title: 86/653/EEZ: Direktiva Vijeća od 18. prosinca 1986. o usklađivanju prava država članica u vezi samozaposlenih trgovačkih zastupnika

text:
               06/Sv. 10

               HR

               Službeni list Europske unije

               45

         31986L0653

               L 382/17

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

         DIREKTIVA VIJEĆA
   od 18. prosinca 1986.
   o usklađivanju prava država članica u vezi samozaposlenih trgovačkih zastupnika
   (86/653/EEZ)
   VIJEĆE EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njegov članak 57. stavak 2. i članak 100.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Skupštine (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (3),
   budući da su ograničenja slobode poslovnog nastana i slobode pružanja usluga za posredničke djelatnosti u trgovini, industriji i malom obrtništvu ukinuta Direktivom br. 64/224/EEZ (4);
   budući da razlike u nacionalnim pravima, koje se odnose na trgovačko zastupanje, značajno utječu na uvjete tržišnog natjecanja i na provođenje djelatnosti zastupanja unutar Zajednice, te su štetne kako za zaštitu koja se pruža trgovačkim zastupnicima u odnosu na njihove nalogodavce, tako i za sigurnost trgovačkih poslova; budući da su, štoviše, te razlike takve da u značajnoj mjeri sprečavaju sklapanje i izvršavanje ugovora o trgovačkom zastupanju u kojima nalogodavac i trgovački zastupnici imaju poslovni nastan u različitim državama članicama;
   budući da bi se trgovina robom između država članica trebala odvijati pod uvjetima sličnim onima na jedinstvenom tržištu, te da to iziskuje usklađivanje pravnih sustava država članica do one mjere koja osigurava uredno djelovanje zajedničkog tržišta; budući da u tom pogledu kolizijska pravila ne uklanjaju u području trgovačkog zastupanja prethodno opisane nedosljednosti, niti bi to bio slučaj čak i da ih se učini jednoobraznima, te je stoga predloženo neophodno usklađivanje bez obzira na postojanje tih pravila;
   budući da u tom pogledu pravnom odnosu između trgovačkog zastupnika i nalogodavca treba dati prvenstvo;
   budući da je primjereno voditi se načelima iz članka 117. Ugovora te održati već učinjena poboljšanja prilikom usklađivanja zakona država članica u vezi s trgovačkim zastupnicima;
   budući da bi trebalo dozvoliti dodatna prijelazna razdoblja određenim državama članicama koje moraju uložiti poseban napor radi prilagodbe svojih propisa ovoj Direktivi, posebno onih koji se odnose na odštete zbog raskida ugovora između nalogodavca i trgovačkog zastupnika,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   POGLAVLJE I.

      Područje primjene

   Članak 1.
   1.   Mjere usklađivanja propisane ovom Direktivom primjenjuju se na zakone i druge propise država članica koji uređuju odnose između trgovačkih zastupnika i njihovih nalogodavaca.
   2.   Za potrebe ove Direktive „trgovački zastupnik” znači samozaposleni posrednik koji ima stalno ovlaštenje za posredovanje pri prodaji ili kupnji robe u ime druge osobe, dalje u tekstu „nalogodavca”, odnosno za posredovanje i sklapanje takvog posla u ime i za račun nalogodavca.
   3.   Trgovačkim zastupnikom u smislu ove Direktive ne smatra se posebno sljedeća osoba:

               —

               osoba koja je, u svojstvu službene osobe, ovlaštena za neko trgovačko društvo ili udrugu preuzeti obveze,

               —

               partner koji je zakonski ovlašten za druge partnere preuzeti obveze,

               —

               stečajni upravitelj, stečajni upravitelj sa ovlaštenjem poslovođe, likvidacijski ili stečajni upravitelj.

         Članak 2.
   1.   Ova se Direktiva ne primjenjuje na:

               —

               trgovačke zastupnike, koji za svoju djelatnost nisu plaćeni,

               —

               trgovačke zastupnike, koji posluju na burzama roba odnosno na tržištu roba, ili

               —

               tijelo s nazivom Kraljevski zastupnici za prekomorske vlade i uprave, osnovano 1979. godine u Ujedinjenoj Kraljevini prema Zakonu o kraljevskim zastupnicima, odnosno njegove podružnice.

         2.   Svaka od država članica ima pravo propisati da se Direktiva ne primjenjuje na one osobe koje obavljaju djelatnost trgovačkog zastupnika, ako se prema zakonu države članice ta djelatnost smatra sekundarnom.
   POGLAVLJE II.

      Prava i obveze

   Članak 3.
   1.   Trgovački zastupnik mora u obavljanju svojih djelatnosti brinuti o interesima nalogodavca i djelovati pošteno i u dobroj vjeri.
   2.   Trgovački zastupnik posebno mora:

               (a)

               uložiti odgovarajući trud radi posredovanja, ako je potrebno, pri sklapanju posla koji mu je povjeren na obavljanje;

               (b)

               priopćiti svom nalogodavcu sve neophodne podatke koji su mu dostupni;

               (c)

               slijediti razumne upute nalogodavca.

         Članak 4.
   1.   Nalogodavac mora u svojim odnosima s trgovačkim zastupnikom, djelovati pošteno i u dobroj vjeri.
   2.   Nalogodavac posebno mora:

               (a)

               trgovačkom zastupniku osigurati neophodnu dokumentaciju vezanu uz robu;

               (b)

               trgovačkom zastupniku pribaviti podatke neophodne za izvršenje ugovora o zastupanju, i u primjerenom roku obavijestiti ga kad predviđa da će opseg trgovačkih poslova biti značajno manji nego što je to trgovački zastupnik uobičajeno mogao očekivati.

         3.   Nalogodavac osim toga, mora u primjerenom roku izvijestiti trgovačkog zastupnika je li posao u kojem je posredovao, prihvaćen, odbijen ili nije proveden.
   Članak 5.
   Stranke ne mogu odstupati od odredbi članaka 3. i 4. ove Direktive.
   POGLAVLJE III.

      Naknada

   Članak 6.
   1.   U nedostatku bilo kakvog sporazuma o naknadi između stranaka, te ne dovodeći u pitanje primjenu obveznih odredbi država članica u vezi s visinom naknade, trgovački zastupnik ima pravo na naknadu koja je uobičajeno dozvoljena trgovačkim zastupnicima za robu koja čini predmet njegovog ugovora o zastupanju u mjestu gdje on obavlja svoje djelatnosti. Ako ne postoji takva uobičajena praksa, trgovački zastupnik ima pravo na razumnu naknadu, uzimajući u obzir sve dijelove posla.
   2.   Bilo koji dio naknade koji je promjenjiv s obzirom na broj ili vrijednost poslova smatra se provizijom u smislu ove Direktive.
   3.   Članci od 7. do 12. Direktive ne primjenjuju se ako trgovački zastupnik u cijelosti ili djelomično nije plaćen provizijom.
   Članak 7.
   1.   Trgovački zastupnik ima pravo na proviziju za trgovački posao sklopljen tijekom razdoblja koje obuhvaća ugovor o zastupanju:

               (a)

               ako je posao sklopljen zbog njegovog posredovanja; ili

               (b)

               ako je posao sklopljen s trećom osobom koju je prethodno pridobio kao stranku za sklapanje istovrsnih poslova.

         2.   Trgovački zastupnik također ima pravo na proviziju za posao sklopljen tijekom razdoblja koje je obuhvaćeno ugovorom o zastupanju:

               —

               bilo da mu je povjereno određeno zemljopisno područje odnosno skupina stranaka, ili

               —

               ima isključivo pravo na određeno zemljopisno područje odnosno skupinu stranaka,

         te ako je posao sklopljen sa strankom koja pripada tom području odnosno skupini.
   Države članice moraju u svoje zakonodavstvo uključiti jednu od mogućnosti navedenih u gornje dvije alineje.
   Članak 8.
   Trgovački zastupnik ima pravo na proviziju za trgovački posao sklopljen nakon raskida ugovora:

               (a)

               ako se sklapanje posla prije svega može pripisati njegovoj djelatnosti u razdoblju koje obuhvaća ugovor o zastupanju, i ako je posao sklopljen u primjerenom roku nakon raskida ugovora; ili

               (b)

               ako je, u skladu s uvjetima iz članka 7. ove Direktive, nalog treće osobe stigao do nalogodavca ili trgovačkog zastupnika prije raskida ugovora o zastupanju.

         Članak 9.
   Trgovački zastupnik nema pravo na proviziju iz članka 7. ove Direktive, ako ta provizija, u skladu s člankom 8. ove Direktive, pripada prethodnom trgovačkom zastupniku, osim ako je pravično, s obzirom na okolnosti, podijeliti proviziju između trgovačkih zastupnika.
   Članak 10.
   1.   Provizija dospijeva čim se ostvari, i u mjeri u kojoj nastupi jedna od sljedećih okolnosti:

               (a)

               nalogodavac je izvršio posao; ili

               (b)

               nalogodavac je trebao, u skladu sa svojim sporazumom s trećom stranom, izvršiti posao; ili

               (c)

               treća strana je izvršila posao.

         2.   Provizija dospijeva najkasnije nakon što je treća strana izvršila svoj dio posla, odnosno trebala ga je izvršiti da je nalogodavac izvršio svoj dio posla kao što je trebao.
   3.   Provizija se plaća najkasnije posljednjeg dana mjeseca koji slijedi nakon tromjesečja u kojem je provizija dospjela.
   4.   Sporazumi koji odstupaju od stavaka 2. i 3. ovog članka na štetu trgovačkog zastupnika nisu dopušteni.
   Članak 11.
   1.   Pravo na proviziju može se ukinuti samo ako i u mjeri u kojoj:

               —

               je utvrđeno da se ugovor između treće strane i nalogodavca neće izvršiti, i

               —

               razlog takve situacije se ne može pripisati nalogodavcu.

