim uređajem kategorije 3. treba zadovoljiti sve odgovarajuće zahtjeve iz ovog Priloga, osim zahtjeva iz točki 5.3.4. i 5.3.5. Na takvim vozilima svaka pojedinačna (ili višestruka) osovina koja nema najmanje jedan izravno nadzirani kotač mora umjesto zahtjeva propisanih za iskorištenje prianjanja u točki 5.2. ovog Priloga ispunjavati uvjete iskorištenja prianjanja i redoslijed blokiranja kotača iz Dodatka točki 1.1.4.2. Priloga II. Međutim, ako relativni položaj krivulje iskorištenja prianjanja ne ispunjava zahtjeve iz točke 3.1.1. Dodatka točki 1.1.4.2. Priloga II., provjerava se da na najmanje jednoj od stražnjih osovina kotači ne blokiraju prije kotača na prednjoj osovini ili osovinama pod uvjetima propisanim u točkama 3.1.1. i 3.1.4. Dodatka točki 1.1.4.2. Priloga II. s obzirom na stupanj kočenja i opterećenje. Ti se zahtjevi mogu provjeriti na cesti s visokim ili niskim prianjanjem (najviše oko 0,8 i 0,3) uz prilagođavanje sile na napravi za upravljanje radne kočnice.
            3.2.   Za vučeno se vozilo smatra da je opremljeno protublokirajućim uređajem u smislu točke 1. Dodatka točki 1.1.4.2. Priloga II. ako zadovoljava sve odgovarajuće zahtjeve iz ovog Priloga.
            4.   OPĆI ZAHTJEVI
            4.1   Poseban svjetlosni upozorni znak mora obavijestiti vozača o svakom prekidu opskrbe uređaja i/ili ožičenja izvan elektronskog regulatora. Taj se zahtjev također primjenjuje za protublokirajuće uređaje vučenih vozila koja su konstruirana za spajanje s vučnim vozilima svih kategorija osim kategorija M1 i N1. Upozorna naprava za protublokirajući uređaj (uređaje) vučnih vozila ne smije davati znak kada je spojeno vučno vozilo bez protublokirajućeg uređaja ili vučno vozilo nije spojeno. Taj se zahtjev mora ispunjavati automatski.
            Upozorni znak treba zasvijetliti kada se protublokirajući uređaj uključi na izvor napajanja i treba se ugasiti najkasnije kada vozilo dostigne brzinu od 10 km/h i nema nikakvih kvarova. Pokazna svjetiljka upozorne naprave treba biti vidljiva i pri dnevnom svjetlu; vozač mora moći jednostavno provjeriti njihovo djelovanje (7).
            4.2.   Motorna vozila opremljena protublokirajućim uređajima i/ili konstruirana za vuču prikolica opremljenih takvim uređajima, s izuzećem vozila kategorija M1 i N1, trebaju biti opremljena zasebnom upozornom napravom za protublokirajući uređaj (uređaje) vučenog vozila, koja ispunjava zahtjeve iz prethodne točke 4.1., ili trebaju biti opremljena optičkim upozornim signalom koji za upozorenje vozaču zasvijetli najkasnije kod aktiviranja kočnice ako je spojena prikolica bez protublokirajućeg uređaja. Taj upozorni signal treba biti vidljiv i pri dnevnom svjetlu, a vozač mora moći jednostavno provjeriti njegovu ispravnost. Upozorni se znak ne smije uključivati ako nije spojena prikolica. Ova funkcija treba biti automatska (7).
            4.3.   Izuzev za vozila kategorija M1 i N1, električni priključci korišteni za protublokirajuće uređaje vučnog vozila trebaju biti izvedeni posebnim spojnicima u skladu s normom ISO 7638/1985 (7).
            4.4.   U slučaju kvara protublokirajućeg uređaja preostali kočni učinak mora biti kao onaj koji je propisan za predmetno vozilo u slučaju kvara na dijelu prijenosa radne kočnice (vidjeti točku 2.2.1.4. Priloga I.). Taj se zahtjev ne smije tumačiti kao odstupanje od zahtjeva koji se odnose na pomoćno kočenje.
            4.5.   Na djelovanje uređaja ne smiju negativno utjecati magnetna ili električna polja (8).
            5.   POSEBNE ODREDBE KOJE SE ODNOSE NA MOTORNA VOZILA
            5.1.   Potrošnja energije

            Kočni sustavi opremljeni protublokirajućim uređajima moraju održavati njihovu učinkovitost kod dugotrajne pune primjene radne kočnice. Usklađenost s tim zahtjevom provjerava se sljedećim ispitivanjima:
            5.1.1.   Ispitni postupak

            5.1.1.1.   Početna razina energije u napravi (napravama) za pohranjivanje energije je ona koju navodi proizvođač. Ta razina treba biti najmanje tolika da se osigura učinak propisan za radno kočenje kada je vozilo opterećeno. Pomoćna naprava (naprave) za pohranu mora biti odspojena.
            5.1.1.2.   S početne brzine, ne manje od 50 km/h, na površini s koeficijentom prianjanja od 0,3 (9) ili manjim, s opterećenim vozilom, aktivira se puno kočenje u trajanju t i svi kotači opremljeni protublokirajućim uređajima moraju za sve vrijeme kočenja ostati pod nadzorom.
            5.1.1.3.   Tada se motor vozila zaustavlja ili se prekida dobava energije u napravu (naprave) za pohranjivanje.
            5.1.1.4.   Potom se pri mirujućem vozilu četiri puta uzastopce potpuno aktivira naprava za upravljanje radnom kočnicom.
            5.1.1.5.   Pri petom aktiviranju kočnice vozilo mora biti moguće zakočiti najmanje s učinkom propisanim za pomoćno kočenje opterećenog vozila.
            5.1.1.6.   Tijekom ispitivanja, u slučaju motornih vozila koja smiju vući prikolicu opremljenu kočnim sustavom sa stlačenim zrakom, dobavni vod mora biti blokiran, a na upravljački vod potrebno je spojiti napravu za pohranjivanje energije obujma 0,5 litara (u skladu s točkom 1.2.2.3. Priloga IV.). Kada se kočnica aktivira po peti put, kako je određeno u točki 5.1.1.5., razina energije u upravljačkom vodu ne smije biti ispod polovine razine postignute pri punom aktiviranju s početnom razinom energije.
            5.1.2.   Dodatni zahtjevi