         2.   Provizija koju je trgovački zastupnik već primio vraća se ako je pravo na proviziju ukinuto.
   3.   Sporazumi koji odstupaju od stavka 1. ovog članka na štetu trgovačkog zastupnika nisu dopušteni.
   Članak 12.
   1.   Nalogodavac svom trgovačkom zastupniku daje izvješće o dospjeloj proviziji najkasnije posljednjeg dana mjeseca koji slijedi nakon tromjesečja u kojem je provizija dospjela. Izvješće sadržava glavne podatke na temelju kojih je izračunan iznos provizije.
   2.   Trgovački zastupnik ima pravo zahtijevati sve podatke, a posebno izvode iz knjiga, koji su dostupni njegovom nalogodavcu i koji su mu potrebni kako bi provjerio iznos provizije koji mu se duguje.
   3.   Sporazumi koji odstupaju od stavaka 1. i 2. ovog članka na štetu trgovačkog zastupnika nisu dopušteni.
   4.   Ova Direktiva ne dovodi u pitanje nacionalne odredbe država članica koje trgovačkom zastupniku priznaju pravo pregleda knjiga nalogodavca.
   POGLAVLJE IV.

      Sklapanje i raskid ugovora o zastupanju

   Članak 13.
   1.   Svaka stranka ima pravo od druge stranke zahtijevati potpisanu ispravu koja uključuje naknadno dogovorene uvjete. Odustajanje od ovog prava nije dopušteno.
   2.   Neovisno o stavku 1. ovog članka, država članica može propisati da ugovor o zastupanju nije valjan ako za njega ne postoji dokaz u pisanom obliku.
   Članak 14.
   Ugovor o zastupanju na određeno razdoblje koji obje stranke nastavljaju izvršavati nakon što je to razdoblje isteklo, smatra se konvertiranim u ugovor o zastupanju na neodređeno razdoblje.
   Članak 15.
   1.   Ako je ugovor o zastupanju sklopljen na neodređeno razdoblje, bilo koja stranka može ga raskinuti obaviješću.
   2.   Rok za davanje obavijesti iznosi jedan mjesec za prvu godinu ugovora, dva mjeseca u slučaju da je započela druga godina, te tri mjeseca ako je započela treća godina i sljedeće godine. Stranke ne mogu dogovoriti kraće rokove za davanje obavijesti.
   3.   Države članice mogu utvrditi rok za davanje obavijesti na četiri mjeseca za četvrtu godinu ugovora, pet mjeseci za petu godinu te šest mjeseci za šestu godinu i sljedeće godine. Države članice mogu odlučiti da stranke ne mogu dogovoriti kraće rokove.
   4.   Ako stranke dogovore dulja razdoblja od onih iz stavaka 2. i 3. ovog članka, rok za davanje obavijesti koji mora poštovati nalogodavac ne smije biti kraći od onog kojeg mora poštovati trgovački zastupnik.
   5.   Zadnji dan roka za davanje obavijesti mora se poklapati s krajem kalendarskog mjeseca, osim ako stranke ne ugovore drukčije.
   6.   Odredbe ovog članka primjenjuju se na ugovor o zastupanju na određeno razdoblje u slučaju kad je, sukladno članku 14. ove Direktive, pretvoren u ugovor o zastupanju na neodređeno razdoblje, podložno odredbi da prethodno određeno razdoblje mora biti uzeto u obzir prilikom izračuna roka za davanje obavijesti.
   Članak 16.
   Odredbe ove Direktive ne utječu na primjenu propisa država članica, ako oni propisuju raskid ugovora o zastupanju bez otkaznog roka:

               (a)

               zbog propusta jedne stranke da ispuni sve ili dio svojih obveza;

               (b)

               u slučaju izvanrednih okolnosti.

         Članak 17.
   1.   Države članice poduzimaju neophodne mjere kako bi osigurale da trgovački zastupnik, nakon raskida ugovora o zastupanju, bude obeštećen sukladno stavku 2. ovog članka, odnosno da mu se nadoknadi šteta sukladno stavku 3. ovog članka.
   2.

               (a)

               Trgovački zastupnik ima pravo na odštetu ako i u mjeri u kojoj:

                           —

                           je nalogodavcu osigurao nove stranke ili je u značajnoj mjeri povećao opseg posla s postojećim strankama te nalogodavac nastavlja ostvarivati znatnu korist od poslovanja s takvim strankama, i

                           —

                           plaćanje odštete je pravično uzmu li se u obzir sve okolnosti, a posebno izgubljena provizija trgovačkog zastupnika od poslovanja s takvim strankama. Države članice mogu propisati da takve okolnosti također uključuju primjenu ili neprimjenu trgovinske klauzule, u smislu članka 20. ove Direktive.

               (b)

               Iznos odštete ne može prelaziti iznos koji odgovara odšteti za jednu godinu izračunatoj na temelju prosječne godišnje naknade za rad trgovačkog zastupnika tijekom prethodnih pet godina, a ako se ugovor izvršava manje od pet godina, odšeta se izračunava na temelju prosjeka za to razdoblje.

               (c)

               Odobrenje ovakve odštete ne sprečava trgovačkog zastupnika da zahtijeva naknadu štete.

         3.   Trgovački zastupnik ima pravo na naknadu štete koju trpi, a koja je nastala zbog raskida njegovih ugovornih odnosa s nalogodavcem.
   Smatra se da takva šteta nastaje posebno onda kada do raskida dolazi u okolnostima:

               —

               koje trgovačkom zastupniku uskraćuju proviziju koju bi stekao urednim izvršenjem ugovora o zastupanju osiguravajući tako nalogodavcu znatne koristi vezano uz svoje djelatnosti,

               —

               i/ili koje nisu omogućile trgovačkom zastupniku amortizaciju troškova i rashoda koje je pretrpio s ciljem izvršenja ugovora o zastupanju, a po savjetu nalogodavca.

         4.   Pravo na odštetu na način kako je propisano stavkom 2. ovog članka, odnosno na naknadu štete na način kako je propisano stavkom 3. ovog članka, također nastupa u slučaju kad ugovor o zastupanju prestaje zbog smrti trgovačkog zastupnika.
   5.   Trgovački zastupnik gubi pravo na odštetu u slučajevima iz stavka 2. ovog članka, odnosno na naknadu štete u slučajevima iz stavka 3. ovog članka, ako u roku od jedne godine nakon raskida ugovora nije obavijestio nalogodavca da namjerava ostvariti svoje pravo.
   6.   Komisija u roku od osam godina od dana notifikacije ove Direktive, Vijeću podnosi izvješće o provedbi ovog članka te, ako je potrebno, podnosi prijedloge za njegove izmjene.
   Članak 18.
   Obveza plaćanja odštete ili naknade štete iz članka 17. ove Direktive ne nastaje:

               (a)

               ako je nalogodavac raskinuo ugovor o zastupanju zbog propusta koji se može pripisati trgovačkom zastupniku, što bi opravdalo raskid ugovora o zastupanju bez otkaznog roka prema nacionalnom zakonodavstvu;

               (b)

               ako je trgovački zastupnik raskinuo ugovor o zastupanju, a ako takav raskid nije opravdan okolnostima koje se mogu pripisati nalogodavcu ili na temelju godina, nemoći ili bolesti trgovačkog zastupnika, zbog čega se od njega ne može razumno zahtijevati da nastavi s djelatnostima;

               (c)

               ako trgovački zastupnik, sporazumno s nalogodavcem, svoja prava i obveze iz ugovora o zastupanju prenese na drugu osobu.

         Članak 19.
   Stranke ne mogu odstupati od članaka 17. i 18. ove Direktive na štetu trgovačkog zastupnika prije isteka ugovora o zastupanju.
   Članak 20.
   1.   Za potrebe ove Direktive, sporazum kojim se ograničavaju poslovne djelatnosti trgovačkog zastupnika nakon raskida ugovora o zastupanju, dalje u tekstu se navodi kao klauzula zabrane konkurencije.
   2.   Klauzula zabrane konkurencije je valjana samo ako i u mjeri u kojoj:

               (a)

               je zaključena u pisanom obliku; i

               (b)

               odnosi se na zemljopisno područje odnosno skupinu stranaka i zemljopisno područje povjereno trgovačkom zastupniku, te na vrstu robe koju pokriva njegovo zastupanje sukladno ugovoru.

         3.   Klauzula zabrane konkurencije valjana je najdulje dvije godine nakon raskida ugovora o zastupanju.
   4.   Ovaj članak ne utječe na odredbe nacionalnog prava koje nalažu druga ograničenja valjanosti ili primjenjivosti zabrane konkurencije, odnosno koje omogućuju sudovima smanjenje obveza stranaka koje proistječu iz takvog sporazuma.
   POGLAVLJE V.

      Opće i završne odredbe

   Članak 21.
   Ova Direktiva ne obvezuje države članice da propišu objavljivanje informacija ako bi takvo objavljivanje bilo u suprotnosti s javnim poretkom.
   Članak 22.
   1.   Države članice donose odredbe potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 1. siječnja 1990. One o tome odmah obavješćuju Komisiju. Te odredbe se primjenjuju barem na ugovore sklopljene nakon njihova stupanja na snagu. Primjenjuju se na ugovore na snazi najkasnije do 1. siječnja 1994.
   2.   Počevši od notifikacije ove Direktive, države članice Komisiji dostavljaju glavne zakone i druge propise koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   3.   Međutim, s obzirom na Irsku i Ujedinjenu Kraljevinu, 1. siječanj 1990. iz stavka 1. ovog članka zamjenjuje se s 1. siječnja 1994.
   S obzirom na Italiju, 1. siječanj 1990. zamjenjuje se s 1. siječnja 1993. u slučaju obveza koje proizlaze iz članka 17. ove Direktive.
   Članak 23.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 18. prosinca 1986.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         M. JOPLING

      (1)  SL C 13, 18.1.1977., str. 2.; SL C 56, 2.3.1979., str. 5.

      (2)  SL C 239, 9.10.1978., str. 17.

      (3)  SL C 59, 8.3.1978., str. 31.

      (4)  SL 56, 4.4.1964., str. 869/64.


title: Direktiva Vijeća 2009/119/EZ od 14. rujna 2009. o obvezi država članica da održavaju minimalne zalihe sirove nafte i/ili naftnih derivata

text:
               12/Sv. 5

               HR

               Službeni list Europske unije

               82

         32009L0119

               L 265/9

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

         DIREKTIVA VIJEĆA 2009/119/EZ
   od 14. rujna 2009.
   o obvezi država članica da održavaju minimalne zalihe sirove nafte i/ili naftnih derivata
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 100.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   nakon savjetovanja s Europskog nadzornika za zaštitu podataka (3),
   budući da:

               (1)

               Opskrba Zajednice sirovom naftom i naftnim derivatima i dalje je vrlo važna, osobito za sektor prometa i kemijsku industriju.

               (2)

               Povećana koncentracija proizvodnje, postupno smanjenje rezervi nafte i rastuća svjetska potrošnja naftnih derivata povećavaju rizik od poteškoća u opskrbi.

               (3)

               Europsko vijeće, u svojem Akcijskom planu (2007. — 2009.), pod nazivom „Energetska politika za Europu”, naglasilo je potrebu za poboljšanjem sigurnosti opskrbe za Europsku uniju (EU) u cjelini te za svaku državu članicu, inter alia, preispitivanjem mehanizama Unije za osiguravanje zaliha nafte, s posebnim osvrtom na dostupnost nafte u slučaju krize.

               (4)

               Taj cilj, među ostalim, zahtijeva veće približavanje sustava Zajednice i sustava koji predviđa Međunarodna agencija za energetiku (dalje u tekstu „IEA”).

               (5)

               Na temelju Direktive Vijeća 2006/67/EZ od 24. srpnja 2006. o obvezi država članica da održavaju minimalne zalihe sirove nafte i/ili naftnih derivata (4), zalihe se izračunavaju na temelju prosječne domaće dnevne potrošnje tijekom prethodne kalendarske godine. S druge strane, obveze držanja zaliha na temelju Sporazuma o međunarodnom energetskom programu od 18. studenoga 1974. (dalje u tekstu „Sporazum IEA-e”) izračunavaju se na temelju neto uvoza nafte i naftnih derivata. Iz tog razloga, te zbog ostalih razlika u metodologiji, način na koji se izračunavaju obveze držanja zaliha i zalihe Zajednice za slučaj nužde trebalo bi prilagoditi načinima izračunavanja koji se koriste u okviru Sporazuma IEA-e, bez obzira na činjenicu da bi metodologiju izračunavanja koju koristi IEA možda trebalo ocijeniti u svjetlu tehnoloških poboljšanja tijekom posljednjih desetljeća i da bi države koje nisu članice IEA-e i koje su u potpunosti ovisne o uvozu mogle trebati dulje razdoblje za prilagodbu svojih obveza za držanje zaliha. Moglo bi se pokazati da su daljnje izmjene načina i postupaka za izračunavanje razine zaliha potrebne i korisne za daljnje povećanje usklađenosti s praksom IEA-e, uključujući na primjer promjene koje dovode do toga da se smanji stopa smanjenja postotka od 10 % koja se koristi u izračunavanju zaliha za određene države članice, što bi omogućilo drugačiji obračun zaliha nafte ili bi omogućilo da se uračunavaju i zalihe koje se nalaze u tankerima u teritorijalnim vodama država članica.

               (6)

               Domaća proizvodnja nafte može sama po sebi doprinijeti sigurnosti opskrbe te stoga dati opravdanje državama članicama koje proizvode naftu da drže manje zaliha od ostalih država članica. Odstupanje takve vrste ipak ne bi smjelo uzrokovati značajne razlike u obvezama držanja zaliha u usporedbi s onima koje se primjenjuju na temelju Direktive 2006/67/EZ. Iz toga slijedi da bi obveza držanja zaliha za neke države članice trebala biti određena na temelju domaće potrošnje nafte, a ne na temelju uvoza.

               (7)

               Zaključci predsjedništva Europskog vijeća u Bruxellesu od 8. i 9. ožujka 2007. pokazuju da za Zajednicu postaje sve važnije i nužnije uspostavljanje integrirane energetske politike kojom bi se spojile aktivnosti na europskoj razini i razini država članica. Stoga je nužno osigurati veće približavanje normi koje osiguravaju mehanizmi za držanje zaliha u različitim državama članicama.

               (8)

               Dostupnost zaliha nafte te zaštita opskrbe energijom osnovni su elementi javne sigurnosti za države članice i za Zajednicu. Postojanje središnjih tijela za zalihe (CSE-ovi) u Zajednici omogućava približavanje tim ciljevima. Kako bi se predmetnim državama članicama omogućilo optimalno korištenje nacionalnog prava pri utvrđivanju opisa rada njihovih CSE-ova, uz olakšavanje financijskog opterećenja držanja zaliha za krajnje korisnike, dovoljno je zabraniti korištenje zaliha za komercijalne svrhe, istodobno dopuštajući držanje zaliha na bilo kojoj lokaciji u Zajednici te od strane bilo kojeg CSE-a koji je osnovan s tim ciljem.

               (9)

               S obzirom na ciljeve zakonodavstva Zajednice u vezi sa zalihama nafte, moguću zabrinutost pojedinih država članica u pogledu sigurnosti te želju za povećanjem strogosti i transparentnosti mehanizma solidarnosti između država članica, potrebno je što je više moguće usredotočiti rad CSE-ova na njihova državna područja.

               (10)

               Trebalo bi omogućiti držanje zaliha na bilo kojem mjestu u Zajednici, pod uvjetom da se vodi računa o njihovoj fizičkoj dostupnosti. Stoga bi gospodarskim subjektima koji imaju obvezu držanja zaliha trebalo omogućiti da prenesu svoje obveze na druge gospodarske subjekte ili na bilo koji CSE. Nadalje, pod uvjetom da se te obveze mogu prenijeti na slobodno izabrani CSE koji se nalazi unutar Zajednice, uz plaćanje iznosa koji je ograničen na troškove pružene usluge, smanjit će se rizik od diskriminacijske prakse na nacionalnoj razini. Pravo gospodarskog subjekta da prenese obveze ne bi smjelo značiti da bilo koji subjekt mora prihvatiti takve obveze, osim ako je ovom Direktivom predviđeno drukčije. Kada države članice odluče ograničiti prava subjekata da prenose obveze, trebale bi subjektima osigurati pravo da mogu prenijeti određeni minimalni postotak svojih obveza; te države članice stoga bi trebale osigurati da će njihovi CSE-ovi prihvatiti prijenos obveza držanja zaliha s obzirom na količinu koja je potrebna kako bi se jamčio taj minimalni postotak.

               (11)

               Države članice trebale bi osigurati potpunu dostupnost svih zaliha čije se držanje zahtijeva zakonodavstvom Zajednice. Kako bi jamčile tu dostupnost, ne bi smjelo biti nikakvih ograničenja prava vlasništva nad tim zalihama koja bi mogla spriječiti njihovo korištenje u slučaju poremećaja opskrbe naftom. Ne bi se smjelo uzeti u obzir naftne derivate u vlasništvu poduzeća koja su izložene značajnom riziku ovrhe nad imovinom. Početak stečajnog postupka ili postupka nagodbe nad gospodarskim subjektima koji imaju obvezu držanja zaliha može se smatrati postojanjem takvog rizika.

               (12)

               Kako bi se državama članicama omogućilo brzo reagiranje u slučajevima osobite hitnosti ili lokalnih kriza, moglo bi biti prikladno da im se u takvim situacijama omogući korištenje dijela njihovih zaliha. Takvi hitni slučajevi ili lokalne krize ne bi uključivali situacije uzrokovane promjenom cijene sirove nafte ili naftnih derivata, ali mogu uključivati poremećaje u opskrbi prirodnim plinom koji zahtijevaju promjenu goriva, tj. korištenje sirove nafte ili naftnih derivata kao goriva za proizvodnju energije.

               (13)

               S obzirom na zahtjeve u vezi s uspostavljanjem politika za izvanredne situacije, približavanje normi koje osiguravaju nacionalni mehanizmi za držanje zaliha i osiguravanje boljeg pregleda razine zaliha, osobito u slučajevima kriza, države članice i Zajednica trebale bi imati sredstva za pojačanu kontrolu tih zaliha. Zalihe koje se drže u okviru bilateralnih sporazuma ili ugovorna prava na kupovinu određenih količina zaliha (kuponi) koji ispunjavaju sve obveze iz trenutačne direktive trebali bi tvoriti korisne instrumente, usklađene s ovim ciljem većeg približavanja.

               (14)

               Vlasništvo država članica ili CSE-ova koje su osnovala različita državna tijela nad značajnim dijelom tih zaliha trebalo bi omogućiti povećanje razine kontrole i transparentnosti, barem za taj dio zaliha.

               (15)

               Kako bi se pomoglo poboljšanju sigurnosti opskrbe u Zajednici, zalihe, poznate kao „posebne zalihe”, koje su kupile države članice ili CSE-ovi i koje su uspostavljene na temelju odluka koje su donijele države članice, trebale bi odgovarati stvarnim potrebama u slučaju krize. Također bi trebale imati poseban pravni status kako bi se osigurala potpuna dostupnost ako izbije takva kriza. U tu svrhu predmetne države članice trebale bi osigurati poduzimanje odgovarajućih mjera za bezuvjetnu zaštitu tih zaliha od svih mjera ovrhe.