            5.1.2.1.   Koeficijent prianjanja površine ceste se za predmetna vozila mjeri po postupku opisanom u točki 1.1. Dodatka 1. ovom Prilogu.
            5.1.2.2.   Ispitivanje kočenja izvodi se s odspojenim motorom, u praznom hodu i s opterećenim vozilom.
            5.1.2.3.   Vrijeme kočenja t određuje se prema formuli  (ali ne manje od 15 sekundi), gdje je t izraženo u sekundama, a Vmax predstavlja najveću konstrukcijsku brzinu vozila izraženu u km/h, s gornjom granicom od 160 km/h.
            5.1.2.4.   Ako se vrijeme t ne može postići u pojedinačnoj fazi kočenja, dopuštene su najviše četiri dodatne faze.
            5.1.2.5.   Ako se ispitivanje izvodi u više faza, između faza ispitivanja nije dozvoljen dovod nove energije.
            5.1.2.6.   Učinak propisan u točki 5.1.1.5. smatra se postignutim ako je, na kraju četvrtog aktiviranja, pri mirujućem vozilu, razina energije u napravi (napravama) za pohranu jednaka ili veća od razine zahtijevane za pomoćno kočenje opterećenog vozila.
            5.2.   Iskorištenje prianjanja

            5.2.1.   Iskorištenje prianjanja protublokirajućeg uređaja uzima u obzir stvarno povećanje zaustavnog puta iznad teoretskog minimuma. Smatra se da protublokirajući uređaj zadovoljava ako je ispunjen uvjet ε ≥ 0,75, gdje ε predstavlja iskorišteno prianjanje kako je određeno u točki 1.2. Dodatka 1. ovom Prilogu. Ovaj se zahtjev ne smije tumačiti tako da se smatra potrebnim bolji kočni učinak od onog koji je propisan u Prilogu II. za predmetno vozilo.
            5.2.2.   Iskorištenje prianjanja ε treba mjeriti na površinama ceste s koeficijentom prianjanja 0,3 (10) ili manjim, i približno 0,8 (suha cesta), s početnom brzinom od 50 km/h.
            5.2.3.   Ispitni postupak za određivanje koeficijenta prianjanja (K) i formule za izračun iskorištenja prianjanja (ε) su oni određeni u Dodatku 1. ovom Prilogu.
            5.2.4.   Iskorištenje prianjanja protublokirajućeg uređaja provjerava se na kompletnom vozilu opremljenom protublokirajućim uređajem kategorija 1. ili 2. U slučaju vozila opremljenih protublokirajućim uređajem kategorije 3. zahtjeve mora zadovoljavati samo osovina (osovine) s najmanje jednim izravno nadziranim kotačem.
            5.2.5.   Uvjet ε ≥ 0,75 treba provjeriti s opterećenim i neopterećenim vozilom.
            5.3.   Dodatne provjere

            S opterećenim i neopterećenim vozilom potrebno je izvesti sljedeće dodatne provjere.
            5.3.1.   Kotači koje izravno nadzire protublokirajući uređaj ne smiju se blokirati kada se iznenada primjeni puna sila (11) na napravi za upravljanje, na dvije vrste površine ceste određene u prethodnoj točki 5.2.2., pri niskoj početnoj brzini V = 40 km/h i pri visokoj početnoj brzini V = 0,8 Vmax ≤ 120 km/h.
            5.3.2.   Kada osovina prijeđe s površine s visokim prianjanjem (K1) na površinu s niskim prianjanjem (K2), gdje je K1 ≥ 0,5 i K1/K2 ≥ 2 (12), s punom silom (11) primijenjenom na napravu za upravljanje, izravno nadzirani kotači ne smiju blokirati. Brzina vožnje i trenutak aktiviranja kočnice određuju se tako da se, kad je protublokirajući uređaj u punom djelovanju na površini s visokim prianjanjem, prijelaz s jedne površine na drugu odvija pri visokoj i niskoj brzini, prema uvjetima određenim u prethodnoj točki 5.3.1.
            5.3.3.   Kada vozilo prijeđe s površine s niskim prianjanjem (K2) na površinu s visokim prianjanjem (K1), gdje je K1 ≥ 0,5 i K1/K2 ≥ 2, s punom silom (11) primijenjenom na napravu za upravljanje, usporenje vozila mora doseći odgovarajuće visoku vrijednost u prihvatljivom vremenu, a vozilo ne smije skrenuti sa svog početnog smjera. Brzina vožnje i trenutak aktiviranja kočnice određuju se tako da se, kad je protublokirajući uređaj u punom djelovanju na površini s niskim prianjanjem, prijelaz s jedne površine na drugu odvija na približno 50 km/h.
            5.3.4.   Odredbe ovog odjeljka primjenjuju se samo za vozila opremljena protublokirajućim uređajima kategorija 1. i 2. Kada se lijevi i desni kotači nalaze na površinama s različitim koeficijentima prianjanja (K1 i K2), gdje je K1 ≥ 0,5 i K1/K2 ≥ 2, izravno nadzirani kotači ne smiju blokirati kada se iznenada primjeni puna sila (11) na napravi za upravljanje pri brzini od 50 km/h.
            5.3.5.   Pored toga, opterećena vozila opremljena protublokirajućim uređajem kategorije 1. moraju pod uvjetima iz prethodne točke 5.3.4. zadovoljiti propisani stupanj kočenja iz Dodatka 2. ovom Prilogu.
            5.3.6.   Međutim, u ispitivanjima navedenima u prethodnim točkama 5.3.1., 5.3.2., 5.3.3., 5.3.4. i 5.3.5., dopuštena su kratka razdoblja blokiranja kotača. Pored toga, blokiranje kotača je dopušteno kada je brzina vozila manja od 15 km/h; također, blokiranje neizravno nadziranih kotača dopušteno je pri bilo kojoj brzini, ali to ne smije utjecati na stabilnost i upravljivost.
            5.3.7.   Tijekom ispitivanja određenih u prethodnim točkama 5.3.4. i 5.3.5. dopuštene su ispravke u upravljanju, ako je kutno zakretanje upravljača tijekom prve dvije sekunde unutar 120° i ukupno ne veće od 240°. Pored toga, na početku tih ispitivanja središnja uzdužna ravnina vozila mora prelaziti preko granice između površina s visokim i niskim prianjanjem, a tijekom tih ispitivanja niti jedan dio (vanjskih) guma ne smije prijeći preko te granice.
            6.   POSEBNE ODREDBE KOJE SE ODNOSE NA VUČENA VOZILA
            6.1.   Potrošnja energije