               (16)

               U ovoj fazi, količine koje trebaju biti u vlasništvu CSE-ova ili država članica trebale bi se utvrditi na razini koju svaka predmetna država članica utvrđuje neovisno i dobrovoljno.

               (17)

               S obzirom na potrebu za povećanjem razine kontrole i transparentnosti, zalihe za slučaj nužde koje nisu posebne zalihe trebale bi podlijegati povećanim zahtjevima praćenja i, u određenim slučajevima, od država članica trebalo bi se zahtijevati da obavješćuju o mjerama pomoću kojih se upravlja dostupnošću zaliha za slučaj nužde te o svim promjenama u vezi s njihovim održavanjem.

               (18)

               Mogle bi se dozvoliti promjene u količini posebnih zaliha radi pojedinačne zamjene zaliha, kako bi se omogućile radnje koje su potrebne za osiguravanje svježine zaliha, za osiguravanje usklađenosti s promijenjenim specifikacijama proizvoda ili za izdavanje novih natječaja za skladištenje.

               (19)

               Ako su zalihe za slučaj nužde i posebne zalihe pomiješane s ostalim zalihama koje drži gospodarski subjekt, trebalo bi pojačati preglednost razine zaliha za slučaj nužde.

               (20)

               Čini se da učestalost izrade popisa zaliha i krajnji rok za njihovu predaju, kako je propisano Direktivom 2006/67/EZ, nisu usklađeni s različitim sustavima držanja zaliha u ostalim dijelovima svijeta. U rezoluciji o makroekonomskim posljedicama povećanja cijene energije, Europski parlament izrazio je potporu prijedlogu za češćim izvješćivanjem.

               (21)

               Kako bi se spriječilo dvostruko izvješćivanje s obzirom na podatke koje države članice trebaju dostaviti o različitim kategorijama derivata, Uredba (EZ) br. 1099/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o energetskoj statistici (5) trebala bi služiti kao referentna točka za različite kategorije naftnih derivata iz ove Direktive.

               (22)

               Kako bi se poboljšala sigurnost opskrbe, potpunije obavješćivalo tržište, umirili potrošači u vezi sa stanjem zaliha nafte i optimizirao način na koji se prenose podaci, trebalo bi predvidjeti mogućnost naknadnih izmjena ili pojašnjenja pravila za pripremu i dostavu statističkih sažetaka.

               (23)

               S istim ciljem na umu trebalo bi proširiti pripremu i dostavu statističkih sažetaka i na ostale zalihe, pored zaliha za slučaj nužde i posebnih zaliha te predvidjeti da se ti sažeci dostavljaju na mjesečnoj osnovi.

               (24)

               S obzirom na to da postoji mogućnost pojave pogrešaka ili razlika u sažecima koji se dostavljaju Komisiji, trebalo bi zaposlenicima Komisije ili ovlaštenim agentima omogućiti pregledavanje pripremljenosti za hitne slučajeve i držanje zaliha država članica. Kako bi se takvi pregledi obavili učinkovito u skladu s nacionalnim postupcima, trebalo bi se oslanjati na nacionalne režime država članica.

               (25)

               Primljeni ili prikupljeni podaci trebali bi biti podvrgnuti složenoj elektroničkoj i statističkoj obradi. To zahtijeva upotrebu integriranih alata i postupaka. Komisija bi stoga trebala biti osposobljena za poduzimanje svih odgovarajućih mjera u tu svrhu, osobito razvoj novih računalnih sustava.

               (26)

               Zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane država članica uređena je Direktivom 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (6), dok je zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane Komisije uređena Uredbom (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (7). Ti akti posebno zahtijevaju da obrada osobnih podataka bude opravdana zakonitim ciljem i određuju da bilo koji osobni podatak koji je slučajno prikupljen mora biti odmah izbrisan.

               (27)

               Naftni derivati često se miješaju s biogorivima i određenim aditivima. Kada se miješaju ili se namjeravaju miješati s naftnim derivatima, trebalo bi ih moći uzeti u obzir i prilikom izračunavanja obveze držanja zaliha i prilikom izračunavanja zaliha koje se drže.

               (28)

               Predmetnim državama članicama trebalo bi omogućiti ispunjavanje svih obveza koje im mogu biti nametnute kao rezultat odluke o puštanju u promet zaliha, donesene u skladu sa Sporazumom IEA-e ili njegovim provedbenim mjerama. Pravilno i pravodobno izvršenje odluka IEA-e predstavlja ključan faktor za učinkovit odgovor u slučaju poteškoća u opskrbi. Kako bi to osigurale, države članice trebale bi dio svojih zaliha za slučaj nužde pustiti u promet, u mjeri predviđenoj predmetnom odlukom IEA-e. Komisija bi trebala usko surađivati s IEA-om i aktivnosti na razini Zajednice trebala bi temeljiti na metodologiji IEA-e. Komisiji bi posebno trebalo omogućiti da svim državama članicama preporuči puštanje zaliha u promet ako je to potrebno da dopuni i olakša provedbu odluke IEA-e o pozivanju svojih članica da puste zalihe u promet. Prikladno je da države članice pozitivno odgovore na takve preporuke Komisije, u interesu jake solidarnosti i kohezije u čitavoj Zajednici prilikom odgovora na poremećaj u opskrbi, između onih država članica koje su članice IEA-e i onih koje to nisu.

               (29)

               Namjena je Direktive Vijeća 73/238/EEZ od 24. srpnja 1973. o mjerama ublažavanja učinaka teškoća u opskrbi sirovom naftom i naftnim derivatima (8) posebno nadoknaditi ili barem umanjiti štetne učinke bilo kojih teškoća, čak i ako su privremene, čija je posljedica značajno smanjenje opskrbe sirovom naftom i naftnim derivatima, uključujući i ozbiljan poremećaj gospodarske aktivnosti Zajednice, do kojeg bi moglo doći zbog takvog smanjenja. Ova bi Direktiva trebala sadržavati slične mjere.

               (30)

               Direktiva 73/238/EEZ također ima za cilj osnivanje savjetodavnog tijela koje će olakšati koordinaciju praktičnih mjera koje u ovom području poduzimaju ili predlažu države članice. Takvo bi tijelo trebalo predvidjeti ovom Direktivom. I dalje je potrebno da svaka država članica sastavi plan koji se može koristiti u slučaju teškoća u opskrbi sirovom naftom i naftnim derivatima. Svaka bi država članica također trebala uspostaviti organizacijske mjere koje se poduzimaju u slučaju krize.

               (31)

               S obzirom na to da ova Direktiva uvodi brojne nove mehanizme, trebalo bi preispitati njezinu provedbu i funkcioniranje.

               (32)

               Ova Direktiva zamjenjuje ili pokriva sve aspekte kojima se bavi Odluka Vijeća 68/416/EEZ od 20. prosinca 1968. o sklapanju i provedbi pojedinačnih sporazuma između vlada u vezi s obvezom država članica da održavaju minimalne zalihe sirove nafte i/ili naftnih derivata (9). Ta odluka stoga više nema nikakvu svrhu.

               (33)

               Budući da cilj ove Direktive, a to je održavanje visoke razine sigurnosti opskrbe naftom u Zajednici kroz pouzdane i transparentne mehanizme koji se temelje na solidarnosti među državama članicama, uz istodobno poštovanje pravila unutarnjeg tržišta i tržišnog natjecanja, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog svojeg opsega i učinka može na bolji način ostvariti na razini Zajednice, Zajednica može usvojiti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. Ugovora. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja.

               (34)

               Mjere potrebne za provedbu ove Direktive trebalo bi usvojiti u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (10).

               (35)

               U skladu s točkom 34. Međuinstitucionalnog sporazuma o boljoj izradi zakonodavstva, države članice potiču se da sastave, u vlastitom interesu i u interesu Zajednice, vlastite tablice koje prikazuju, što je više moguće, korelaciju između ove Direktive i mjera prenošenja te da ih učine javnima.

               (36)

               Direktive 73/238/EEZ i 2006/67/EZ te Odluku 68/416/EEZ stoga bi trebalo staviti izvan snage,

         DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Cilj
   Ovom se Direktivom utvrđuju pravila koja imaju za cilj osiguravanje visoke razine sigurnosti opskrbe naftom u Zajednici, kroz pouzdane i transparentne mehanizme koji se temelje na solidarnosti među državama članicama, održavanje minimalnih zaliha sirove nafte i/ili naftnih derivata i uspostavu potrebnih proceduralnih sredstava za rješavanje ozbiljnih nestašica.
   Članak 2.
   Definicije
   Za potrebe ove Direktive:

               (a)

               „referentna godina” znači kalendarska godina podataka o potrošnji ili neto uvozu koji se koriste za izračunavanje zaliha koje treba držati ili zaliha koje se stvarno drže u zadanom vremenu;

               (b)

               „aditivi” znači spojevi koji nisu ugljikovodici, a koji se dodaju ili miješaju s derivatom kako bi se izmijenila njegova svojstva;

               (c)

               „biogorivo” znači tekuće ili plinovito gorivo koje se koristi u prijevozu, proizvedeno iz biomase, gdje „biomasa” znači biorazgradiva frakcija proizvoda, otpada i ostataka iz poljoprivrede (uključujući biljne i životinjske tvari), šumarstva i povezanih industrija, kao i biorazgradiva frakcija industrijskog i komunalnog otpada;

               (d)

               „domaća potrošnja” znači ukupne količine, izračunane u skladu s Prilogom II., isporučene unutar zemlje za upotrebu u energiji i za neenergetsku upotrebu; ovaj zbroj obuhvaća isporuke sektoru energetske transformacije i isporuke sektoru industrije, prometa, kućanstvima i ostalim sektorima za „krajnju” potrošnju; također obuhvaća vlastitu potrošnju energetskog sektora (osim goriva za rafinerije);

               (e)