            Kočni sustavi opremljeni protublokirajućim uređajima trebaju biti konstruirani tako da, čak i nakon što je naprava za upravljanje kočenjem bila neko vrijeme u potpunosti aktivirana, vozilo zadrži dovoljno energije da se zaustavi unutar prihvatljive razdaljine.
            6.1.1.   Usklađenost s prethodnim zahtjevom potrebno je provjeriti prema postupku navedenom u daljnjem tekstu, s neopterećenim vozilom, na ravnoj i glatkoj cesti s površinom koja ima dobro prianjanje (13), s kočnicama namještenim na najmanju moguću zračnost i s regulatorom kočne sile s osjetnikom opterećenja (ako je ugrađen), držanim u položaju ‚opterećeno’ tijekom ispitivanja.
            6.1.2.   Početna razina energije u napravi (napravama) za pohranjivanje energije najveća je vrijednost koju navodi proizvođač; pri uobičajenoj izvedbi, kako je opisano u točki 3.1.2. Dodatka točki 1.1.4.2. Priloga II., početna razina energije treba odgovarati tlaku od 8 bara na spojnoj glavi dobavnog voda prikolice.
            6.1.3.   Aktivira se puno kočenje u trajanju t = 15 sekundi, tijekom kojega svi kotači opremljeni protublokirajućim uređajima moraju ostati pod nadzorom. Tijekom tog ispitivanja napajanje naprave (naprava) za pohranu energije treba biti prekinuto.
            6.1.4.   Ako osovina ili osovine, opremljene protublokirajućim uređajem, primaju energiju iz naprave ili naprava za pohranu energije dijeljenih s drugom osovinom ili osovinama bez protublokirajućeg uređaja, dobava energije osovini ili osovinama bez protublokirajućeg uređaja smije se tijekom kočenja prekinuti. Pri tome je potrebno uzeti u obzir utrošak energije koji odgovara početnom aktiviranju kočnica na toj osovini ili osovinama.
            6.1.5.   Na kraju kočenja, pri mirujućem vozilu, naprava za upravljanje radnim kočenjem potpuno se aktivira četiri puta. Tijekom petog aktiviranja tlak u radnom krugu mora biti dovoljan da omogući ukupnu kočnu silu na obodu kotača, ne manju od 22,5 % od sile koja odgovara najvećoj masi koju nose kotači pri mirujućem vozilu.
            6.2.   Iskorištenje prianjanja

            6.2.1.   Smatra se da kočni sustav opremljen protublokirajućim uređajem zadovoljava ako je ispunjen uvjet ε ≥ 0,75, gdje ε predstavlja iskorišteno prianjanje, kako je određeno u točki 2. Dodatka 1. ovom Prilogu. Taj uvjet potrebno je provjeriti s neopterećenim vozilom, na ravnoj i glatkoj cesti s površinom koja ima dobar koeficijent prianjanja (13).
            6.3.   Dodatne provjere

            6.3.1.   Pri brzinama većim od 15 km/h, kotači izravno nadzirani protublokirajućim uređajem ne smiju blokirati kada se iznenada primjeni puna sila na napravi za upravljanje. To je potrebno provjeriti pod uvjetima određenim u prethodnoj točki 6.2., pri niskoj početnoj brzini V = 40 km/h i pri visokoj početnoj brzini V ≈ 80 km/h.
            6.3.2.   Dopušteno je kratkotrajno razdoblje blokiranja kotača, ali pri tome se ne smije utjecati na stabilnost.

            Dodatak 1.
            ISKORIŠTENJE PRIANJANJA
            1.   POSTUPAK MJERENJA ZA MOTORNA VOZILA
            1.1.   Određivanje koeficijenta prianjanja (K)

            1.1.1.   Koeficijent prianjanja (K) određuje se kao kvocijent najvećih kočnih sila, bez blokiranja kotača i odgovarajućeg dinamičkog opterećenja na kočenoj osovini.
            1.1.2.   Kočnice je potrebno aktivirati na samo jednoj osovini ispitivanog vozila, pri početnoj brzini od 50 km/h. Kočne sile trebaju biti jednakomjerno raspoređene između kotača na osovini. Protublokirajući uređaj treba odspojiti.
            1.1.3.   Za određivanje najvećeg stupnja kočenja vozila (zm) potrebno je izvesti više ispitivanja uz porast tlaka u vodu.
            Tijekom svakog ispitivanja potrebno je održavati unos sile stalnim, a stupanj kočenja određuje se u odnosu na vrijeme (t) potrebno za smanjenje brzine sa 40 km/h na 20 km/h pomoću formule:

            zm je najveća vrijednost za z; t je izraženo u sekundama.
            1.1.4.   Kočne se sile izračunavaju iz izmjerenog stupnja kočenja i otpora kotrljanja nekočene osovine (osovina) koji iznosi 0,015 i 0,010 statičkog osovinskog opterećenja za pogonjenu odnosno nepogonjenu osovinu.
            1.1.5.   Dinamičko opterećenje na osovini je ono koje je dano odnosom u Dodatku točki 1.1.4.2. Priloga II.
            1.1.6.   Vrijednost K zaokružuje se na drugom decimalnom mjestu.
            1.1.7.   Primjer: u slučaju dvoosovinskog vozila s prednjom (1) kočenom osovinom, koeficijent prianjanja (K) računa se kao:

               .
            Ostali simboli (P, h, E) definirani su u Dodatku točki 1.1.4.2. Priloga II.
            1.2.   Određivanje iskorištenja prianjanja (ε)

            1.2.1.   Iskorištenje prianjanja (ε) definirano je kao kvocijent najvećeg stupnja kočenja s djelujućim protublokirajućim uređajem (zmax) i koeficijenta prianjanja (K), tj.

            1.2.2.   Najveći stupanj kočenja (zmax) potrebno je izmjeriti s djelujućim protublokirajućim uređajem i temeljiti na prosječnoj vrijednosti tri ispitivanja, korištenjem vremena potrebnog za smanjenje brzine sa 40 km/h na 20 km/h kao u prethodnoj točki 1.1.3.
            1.2.3.   Vrijednost ε zaokružuje se na drugom decimalnom mjestu.
            1.2.4.   Kod vozila opremljenih protublokirajućim uređajem kategorije 1. ili 2., vrijednost zmax temelji se na cjelokupnom vozilu, s djelujućim protublokirajućim uređajem, a iskorištenje prianjanja ε računa se po istoj formuli kao što je navedena u točki 1.2.1. gore.
            1.2.5.   Kod vozila opremljenih protublokirajućim uređajem kategorije 3. vrijednost zmax mjeri se na svakoj osovini s najmanje jednim izravno nadziranim kotačem.
            Primjer: za dvoosovinsko vozilo s protublokirajućim uređajem koji djeluje samo na stražnju osovinu (2), iskorištenje prianjanja (ε) računa se kao:

               .
            Ovaj je proračun potrebno napraviti za svaku osovinu koja ima najmanje jedan izravno nadzirani kotač.
            2.   POSTUPAK MJERENJA ZA VUČENA VOZILA
            Gdje sve osovine imaju najmanje jedan izravno nadzirani kotač:
            2.1.1.   Ispitivanje je potrebno izvesti kočenjem svake osovine posebno; ostale osovine ne smiju biti kočene, a motor vučnog vozila treba biti odspojen.
            2.1.2.   Prosječni stupanj kočenja (z) određuje se uzimajući u obzir otpor kotrljanja nekočenih osovina. Ispitivanje je potrebno provesti pri brzini od 50 km/h, koeficijent otpora kotrljanja smije se procijeniti kao 0,01.
            2.1.3.   Za svaku osovinu provjerava se sljedeći odnos:

            gdje je:

                        ε

                        =

                        iskorištenje prianjanja,

                        z0

                        =

                        najveći stupanj kočenja dobiven kočenjem jedne osovine bez blokiranja kotača, protublokirajući uređaj odspojen,

                        z1

                        =

                        stupanj kočenja dobiven kočenjem iste osovine na istoj površini ceste s djelujućim protublokirajućim uređajem.

                  Vrijednosti korištene za z1 i z0 trebaju biti aritmetička sredina, od tri vrijednosti mjerene uzastopno pod istim ispitnim uvjetima.
            Gdje sve osovine nemaju najmanje jedan izravno nadzirani kotač:
            2.2.1.   Kod običnih prikolica koeficijent prianjanja (K) i iskorištenje prianjanja (ε) potrebno je odrediti u skladu s odredbama za motorna vozila u točkama 1.1. i 1.2. ovog Dodatka. Potrebno je uzeti u obzir sile u spoju ruda.
            Kod poluprikolica (i prikolica sa središnjom osovinom) potrebno je koristiti sljedeći postupak:
            2.2.2.1.   iskorištenje prianjanja računa se prema formuli:

            gdje je:

                        z0

                        =

                        najveći stupanj kočenja dobiven kočenjem jedne osovine bez blokiranja kotača, protublokirajući uređaj odspojen, kotači s ostalih osovina odstranjeni,

                        zmax

                        =

                        stupanj kočenja dobiven kočenjem svih osovina nadziranih protublokirajućim uređajem, s djelujućim protublokirajućim uređajem.