               „stvarna međunarodna odluka o puštanju zaliha u promet” znači svaka važeća odluka Upravljačkog odbora Međunarodne agencije za energetiku o stavljanju sirove nafte ili naftnih derivata na tržište kroz puštanje u promet zaliha njezinih članica i/ili dodatne mjere;

               (f)

               „središnje tijelo za zalihe” (CSE) znači tijelo ili služba na koju se mogu prenijeti ovlasti za prikupljanje, održavanje ili prodaju zaliha nafte, uključujući i zalihe za slučaj nužde i posebne zalihe;

               (g)

               „veliki poremećaj u opskrbi” znači značajan i iznenadan pad u opskrbi Zajednice ili države članice sirovom naftom ili naftnim derivatima, bez obzira na to je li zbog toga donesena stvarna međunarodna odluka o puštanju zaliha u promet;

               (h)

               „međunarodni pomorski spremnici” imaju značenje kao u Prilogu A odjeljku 2.1. Uredbe (EZ) br. 1099/2008;

               (i)

               „zalihe nafte” znači zalihe energetskih proizvoda navedenih u Prilogu C odjeljku 3.1. prvom stavku Uredbe (EZ) br. 1099/2008;

               (j)

               „zalihe za slučaj nužde” znači zalihe nafte koje svaka država članica mora održavati na temelju članka 3.;

               (k)

               „komercijalne zalihe” znači one zalihe nafte koje drže gospodarski subjekti, a čije se održavanje ne zahtijeva ovom Direktivom;

               (l)

               „posebne zalihe” znači zalihe nafte koje zadovoljavaju uvjete iz članka 9.;

               (m)

               „fizička dostupnost” znači organiziranje mjesta i prijevoza zaliha kako bi se osiguralo njihovo puštanje u promet ili učinkovitu dostavu krajnjim korisnicima i tržištu, u onom vremenskom okviru i pod uvjetima koji doprinose ublažavanju mogućih problema u opskrbi.

         Definicije iz ovog članka mogu se pojasniti ili izmijeniti u skladu s regulatornim postupkom iz članka 23. stavka 2.
   Članak 3.
   Zalihe za slučaj nužde – Izračunavanje obveza držanja zaliha
   1.   Države članice donose odgovarajuće zakone i druge propise kako bi do 31. prosinca 2012. osigurale da ukupne zalihe nafte, koje se u svako doba održavaju unutar Zajednice u njihovu korist, odgovaraju barem količini od 90 dana prosječnog dnevnog neto uvoza ili od 61 dana prosječne dnevne domaće potrošnje, ovisno o tome koja je količina veća.
   2.   Prosječni dnevni neto uvoz koji se uzima u obzir izračunava se na temelju ekvivalenta sirove nafte u uvozu iz prethodne kalendarske godine, koji se određuje u skladu s načinima i postupcima iz Priloga I.
   Prosječna dnevna domaća potrošnja koja se uzima u obzir izračunava se na temelju ekvivalenta sirove nafte u domaćoj potrošnji tijekom prethodne kalendarske godine, koji se utvrđuje i izračunava u skladu s načinima i postupcima iz Priloga II.
   3.   Međutim, neovisno o stavku 2., dnevni prosjeci neto uvoza i domaće potrošnje iz tog stavka, za razdoblje od 1. siječnja do 31. ožujka svake kalendarske godine, određuju se na temelju količina koje su uvezene ili potrošene tijekom pretposljednje godine prije predmetne kalendarske godine.
   4.   Načini i postupci za izračunavanje obveze držanja zaliha predviđeni u ovom članku mogu se izmijeniti u skladu s regulatornim postupkom iz članka 23. stavka 2.
   Članak 4.
   Izračunavanje razine zaliha
   1.   Razine zaliha koje se drže izračunavaju se pomoću metoda iz Priloga III. Kod izračunavanja razina zaliha koje se drže za svaku kategoriju u skladu s člankom 9., ti se načini primjenjuju samo na derivate iz predmetne kategorije.
   2.   Razine zaliha koje se drže u zadanom vremenu izračunavaju se pomoću podataka iz referentne godine koja je određena u skladu s pravilima iz članka 3.
   3.   Bilo koje zalihe nafte mogu se istodobno uključiti i u izračunavanje zaliha države članice za slučaj nužde i u izračunavanje posebnih zaliha države članice, pod uvjetom da te zalihe nafte zadovoljavaju sve uvjete iz ove Direktive za obje vrste zaliha.
   4.   Načini i postupci izračunavanja razina zaliha iz stavaka 1. i 2. mogu se izmijeniti u skladu s regulatornim postupkom iz članka 23. stavka 2. Posebno se može pokazati da je potrebno i korisno izmijeniti te načine i postupke, uključujući i primjenu smanjenja iz Priloga III., kako bi se osigurala usklađenost s praksom IEA-e.
   Članak 5.
   Dostupnost zaliha
   1.   Države članice osiguravaju da zalihe za slučaj nužde i posebne zalihe uvijek budu na raspolaganju i fizički dostupne u svrhu ove Direktive. One uspostavljaju postupke za identifikaciju, evidenciju i kontrolu tih zaliha kako bi se uvijek mogle provjeriti. Ovaj se zahtjev primjenjuje i na sve zalihe za slučaj nužde i na posebne zalihe koje su pomiješane s ostalim zalihama koje drže gospodarski subjekti.
   Države članice poduzimaju sve potrebne mjere za sprečavanje svih prepreka i terećenja koji bi mogli ometati dostupnost zaliha za slučaj nužde i posebnih zaliha. Svaka država članica može postaviti ograničenja ili dodatne uvjete u vezi s mogućnošću držanja svojih zaliha za slučaj nužde i posebnih zaliha izvan svojeg državnog područja.
   2.   Ako postoji razlog za primjenu hitnih postupaka iz članka 20., države članice zabranjuju i ne poduzimaju nikakve mjere kojima se ometa prijenos, korištenje ili puštanje u promet zaliha za slučaj nužde ili posebnih zaliha druge države, koje za njezin račun drže na svojem državnom području.
   Članak 6.
   Registar zaliha za slučaj nužde – Godišnje izvješće
   1.   Svaka država članica vodi i stalno ažurira detaljni registar svih zaliha za slučaj nužde, koje drži za svoje potrebe i koje ne čine posebne zalihe. Taj registar posebno sadrži podatke potrebne za određivanje točne lokacije skladišta, rafinerije ili objekta za držanje zaliha gdje se nalaze predmetne zalihe, kao i njihove količine, vlasnika zaliha i njihovu vrstu, s upućivanjem na kategorije utvrđene u Prilogu C odjeljku 3.1. prvom stavku Uredbe (EZ) br. 1099/2008.
   2.   Do 25. veljače svake godine svaka država članica dostavlja Komisiji primjerak sažetka registra zaliha iz stavka 1. iz kojeg se vide barem količine i vrsta zaliha za slučaj nužde koje su uvrštene u registar na posljednji dan prethodne kalendarske godine.
   3.   Države članice također šalju Komisiji cjelovitu kopiju registra u roku od 15 dana od zahtjeva Komisije; u toj kopiji mogu se izostaviti osjetljivi podaci koji se odnose na lokaciju zaliha. Takvi zahtjevi mogu se postaviti najkasnije 5 godina od dana na koji se odnose zatraženi podaci i ne smiju se odnositi na podatke u vezi s razdobljem prije 1. siječnja 2013.
   Članak 7.
   Središnja tijela za zalihe
   1.   Države članice mogu osnovati CSE-ove.
   Država članica ne može osnovati više od jednog CSE-a ili bilo kojeg sličnog tijela. Država članica može osnovati svoj CSE na bilo kojoj lokaciji unutar Zajednice.
   Ako država članica osniva CSE, on ima oblik neprofitnog tijela ili službe koja radi u općem interesu i ne smatra se gospodarskim subjektom u smislu ove Direktive.
   2.   Osnovna namjena CSE-a je prikupljanje, održavanje i prodaja zaliha nafte u smislu ove Direktive ili u smislu usklađivanja s međunarodnim sporazumima koji se odnose na održavanje zaliha nafte. To je jedino tijelo ili služba na koje se mogu prenijeti ovlasti za prikupljanje ili prodaju posebnih zaliha.
   3.   CSE-ovi ili države članice mogu, za određeno razdoblje, prenijeti zadatke vezane uz upravljanje zalihama za slučaj nužde i, s iznimkom prodaje i prikupljanja, posebnim zalihama, ali samo na:

               (a)

               drugu državu članicu na čijem se državnom području nalaze takve zalihe ili CSE koji je osnovala ta država članica. Tako preneseni zadaci ne mogu se dalje prenijeti na druge države članice ili na CSE koji su one osnovale. Država članica koja je osnovala CSE, kao i svaka država članica na čijem će se državnom području držati zalihe, ima pravo uvjetovati prijenos svojim odobrenjem;

               (b)

               gospodarske subjekte. Tako preneseni zadaci ne mogu se dalje prenositi. Ako takav prijenos zadataka, ili bilo koja promjena ili proširenje tih zadataka, uključuje zadatke koji se odnose na upravljanje zalihama za slučaj nužde i posebnim zalihama koje se drže u drugoj državi članici, to mora biti unaprijed odobreno i od strane države članice za čiji se račun drže zalihe i od strane svih država članica na čijim će se državnim područjima držati zalihe.

         4.   Svaka država članica koja ima CSE od njega zahtijeva, u smislu članka 8. stavaka 1. i 2.:

               (a)

               redovno objavljivanje potpunih podataka, razvrstanih po kategorijama derivata, o količinama zaliha za koje može preuzeti održavanje za gospodarske subjekte, ili ako je prikladno, za zainteresirane CSE-ove;

               (b)

               najmanje 7 mjeseci unaprijed, objavljivanje uvjeta pod kojima je spreman pružati usluge u vezi s održavanjem zaliha za gospodarske subjekte. Uvjete pod kojima se mogu pružati usluge, uključujući i uvjete u vezi s vremenskim rasporedom, također mogu odrediti nadležna državna tijela, ili se može utvrditi najbolja ponuda gospodarskih subjekata ili, ako je prikladno, zainteresiranih CSE-ova nakon raspisivanja javnog natječaja.