                  2.2.2.2.   Vrijednost z0 može se izračunati s izvedbom postupka opisanog u točki 1.1.3. ovog Priloga za određivanje najvećeg stupnja kočenja (z*).
            Tada je: ;
            gdje je:

                        TR

                        =

                        kočna sila = z* · (P + PM) – 0,01 · W,

                        PRdyn

                        =

                        dinamičkoopterećenje =

                  a W je statička masa nekočenih osovina.
            Ostali su simboli definirani u Dodatku točki 1.1.4.2. Priloga II.
            2.2.2.3.   Vrijednost zmax može se izračunati po istom postupku: izmjeri se z**, stupanj kočenja s djelujućim protublokirajućim uređajem; TR’ i PR’dyn izračunaju se korištenjem formula iz prethodne točke 2.2.2.2., i tada je

               .

            Dodatak 2.
            UČINKOVITOST NA POVRŠINAMA S RAZLIČITIM PRIANJANJEM
            1.   Propisani stupanj kočenja naveden u točki 5.3.5. ovog Priloga može se izračunati s obzirom na izmjereni koeficijent prianjanja obje površine na kojima je izvedeno ispitivanje.
            Te dvije površine moraju zadovoljavati uvjete propisane u točki 5.3.4. ovog Priloga.
            2.   Koeficijenti prianjanja (K1 i K2) površina s visokim i niskim prianjanjem određuju se u skladu s odredbama iz točke 1.1. Dodatka 1. ovom Prilogu.
            3.   Propisani stupanj kočenja (z3) za opterećeno motorno vozilo je:

                i z3 ≥ K2.

         PRILOG XI.:   ISPITNI UVJETI ZA PRIKOLICE S ELEKTRIČNIM KOČNIM SUSTAVIMA
            1.   OPĆENITO
            1.1.   U svrhu sljedećih odredbi električne kočnice su radni kočni sustavi, koji se sastoje od naprave za upravljanje, elektromehaničke naprave za prijenos i tarnih kočnica. Električna naprava za upravljanje koja regulira napon za prikolicu treba se nalaziti na prikolici.
            1.2.   Električnu energiju potrebnu za električni kočni sustav prikolice dobavlja motorno vozilo.
            1.3.   Električni kočni sustav mora se aktivirati djelovanjem radnog kočnog sustava motornog vozila.
            1.4.   Nazivni napon treba biti 12 V.
            1.5.   Najveća potrošnja struje ne smije prijeći 15 A.
            1.6.   Električne veze električnog kočnog sustava s motornim vozilom trebaju biti izvedene pomoću posebnog utikača i utičnice, koji odgovaraju … (6 14), pri čemu utikač nije spojiv s utičnicama svjetlosne opreme vozila. Utikač s kabelom treba se nalaziti na prikolici.
            2.   UVJETI KOJI SE ODNOSE NA PRIKOLICU
            2.1.   Ako je na prikolici baterija koju napaja jedinica za opskrbu energijom motornog vozila, tijekom radnog kočenja prikolice treba biti odvojena od voda za napajanje.
            2.2.   Kod prikolica čija je masa u neopterećenom stanju manja od 75 % najveće mase, kočna se sila treba prilagođavati automatski kao funkcija stanja opterećenosti prikolice.
            2.3.   Električni kočni uređaji moraju biti takvi da je, čak i u slučaju da se napon u spojnom vodu smanji na 7 V, osiguran kočni učinak koji iznosi 20 % sile odgovarajuće najvećoj masi prikolice.
            2.4.   Naprave za upravljanje koje prilagođavaju kočnu silu i reagiraju na uzdužni nagib u smjeru vožnje (njihalo, sustav mase i opruge, tekućinski inercijski prekidač) moraju biti pričvršćene na šasiju ako prikolica ima više od jedne osovine i vučnu napravu namjestivu po visini. Kod jednoosovinskih prikolica i prikolica s dvostrukom osovinom kod kojih je razmak osovina manji od 1 metar, te naprave za upravljanje trebaju biti opremljene mehanizmom koji znači njezin vodoravni položaj (npr. libela) i ručno namjestive tako da omogućuju postavljanje mehanizma u vodoravan položaj u smjeru vožnje vozila.
            2.5.   Relej za uključivanje kočne struje u skladu s točkom 2.2.1.20.2. Priloga I., koji je spojen s vodom za uključivanje kočnice, treba biti postavljen na prikolicu.
            2.6.   Utikač mora imati slijepu utičnicu.
            2.7.   Na napravi za upravljanje treba biti pokazna svjetiljka koja zasvijetli pri svakom aktiviranju kočnice i ukazuje na ispravno djelovanje električnog kočnog sustava prikolice.
            3.   KOČNI UČINAK
            3.1.   Električni kočni sustavi trebaju se odazvati na usporenje skupa tegljač/prikolica koji ne prelazi 0,4 m/s2.
            3.2.   Kočni učinak može se aktivirati početnom silom kočenja koja ne smije prelaziti 10 % sile, odgovara najvećoj masi i nije veća od 13 % sile koja odgovara masi neopterećene prikolice.
            3.3.   Kočne sile također se smiju postepeno povećavati. Pri kočnim silama koje su veće od sila navedenih u točki 3.2., koraci povećanja ne smiju biti veći od 6 % sile odgovarajuće najvećoj masi prikolice, niti veći od 8 % sile koja odgovara masi neopterećene prikolice. Međutim, kod jednoosovinskih prikolica čija najveća masa ne prelazi 1,5 tona, porast u prvom koraku ne smije prijeći 7 % sile odgovarajuće najvećoj masi prikolice. Za sljedeće korake dopušteno je jednopostotno povećanje te vrijednosti (primjer: prvi korak 7 %, drugi korak 8 %, treći korak 9 % itd.; bilo koji od sljedećih koraka ne smije prelaziti 10 %). U smislu tih odredbi, dvoosovinska se prikolica s razmakom između osovina kraćim od 1 metar smatra jednoosovinskom prikolicom.
            3.4.   Potrebno je dosegnuti propisanu kočnu silu prikolice od najmanje 50 % sile odgovarajuće njenoj najvećoj masi - s najvećom masom - kod srednjeg punog postignutog usporenja skupa tegljač/prikolica, ne većeg od 5,9 m/s2 s jednoosovinskim prikolicama, i ne većim od 5,6 m/s2 s višeosovinskim prikolicama. Prikolice s dvostrukom osovinom, s razmakom između osovina kraćim od 1 metar također se smatraju jednoosovinskim prikolicama u smislu ovih odredbi. Pored toga, moraju se poštivati granice određene u Dodatku ovom Prilogu. Ako se kočna sila prilagođava u koracima, ti koraci trebaju biti u rasponu prikazanom u Dodatku ovom Prilogu.
            3.5.   Ispitivanje treba izvesti s početnom brzinom od 60 km/h.
            3.6.   Automatsko kočenje prikolice treba biti osigurano u skladu s uvjetima iz točke 2.2.2.9. Priloga I. Ako to automatsko kočno djelovanje zahtjeva električnu energiju, za ispunjavanje prethodno navedenih uvjeta mora biti zajamčena kočna sila prikolice od najmanje 25 % sile odgovarajuće njenoj najvećoj masi u trajanju od najmanje 15 minuta.

            Dodatak
            Kompatibilnost stupnja kočenja prikolice i prosječnog punog postignutog usporenja skupa tegljač/prikolica (prikolica opterećena i neopterećena)

               Napomene:

                        1.

                        Granice prikazane na dijagramu odnose se na opterećenu i neopterećenu prikolicu. Kada masa neopterećene prikolice prelazi 75 % njene najveće mase, granice se primjenjuju samo za „opterećeno” stanje.

                        2.

                        Granice prikazane na dijagramu ne utječu na odredbe ovog Priloga koje se odnose na najmanje zahtijevane kočne učinke. Međutim, ako su kočni učinci postignuti tijekom ispitivanja - u skladu s odredbama navedenim u točki 3.4. gore - veći od zahtijevanih, ne prelaziti granice prikazane na dijagramu gore.

                        TR

                        =

                        zbroj kočnih sila na obodu svih kotača prikolice.

                        PR

                        =

                        ukupna normalna statička reakcija površine ceste na kotače prikolice.

                        J

                        =

                        prosječno puno postignuto usporenje skupa tegljač/prikolica.

         PRILOG XII.:   POSTUPAK ISPITIVANJA KOČNIH OBLOGA NA INERCIJSKOM DINAMOMETRU
            1.   OPĆENITO
            1.1.   Postupak opisan u ovom Prilogu smije se primijeniti u slučaju promjena tipa vozila koje proizlaze iz ugradbe kočnih obloga drugog tipa na vozilo koje je bilo homologirano u skladu s ovom Direktivom.
            1.2.   Alternativni tipovi kočnih obloga provjeravaju se usporedbom njihovih učinaka s postignutim učinkom kočnih obloga s kojima je vozilo bilo opremljeno u vrijeme homologacije i koje su u skladu sa sastavnim dijelovima navedenim u odgovarajućem opisnom dokumentu za koji je dan obrazac u Prilogu IX.
            1.3.   Tehnička služba nadležna za izvođenje homologacijskih ispitivanja može po svom izboru zahtijevati da se usporedba učinka kočnih obloga izvede u skladu s odgovarajućim odredbama sadržanim u Prilogu II.
            1.4.   Zahtjev za homologaciju usporedbom podnosi proizvođač vozila ili njegov ovlašteni predstavnik.
            1.5.   U smislu ovog Priloga ‚vozilo’ znači tip vozila homologiran u skladu s ovom Direktivom i za koje se zahtijeva da se usporedba smatra zadovoljavajućom.
            2.   ISPITNA OPREMA
            Potrebno je koristiti dinamometar sa sljedećim značajkama:
            2.1.1.   mora biti sposoban stvarati inerciju u skladu s točkom 3.1. ovog Priloga i biti sposoban ispuniti zahtjeve propisane u točkama 1.3. i 1.4. Priloga II., s obzirom na ispitivanje slabljenja kočnog učinka tipa I i tipa II,
            2.1.2.   ugrađene kočnice trebaju biti jednake kočnicama predmetnog izvornog tipa vozila,
            2.1.3.   hlađenje zrakom, ako je ugrađeno, treba biti u skladu s točkom 3.4. ovog Priloga,
            naprave koje se koriste za ispitivanje moraju bilježiti najmanje sljedeće podatke:
            2.1.4.1.   neprekidno bilježenje brzine vrtnje diska ili bubnja,
            2.1.4.2.   broj okretaja izvršenih tijekom kočenja, s razlučivošću od najmanje 1/8 okretaja,
            2.1.4.3.   vrijeme kočenja do zaustavljanja,
            2.1.4.4.   neprekidno bilježenje temperature izmjerene u sredini traga koji prekrivaju kočne obloge ili u sredini debljine stjenke diska, bubnja ili obloga,
            2.1.4.5.   neprekidno bilježenje tlaka u vodu do kočnog cilindra ili sile na napravi za upravljanje kočnice,
            2.1.4.6.   neprekidno bilježenje izlaznog kočnog momenta.
            3.   ISPITNI UVJETI
            3.1.   Dinamometar treba biti namješten što je moguće bliže, s tolerancijom od 5 %, rotacijskoj inerciji istovrijednoj dijelu ukupne inercije vozila kočene odgovarajućim kotačem (kotačima) u skladu sa sljedećom formulom:

            gdje je:

                        I

                        =

                        rotacijska inercija (kgm2),

                        R

                        =

                        polumjer kotrljanja gume (m),

                        M

                        =

                        dio najveće mase vozila, kočene odgovarajućim kotačem (kotačima). Kod dinamometra s jednim valjkom ta se masa računa iz konstrukcijske razdiobe kočenja kada je usporenje u skladu s odgovarajućim vrijednostima navedenim u točki 2.1.1.1.1. Priloga II., osim kod prikolica kategorija O, kada je vrijednost M istovrijedna masi s kojom odgovarajući kotač djeluje na tlo pri mirujućem vozilu koje je opterećeno do svoje najveće mase.

                  3.2.   Početna brzina vrtnje inercijskog dinamometra treba odgovarati linearnoj brzini vozila kako je propisana u ovoj Direktivi i treba se zasnivati na polumjeru kotrljanja gume.
            3.3.   Kočne obloge trebaju nasjedati na najmanje 80 % svoje površine i ne smiju prijeći temperaturu od 180 °C tijekom postupka nasjedanja, ili ih se na zahtjev proizvođača nasjeda po njegovim preporukama.
            3.4.   Smije se koristiti rashladni zrak koji struji preko kočnice, u smjeru okomitom na njenu os vrtnje. Brzina strujanja rashladnog zraka preko kočnice ne smije biti veća od 10 km/h. Temperatura rashladnog zraka treba biti jednaka temperaturi okoline.
            4.   ISPITNI POSTUPAK
            4.1.   Za ispitivanje usporedbom koristi se pet kompleta kočnih obloga; potrebno ih je usporediti s pet kompleta kočnih obloga, sukladnih izvornim sastavnim dijelovima navedenim u opisnom dokumentu, koji se odnosi na prvu homologaciju predmetnog tipa vozila.
            4.2.   Istovrijednost kočne obloge potrebno je temeljiti na usporedbi rezultata postignutih korištenjem ispitnog postupka propisanog u ovome Prilogu i u skladu sa sljedećim zahtjevima.
            4.3.   Ispitivanje tipa O s hladnim kočnicama

            4.3.1.   Kočnice se aktiviraju tri puta dok je početna temperatura ispod 100 °C. Temperatura se mjeri u skladu s odredbama iz točke 2.1.1.4.
            4.3.2.   Kod kočnih obloga namijenjenih za uporabu na vozilima kategorija M i N, aktiviranje kočnica potrebno je izvršiti pri početnoj brzini vrtnje koja odgovara brzini navedenoj u točki 2.1.1.1.1. Priloga II., tako da se postigne srednji moment koji odgovara usporenju propisanom u toj točki. Dodatno, ispitivanja je potrebno izvesti pri više brzina vrtnje, s najmanjom koja je jednaka 30 % najveće brzine vozila i najvećom koja je jednaka 80 % od te brzine.
            4.3.3.   Kod kočnih obloga namijenjenih za uporabu na vozilima kategorije O, aktiviranje kočnica potrebno je izvršiti pri početnoj brzini vrtnje koja odgovara brzini od 60 km/h, tako da se postigne srednji moment koji odgovara momentu propisanom u točki 2.2.1. Priloga II. Dodatno ispitivanje učinka s hladnim kočnicama pri početnoj brzini vrtnje odgovarajućoj brzini od 40 km/h izvodi se za usporedbu s ispitnim rezultatima ispitivanja tipa I i II, kako je opisano u točki 2.2.1.2.1. Priloga II.
            4.3.4.   Srednji kočni moment, zabilježen tijekom prethodno navedenog ispitivanja učinka s hladnim kočnicama na oblogama ispitivanim u svrhu usporedbe, za ista ulazna mjerenja, treba biti unutar ispitnih granica ± 15 % od srednjeg kočnog momenta, zabilježenog s kočnim oblogama sukladnim sastavnim dijelovima, navedenim u odgovarajućem zahtjevu za homologaciju tipa vozila.
            4.4.   Ispitivanje tipa I:

            4.4.1.   S višekratnim kočenjem

            4.4.1.1.   Kočne obloge za vozila kategorija M i N ispituju se u skladu s postupkom navedenim u točki 1.3.1. Priloga II.
            4.4.2.   S neprekidnim kočenjem

            4.4.2.1.   Kočne obloge za prikolice kategorije O ispituju se u skladu s točkom 1.3.2. Priloga II.
            4.4.3.   Preostali učinak

            4.4.3.1.   Po završetku ispitivanja zahtijevanih u prethodnim točkama 4.4.1. i 4.4.2. potrebno je izvesti ispitivanje preostalog kočnog učinka navedeno u točki 1.3.3. Priloga II.
            4.4.3.2.   Srednji kočni moment, zabilježen tijekom prethodno navedenog ispitivanja preostalog kočnog učinka na oblogama ispitivanim u svrhu usporedbe, za ista ulazna mjerenja, treba biti unutar ispitnih granica ± 15 % od srednjeg kočnog momenta zabilježenog s kočnim oblogama sukladnim sastavnim dijelovima navedenim u odgovarajućem zahtjevu za homologaciju tipa vozila.
            4.5.   Ispitivanje tipa II