         CSE-ovi prihvaćaju takav prijenos zadataka pod objektivnim, transparentnim i nediskriminacijskim uvjetima. Uplate gospodarskih subjekata za usluge CSE-a ne smiju prelaziti ukupne troškove pruženih usluga i takve se uplate ne smiju tražiti prije formiranja zaliha. CSE može uvjetovati svoj pristanak na prijenos zadataka dostavljanjem garancije ili nekog drugog oblika jamstva od strane gospodarskog subjekta.
   Članak 8.
   Gospodarski subjekti
   1.   Svaka država članica osigurava da svaki gospodarski subjekt kojem nametne obvezu držanja zaliha radi ispunjavanja obveza iz članka 3. ima pravo prenijeti te obveze, barem djelomično i po izboru gospodarskog subjekta, ali samo na:

               (a)

               CSE države članice za čiji se račun drže takve zalihe;

               (b)

               jedan ili više CSE-ova koji su unaprijed izjavili da su spremni držati takve zalihe, pod uvjetom da su takav prijenos obveza unaprijed odobrili i država članica za čiji se račun drže takve zalihe i sve države članice na čijem će se državnom području držati zalihe;

               (c)

               druge gospodarske subjekte koji imaju višak zaliha ili raspoloživih kapaciteta za držanje zaliha izvan državnog područja države članice za čiji se račun unutar Zajednice drže zalihe, pod uvjetom da su takav prijenos obveza unaprijed odobrili i država članica za čiji se račun drže takve zalihe i sve države članice na čijem će se državnom području držati zalihe; i/ili

               (d)

               druge gospodarske subjekte koji imaju višak zaliha ili raspoloživih kapaciteta za držanje zaliha na državnom području države članice za čiji se račun drže zalihe, pod uvjetom da je takav prijenos obveza unaprijed priopćen državi članici. Države članice mogu nametnuti ograničenja ili uvjete za takav prijenos obveza.

         Obveze koje su prenesene u skladu s točkama (c) i (d) ne mogu se dalje prenositi. Bilo koja promjena ili proširenje prijenosa obveza iz točaka (b) i (c) valjani su samo uz prethodno odobrenje svih država članica koje su odobrile prijenos obveza. Bilo koja promjena ili proširenje prijenosa obveza iz točke (d) smatra se novim prijenosom.
   2.   Svaka država članica može gospodarskim subjektima kojima nameće ili je nametnula obvezu držanja zaliha ograničiti prava na prijenos tih obveza.
   Međutim, ako takva ograničenja ograničavaju pravo gospodarskog subjekta da prenese obveze u iznosu koji je manji od 10 % njegove obveze držanja zaliha, država članica osigurava osnivanje CSE-a koji mora prihvatiti prijenos obveza za onu količinu koja je potrebna za zaštitu prava gospodarskog subjekta da prenese najmanje 10 % svoje obveze držanja zaliha.
   Minimalni postotak iz ovog stavka povećava će se s 10 % na 30 % do 31. prosinca 2017.
   3.   Neovisno o odredbama stavaka 1. i 2., država članica može gospodarskom subjektu nametnuti obvezu prijenosa barem dijela njegovih obveza držanja zaliha na CSE države članice.
   4.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi obavijestile gospodarske subjekte o načinima izračunavanja njihove obveze držanja zaliha najkasnije 200 dana prije početka razdoblja na koje se odnosi predmetna obveza. Gospodarski subjekti koriste svoje pravo da prenesu obvezu držanja zaliha na CSE-ove najkasnije 170 dana prije početka razdoblja na koje se odnosi predmetna obveza.
   Ako su gospodarski subjekti obaviješteni manje od 200 dana prije početka razdoblja na koje se odnosi obveza držanja zaliha, mogu bilo kada iskoristiti svoje pravo da prenesu tu obvezu.
   Članak 9.
   Posebne zalihe
   1.   Svaka država članica može se obvezati na održavanje minimalne razine zaliha nafte, iskazane u broju dana potrošnje, u skladu s uvjetima iz ovog članka.
   Posebne zalihe u vlasništvu su države članice ili CSE-a koji je osnovala država članica i održavaju se na području Zajednice.
   2.   Posebne zalihe mogu se sastojati samo od jedne ili više sljedećih kategorija derivata, kako je utvrđeno u Prilogu B odjeljku 4. Uredbe (EZ) br. 1099/2008:

               —

               etan,

               —

               UNP,

               —

               motorni benzin,

               —

               benzin za aviomotore,

               —

               benzin za mlazne motore (naftno mlazno gorivo ili JP4),

               —

               kerozinsko mlazno gorivo,

               —

               ostali kerozini,

               —

               plinsko motorno ulje/dizelsko ulje (destilirano loživo ulje),

               —

               loživo ulje (s velikim sadržajem sumpora i s malim sadržajem sumpora),

               —

                  white spirit i SBP,

               —

               maziva,

               —

               bitumen,

               —

               parafinski voskovi,

               —

               naftni koks.