            4.5.1.   Ovo se ispitivanje zahtijeva samo ako su na predmetnom tipu vozila za ispitivanje tipa II. korištene kočne obloge.
            4.5.2.   Kočne obloge za motorna vozila kategorije M3 (osim onih za koja se u točki 2.2.1.19. Priloga I. zahtjeva ispitivanje tipa II A) i kategorije N3 te za prikolice kategorije O4 potrebno je ispitati u skladu s postupkom određenim u točki 1.4.1. Priloga II.
            4.5.3.   Preostali kočni učinak

            4.5.3.1.   Po završetku ispitivanja zahtijevanog u točki 4.5.2. gore, potrebno je izvesti ispitivanje preostalog kočnog učinka, navedeno u točki 1.4.3. Priloga II.
            4.5.3.2.   Srednji kočni moment zabilježen tijekom prethodno navedenog ispitivanja preostalog kočnog učinka na oblogama ispitivanim u svrhu usporedbe, za ista ulazna mjerenja, treba biti unutar ispitnih granica ± 15 % od srednjeg kočnog momenta zabilježenog s kočnim oblogama sukladnim sastavnim dijelovima navedenim u odgovarajućem zahtjevu za homologaciju tipa.
            5.   PREGLED KOČNIH OBLOGA
            5.1.   Po završetku prethodno navedenih ispitivanja, kočne je obloge potrebno vizualno pregledati u svrhu provjere da su u zadovoljavajućem stanju za daljnju uobičajenu uporabu.
         ”

      (1)  Dok se ne dogovore jednoznačni postupci za proračun učinka usporivača na odredbe u Dodatku točki 1.1.4.2. Priloga II., ta definicija ne obuhvaća vozila opremljena regenerativnim kočnim sustavima.

      (2)  Dok se ne dogovore jednoznačni postupci za proračun učinka usporivača na odredbe u Dodatku točki 1.1.4.2. Priloga II., vozila opremljena integriranim usporivačem moraju također biti opremljena protublokirajućim uređajem koji djeluje najmanje na radne kočnice na osovini kojom upravlja usporivač, i na usporivač, i koja je u skladu sa zahtjevima navedenim u Prilogu X.”

      (3)  Vozila kategorije N1 s omjerom opterećenja stražnje osovine u opterećenom i neopterećenom stanju manjim od 1,5, ili s najvećom masom manjom od 2 tone, moraju od 1. listopada 1990. zadovoljavati zahtjeve iz te točke propisane za vozila kategorije M1.”

      (4)  Početna razina energije navodi se u homologacijskoj dokumentaciji

      (5)  Uz predočenje istovrijednih podataka mogu se homologirati druge konstrukcije kočnica.”

      (6)  Za protublokirajuće uređaje sa select-high napravom za upravljanje smatra se da uključuju i izravno i neizravno nadzirane kotače; kod uređaja sa select-low napravom za upravljanje svi nadzirani kotači smatraju se izravno nadziranim kotačima.

      (7)  Da bi se osigurala kompatibilnost za sva vozila, dok u općenitoj uporabi nije poseban ISO spojnik, smatra se da su zahtjevi iz točaka 4.1., 4.2. i 4.3., koji se odnose na vučena vozila, ispunjeni samo ako vozila zadovoljavaju sljedeća dva uvjeta:

               1.

               Dobava električne energije za protublokirajući uređaj (uređaje) vučenog vozila je osigurana:

                           (a)

                           prvenstveno pomoću ISO 3731 (24S) spojnika (koristeći zatike 2 i 6 za upozorenje o kvaru i dobavu energije) ili pomoću posebnog spojnika za protublokirajuće uređaje u skladu s ISO 7638; i

                           (b)

                           kao drugo, pomoću ISO 1185 (24N) spojnika (koristeći zatik 4 bez prekoračenja postavljenih granica za krug kočnog svjetla; ako to nije ispunjeno, trebaju biti zadovoljeni zahtjevi iz Dodatka točki 1.1.4.2. Priloga 2. npr. ugradnjom na vučeno vozilo regulatora kočne sile s osjetnikom osovinskog opterećenja;

               2.

               vučeno je vozilo opremljeno optičkom napravom koja je vidljiva i pri dnevnom svjetlu unutar vidnog polja vozačeva retrovizora, koja ga upozorava na svaki prekid u napajanju i/ili ožičenju izvan elektroničkog regulatora protublokirajućeg uređaja vučenog vozila.

      (8)  Dok se ne donesu jedinstveni ispitni postupci, proizvođači svoje ispitne postupke i rezultate trebaju dostaviti tehničkim službama.

      (9)  Budući da takve ispitne površine nisu općenito raspoložive, po izboru tehničkih službi mogu se koristiti gume istrošene do granice i veće vrijednosti koeficijenta do 0,4. Bilježe se dobivene vrijednosti, tip guma i tip površine.

      (10)  Vidjeti bilješku uz točku 5.1.1.2.

      (11)  ‚Puna sila’ znači najveću silu propisanu u Prilogu II. za kategoriju vozila; smije se upotrijebiti veća sila ako je potrebna za aktiviranje protublokirajućeg uređaja

      (12)  K1 je visoki koeficijent prianjanja površine.
   K2 je niski koeficijent prianjanja površine.
   K1 i K2 se mjere kako je određeno u Dodatku 1. ovom Prilogu.

      (13)  Ako je koeficijent prianjanja ispitne staze previsok i sprečava djelovanje protublokirajućeg uređaja, ispitivanje se smije izvesti na površini s manjim koeficijentom prianjanja.

      (14)  U proučavanju. Dok ne budu utvrđene značajke tog posebnog spoja, tip koji se koristi navodi nacionalno tijelo koje je dodijelilo homologaciju.