         3.   Naftne derivate koji čine posebne zalihe svaka država članica identificira na temelju kategorija iz stavka 2. Države članice osiguravaju da su, za referentnu godinu utvrđenu u skladu s pravilima iz članka 3. i s obzirom na derivate koji se nalaze u upotrijebljenim kategorijama, količine potrošene u državi članici izražene u ekvivalentu sirove nafte jednake najmanje 75 % domaće potrošnje izračunane na način iz Priloga II.
   Za svaku kategoriju koju država članica odabere, posebne zalihe za koje je preuzela obvezu održavanja odgovaraju zadanom broju dana prosječne dnevne potrošnje mjerene na temelju njihovog ekvivalenta u sirovoj nafti tijekom referentne godine utvrđene u skladu s pravilima iz članka 3.
   Ekvivalenti u sirovoj nafti iz prvog i drugog podstavka izračunavaju se tako da se s faktorom 1,2 pomnoži ukupan zbroj „zabilježenih bruto domaćih isporuka”, kako je utvrđeno u Prilogu C odjeljku 3.2.1. Uredbe (EZ) br. 1099/2008, za derivate koji su obuhvaćeni upotrijebljenim ili predmetnim kategorijama. Međunarodni pomorski spremnici nisu uključeni u izračun.
   4.   Svaka država članica koja je odlučila održavati posebne zalihe dostavlja Komisiji obavijest koja se objavljuje u Službenom listu Europske unije, navodeći razinu zaliha za koje je preuzela obvezu održavanja te trajanje takve obveze koje iznosi najmanje godinu dana. Dostavljeni minimum primjenjuje se jednako na sve kategorije posebnih zaliha koje država članica koristi.
   Država članica osigurava da se takve zalihe drže za čitavo vrijeme dostavljenog razdoblja, ne dovodeći u pitanje pravo države članice da privremeno smanji zalihe isključivo radi pojedinačne zamjene zaliha.
   Popis kategorija koje koristi država članica ostaje na snazi najmanje godinu dana, a izmjene stupaju na snagu tek na prvi dan kalendarskog mjeseca.
   5.   Svaka država članica koja se nije obvezala da će čitavu zadanu kalendarsku godinu najmanje 30 dana održavati posebne zalihe, osigurava da najmanje jedna trećina njezine obveze držanja zaliha bude u obliku derivata koji su sastavljeni u skladu sa stavcima 2. i 3.
   Država članica, za koju se posebne zalihe drže manje od 30 dana, sastavlja godišnje izvješće u kojem analizira mjere koje poduzimaju njezina nacionalna tijela kako bi osigurala i potvrdila raspoloživost i fizičku dostupnost njezinih zaliha za slučaj nužde iz članka 5. te u istom izvješću pokazuje aktivnosti koje državi članici omogućuju kontrolu nad korištenjem tih zaliha u slučaju poremećaja u opskrbi naftom. Izvješće se dostavlja Komisiji do kraja prvog mjeseca kalendarske godine na koju se odnosi.
   Članak 10.
   Upravljanje posebnim zalihama
   1.   Svaka država članica vodi i stalno ažurira detaljni registar svih posebnih zaliha koje drži na svojem državnom području. Taj registar sadrži posebno sve podatke potrebne za određivanje točne lokacije predmetnih zaliha.
   Države članice također dostavljaju Komisiji kopiju registra u roku od 15 dana od zahtjeva Komisije. U toj se kopiji mogu izostaviti osjetljivi podatci u vezi s lokacijom zaliha. Takvi se zahtjevi mogu postaviti najkasnije 5 godina od dana na koji se odnose zatraženi podaci.
   2.   Ako su posebne zalihe pomiješane s ostalim zalihama nafte, države članice ili njihovi CSE-ovi poduzimaju potrebne radnje kako bi spriječili premještanje takvih pomiješanih derivata, u visini dijela koji čini posebne zalihe, bez prethodnog pismenog odobrenja od strane vlasnika posebnih zaliha i tijela države članice na čijem se državnom području nalaze zalihe ili CSE-a koji je ta država članica osnovala.
   3.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi dodijelile bezuvjetni imunitet od ovrhe za sve posebne zalihe koje se održavaju ili prevoze na njezinom državnom području, bez obzira na to je li vlasnik tih zaliha ta ili neka druga država članica.
   Članak 11.
   Učinak prijenosa
   Prijenosi iz članaka 7. i 8. ni na koji način ne mijenjaju obveze nametnute svakoj državi članici na temelju ove Direktivom.
   Članak 12.
   Statistički sažeci o zalihama iz članka 3.
   1.   S obzirom na razine zaliha koje ima obvezu držati na temelju članka 3., svaka država članica sastavlja statističke sažetke i dostavlja ih Komisiji u skladu s pravilima iz Priloga IV.
   2.   Pravila za sastavljanje, opseg, sadržaj i periodičnost sažetaka iz stavka 1. te rokovi za njihovo dostavljanje mogu se izmijeniti u skladu s regulatornim postupkom iz članka 23. stavka 2. Pravila za dostavljanje tih sažetaka Komisiji također se mogu izmijeniti u skladu s regulatornim postupkom iz članka 23. stavka 2.
   3.   Države članice u svoje statističke sažetke o zalihama za slučaj nužde ne smiju uključiti količine sirove nafte ili naftnih derivata koji su predmet zapljene ili ovrhe. To vrijedi i za zalihe koje su u vlasništvu poduzeća koja su u stečaju ili prisilnoj nagodbi s vjerovnicima.
   Članak 13.
   Statistički sažeci o posebnim zalihama
   1.   Svaka predmetna država članica za svaku kategoriju derivata sastavlja i dostavlja Komisiji statističke sažetke o posebnim zalihama koje postoje na posljednji dan svakog kalendarskog mjeseca, navodeći količine i broj dana prosječne potrošnje u referentnoj godini koju te zalihe predstavljaju. Ako se neke od tih posebnih zaliha drže izvan državnog područja države članice, ona dostavlja detaljne podatke o zalihama koje se održavaju unutar ili uz pomoć raznih država članica i predmetnih CSE-ova. Također dostavlja detaljne podatke o tome je li ona vlasnik svih tih zaliha ili su zalihe u potpunom ili djelomičnom vlasništvu njezinog CSE-a.
   2.   Svaka predmetna država članica također sastavlja i dostavlja Komisiji sažetak o posebnim zalihama koje se nalaze na njezinom državnom području, a čiji je vlasnik druga država članica ili CSE i koje postoje na posljednji dan svakog kalendarskog mjeseca, po kategorijama derivata koji su razvrstani sukladno s člankom 9. stavkom 4. U tom sažetku država članica također navodi, za svaki pojedini slučaj, predmetnu državu članicu ili CSE i količine.
   3.   Statistički sažeci iz stavaka 1. i 2. dostavljaju se tijekom kalendarskog mjeseca koji slijedi nakon onog mjeseca na koji se sažeci odnose.
   4.   Kopije statističkih sažetaka također se šalju odmah nakon zahtjeva Komisije. Takvi se zahtjevi mogu uputiti najkasnije 5 godina od dana na koji se predmetni podatci odnose.
   5.   Opseg, sadržaj i periodičnost statističkih sažetaka te rokovi za njihovo dostavljanje mogu se izmijeniti u skladu s regulatornim postupkom iz članka 23. stavka 2. Pravila za dostavljanje tih sažetaka Komisiji također se mogu izmijeniti u skladu s regulatornim postupkom iz članka 23. stavka 2.
   Članak 14.
   Sažeci o komercijalnim zalihama
   1.   Države članice dostavljaju Komisiji mjesečni statistički sažetak o razinama komercijalnih zaliha koje se drže na njihovom državnom području. Pri tome osiguravaju zaštitu osjetljivih podataka i ne spominju nazive vlasnika predmetnih zaliha.
   2.   Komisija na zbirnoj razini objavljuje mjesečni statistički sažetak o komercijalnim zalihama u Zajednici, na temelju sažetaka koje su dostavile države članice.
   3.   Pravila za dostavljanje i objavljivanje statističkih sažetaka, kao i za njihovu periodičnost, mogu se izmijeniti u skladu s regulatornim postupkom iz članka 23. stavka 2.
   Članak 15.
   Obrada podataka
   Komisija je odgovorna za razvoj, držanje, upravljanje i održavanje računalnih resursa potrebnih za primanje, čuvanje i obradu svih podataka iz statističkih sažetaka, svih drugih informacija koje su dostavile države članice ili ih je Komisija prikupila u skladu s ovom Direktivom te svih podataka o zalihama nafte koji su prikupljeni u skladu s Uredbom (EZ) br. 1099/2008, a potrebni su za sastavljanje sažetaka u smislu ove Direktive.
   Članak 16.
   Biogoriva i aditivi
   1.   Kod izračunavanja obveza držanja zaliha iz članaka 3. i 9., biogoriva i aditivi uzimaju se u obzir samo ako su pomiješani s predmetnim naftnim derivatima.
   2.   Kod izračunavanja razine stvarno održavanih zaliha, biogoriva i aditivi uzimaju se u obzir:

               (a)

               ako su pomiješani s predmetnim naftnim derivatima; ili

               (b)

               ako su uskladišteni na državnom području predmetne države članice, pod uvjetom da je država članica donijela pravila koja osiguravaju da će se miješati s naftnim derivatima koji se drže na temelju zahtjeva za držanje zaliha iz ove Direktive i da će se koristiti u prijevozu.

         3.   Pravila kojima se biogoriva i aditivi uzimaju u obzir prilikom izračunavanja obveza držanja zaliha i razine zaliha, kako je utvrđeno u stavcima 1. i 2., mogu se izmijeniti u skladu s regulatornim postupkom iz članka 23. stavka 2.
   Članak 17.
   Koordinacijska skupina za naftu i naftne derivate
   1.   Ovim se uspostavlja Koordinacijska skupina za naftu i naftne proizvode (dalje u tekstu „Koordinacijska skupina”). Koordinacijska skupina je savjetodavna skupina koja doprinosi analiziranju situacije unutar Zajednice s obzirom na sigurnost opskrbe naftom i naftnim derivatima te olakšava koordinaciju i provedbu mjera u tom području.
   2.   Koordinacijska skupina sastavljena je od predstavnika država članica. Njome predsjedava Komisija. Predstavnička tijela iz predmetnog sektora mogu, na poziv Komisije, sudjelovati u radu Koordinacijske skupine.
   Članak 18.
   Pregled stanja pripravnosti u hitnim slučajevima i držanje zaliha
   1.   Komisija može, u koordinaciji s državama članicama, provesti preglede kako bi potvrdila njihovo stanje pripravnosti u hitnim slučajevima i, ako smatra prikladnim, pregled predmetnog držanja zaliha. Kod pripremanja takvog pregleda Komisija vodi računa o naporima koje poduzimaju ostale institucije i međunarodne organizacije te se savjetuje s Koordinacijskom skupinom.
   2.   Koordinacijska skupina može se složiti sa sudjelovanjem ovlaštenih agenata i predstavnika drugih država članica u pregledu. Imenovani nacionalni službenici pregledavane države članice mogu pratiti osobe koje provode pregled. Svaka predmetna država članica koja nije Komisiji dostavila osjetljive podatke u vezi s lokacijom zaliha sukladno s člancima 6. i 9., u roku od tjedan dana od objave pregleda iz stavka 1. stavlja te podatke na raspolaganje zaposlenicima Komisije ili ovlaštenim agentima.
   3.   Države članice osiguravaju da njihova tijela i osobe odgovorne za održavanje i upravljanje zalihama za slučaj nužde i posebnim zalihama pristanu na inspekciju i da pruže pomoć osobama koje je Komisija ovlastila za provođenje tih pregleda. Države članice osobito osiguravaju da te osobe imaju pravo na uvid u sve dokumente i registre koji se odnose na zalihe i da imaju pravo pristupa svim mjestima na kojima se drže zalihe, kao i svim predmetnim dokumentima.
   4.   Rezultat pregleda provedenih sukladno s ovim člankom dostavlja se pregledanoj državi članici i može se proslijediti Koordinacijskoj skupini.
   5.   Države članice i Komisija osiguravaju da službenici, agenti i ostale osobe koje rade pod nadzorom Komisije, kao i članovi Koordinacijske skupine, ne odaju nikakve podatke koji su prikupljeni ili razmijenjeni sukladno s ovim člankom i koji su, po svojoj prirodi, zaštićeni službenom tajnom, kao što je identitet vlasnika zaliha.
   6.   Ciljevi pregleda iz stavka 1. ne smiju uključivati obradu osobnih podataka. Ne smiju se prikupljati ni uzimati u obzir nikakvi osobni podaci koji su pronađeni ili otkriveni tijekom tih pregleda, a ako su slučajno prikupljeni, odmah se uništavaju.
   7.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da se svi podaci, arhivi, sažeci i dokumenti koji se odnose na zalihe za slučaj nužde i posebne zalihe čuvaju najmanje 5 godina.
   Članak 19.
   Zaštita pojedinaca s obzirom na obradu podataka
   Ova Direktiva ne dovodi u pitanje i ni na koji način ne utječe na razinu zaštite pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka koju jamče odredbe prava Zajednice i nacionalnog prava i posebno ne mijenja obveze država članica u vezi s obradom osobnih podataka, kako je utvrđeno Direktivom 95/46/EZ, niti obveze koje su, na temelju Uredbe (EZ) br. 45/2001, nametnute institucijama i tijelima Zajednice u vezi s obradom osobnih podataka prilikom obavljanja dužnosti tih institucija i tijela.
   Članak 20.
   Postupanje u hitnim slučajevima
   1.   Države članice osiguravaju postojanje postupaka i poduzimanje potrebnih mjera kako bi, u slučaju velikog poremećaja u opskrbi, svojim nadležnim tijelima omogućile brzo, učinkovito i transparentno puštanje jednog dijela ili svih zaliha za slučaj nužde i posebnih zaliha u promet te nametanje općih ili posebnih ograničenja potrošnje u skladu s procijenjenim manjkom, inter alia, tako da se naftni derivati dodijele određenim skupinama potrošača, na temelju prioriteta.
   2.   Države članice uvijek imaju planove za nepredviđene situacije koji se provode u slučaju velikog poremećaja u opskrbi i poduzimaju organizacijske mjere kojima se omogućuje provedba takvih planova. Na zahtjev, države članice obavješćuju Komisiju o svojim planovima za nepredviđene situacije te o odgovarajućim organizacijskim planovima.
   3.   U slučaju stvarne međunarodne odluke o puštanju zaliha u promet, koja utječe na jednu ili više država članica:

               (a)

               predmetne države članice mogu koristiti svoje zalihe za slučaj nužde i posebne zalihe kako bi ispunile svoje međunarodne obveze u okviru te odluke. Svaka država članica koja tako postupi odmah obavješćuje Komisiju, tako da Komisija može sazvati sastanak Koordinacijske skupine ili se elektroničkim putem savjetovati s njezinim članovima, kako bi ocijenila posebno učinak takvog puštanja u promet;

               (b)

               Komisija bi državama članicama trebala preporučiti puštanje u promet jednog dijela ili čitavih zaliha za slučaj nužde i posebnih zaliha, ili poduzimanje drugih mjera s istovrsnim učinkom. Komisija može djelovati tek nakon savjetovanja s Koordinacijskom skupinom.

         4.   Ako ne postoji stvarna međunarodna odluka o puštanju zaliha u promet, ali se pojave poteškoće u opskrbi Zajednice ili države članice sirovom naftom ili naftnim derivatima, Komisija, ako je primjenjivo, obavješćuje IEA-u i prema potrebi se s njom usklađuje te, što je prije moguće, organizira savjetovanje s Koordinacijskom skupinom, bilo na zahtjev države članice ili na vlastitu inicijativu. Ako savjetovanje s Koordinacijskom skupinom zatraži država članica, ono se organizira najkasnije 4 dana od zahtjeva, osim ako država članica pristane na dulji rok. Na temelju rezultata istraživanja situacije od strane Koordinacijske skupine Komisija utvrđuje je li nastupio veliki poremećaj u opskrbi.
   Ako se utvrdi da je nastupio veliki poremećaj u opskrbi, Komisija odobrava puštanje u promet jednog dijela ili ukupnih količina zaliha za slučaj nužde i posebnih zaliha, koje je predmetna država članica predvidjela za tu svrhu.
   5.   Države članice mogu pustiti u promet zalihe za slučaj nužde i posebne zalihe ispod razine obveznog minimuma utvrđenog ovom Direktivom u količinama koje su odmah potrebne za početni odgovor u slučajevima osobite hitnosti ili kako bi se odgovorilo na lokalne krize. U slučaju takvog puštanja u promet, države članice odmah obavješćuju Komisiju o količinama koje su puštene u promet. Komisija prenosi te podatke članovima Koordinacijske skupine.
   6.   Kada se primjenjuju stavak 3., stavak 4. ili stavak 5., države članice mogu privremeno držati zalihe na razinama koje su niže od onih koje su propisane ovom Direktivom. U tom slučaju Komisija na temelju rezultata savjetovanja s Koordinacijskom skupinom i, ako je primjenjivo, u suradnji s IEA-om, a posebno vodeći računa o situaciji na međunarodnim tržištima nafte i naftnih derivata, određuje razuman vremenski okvir u kojem države članice moraju svoje zalihe vratiti na minimalne zahtijevane razine.
   7.   Odluke koje Komisija donosi na temelju ovog članka ne dovode u pitanje bilo koju međunarodnu obvezu predmetnih država članica.
   Članak 21.
   Sankcije
   Države članice utvrđuju pravila o sankcijama za kršenje nacionalnih odredaba usvojenih u skladu s ovom Direktivom i donose mjere koje su potrebne za osiguranje njihove primjene. Takve su sankcije učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće. Države članice priopćuju te odredbe Komisiji do 31. prosinca 2012. te je bez odgađanja obavješćuju o svim naknadnim izmjenama koje na njih utječu.
   Članak 22.
   Preispitivanje
   Komisija do 31. prosinca 2015. preispituje provedbu i primjenu ove Direktive.
   Članak 23.
   Odbor
   1.   Komisiji pomaže odbor.
   2.   Kod upućivanja na ovaj stavak, primjenjuju se članci 5. i 7. Odluke 1999/468/EZ.
   Članak 24.
   Stavljanje izvan snage
   Direktiva 73/238/EEZ, Direktiva 2006/67/EZ i Odluka 68/416/EEZ ovim se stavljaju izvan snage s učinkom od 31. prosinca 2012.
   Upućivanja na direktive stavljene izvan snage i odluku stavljenu izvan snage tumače se kao upućivanja na ovu Direktivu.
   Članak 25.
   Prenošenje
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 31. prosinca 2012.
   Odstupajući od prvog podstavka, države članice koje ne postanu članice IEA-e do 31. prosinca 2012. i koje svoju domaću potrošnju naftnih derivata u cijelosti pokrivaju uvozom, donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s člankom 3. stavkom 1. ove Direktive do 31. prosinca 2014. Dok te države članice ne donesu takve mjere, održavaju zalihe nafte koje odgovaraju razdoblju od 81 dana prosječnog dnevnog uvoza.
   Kada države članice donose mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donese u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 26.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 27.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 14. rujna 2009.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         C. MALMSTRÖM

      (1)  Mišljenje od 22.4.2009. (još nije objavljeno u Službenom listu).

      (2)  Mišljenje od 13.5.2009. (još nije objavljeno u Službenom listu).

      (3)  SL C 128, 6.6.2009., str. 42.

      (4)  SL L 217, 8.8.2006., str. 8.

      (5)  SL L 304, 14.11.2008., str. 1.

      (6)  SL L 281, 23.11.1995., str. 31.

      (7)  SL L 8, 12.1.2001., str. 1.

      (8)  SL L 228, 16.8.1973., str. 1.

      (9)  SL L 308, 23.12.1968., str. 19.

      (10)  SL L 184, 17.7.1999., str. 23.
   PRILOG I.

      NAČIN IZRAČUNAVANJA UVOZA NAFTNIH DERIVATA U EKVIVALENTU SIROVE NAFTE

   Uvoz naftnih derivata u ekvivalentu sirove nafte iz članka 3. mora se izračunati na sljedeći način:
   Uvoz naftnih derivata u ekvivalentu sirove nafte zbroj je neto uvoza sirove nafte, UNP-a, rafinerijskih sirovina i ostalih ugljikovodika kako je definirano u Prilogu B odjeljku 4. Uredbe (EZ) br. 1099/2008, prilagođenog kako bi se uzele u obzir sve promjene zaliha i smanjenog za 4 % radi proizvodnje nafte (ili, ako je prosječna proizvodnja nafte na državnom području veća od 7 %, uz odbijanje neto stvarne potrošnje nafte ili prosječne proizvodnje nafte), na jednoj strani, i neto uvoza svih ostalih naftnih derivata, osim nafte, koji je također prilagođen kako bi se uzele u obzir promjene zaliha i pomnožen faktorom 1,065, na drugoj strani.
   Međunarodni pomorski spremnici nisu uključeni u izračunavanje.
   PRILOG II.

      NAČIN IZRAČUNAVANJA DOMAĆE POTROŠNJE U EKVIVALENTU SIROVE NAFTE

   Za potrebe članka 3., domaća potrošnja u ekvivalentu sirove nafte mora se izračunati na sljedeći način:
   Domaća potrošnja zbroj je ukupnih „zabilježenih bruto domaćih isporuka”, kako je definirano u Prilogu C odjeljku 3.2.1. Uredbe (EZ) br. 1099/2008, i to samo sljedećih derivata: motorni benzin, benzin za aviomotore, benzin za mlazne motore (naftno mlazno gorivo ili JP4), kerozinsko mlazno gorivo, ostali kerozini, plinsko motorno ulje/dizelsko ulje (destilirano loživo ulje) i loživo ulje (s velikim sadržajem sumpora i s malim sadržajem sumpora) kako je definirano u Prilogu B odjeljku 4. Uredbe (EZ) br. 1099/2008.
   Međunarodni pomorski spremnici nisu uključeni u izračunavanje.
   Domaća potrošnja u ekvivalentu sirove nafte izračunana je množenjem s faktorom 1,2.
   PRILOG III.

      NAČINI IZRAČUNAVANJA RAZINE ZALIHA

   Razina zaliha mora se izračunati se na sljedeći način:

               Ne dovodeći u pitanje slučaj iz članka 4. stavka 3., nijedna se količina ne može računati kao zaliha više od jedanput.

               Zalihe sirove nafte smanjene su za 4 %, što odgovara prosječnoj proizvodnji nafte.

               Nisu uključene zalihe nafte i naftnih derivata za međunarodne pomorske spremnike.

               Ostali naftni derivati uključeni su u brojanje zaliha pomoću jednog od dva gore utvrđena načina. Države članice moraju izabrane načine koristiti tijekom čitave predmetne kalendarske godine.

         Države članice mogu:

               (a)

               uključiti sve ostale zalihe naftnih derivata iz Priloga C odjeljka 3.1. prvog stavka Uredbe (EZ) br. 1099/2008 i izračunavati ekvivalent sirove nafte pomoću množenja količina s faktorom 1,065; ili

               (b)

               uključiti zalihe samo sljedećih derivata: motorni benzin, benzin za aviomotore, benzin za mlazne motore (naftno mlazno gorivo ili JP4), kerozinsko mlazno gorivo, ostali kerozini, plinsko motorno ulje/dizelsko ulje (destilirano loživo ulje) i loživo ulje (s velikim sadržajem sumpora i s malim sadržajem sumpora) i izračunavati ekvivalent sirove nafte pomoću množenja količina s faktorom 1,2.

         Izračunavanje može uključivati količine koje se drže:

               —

               u rafinerijskim cisternama,

               —

               u tovarnim terminalima,

               —

               u cisternama cjevovoda,

               —

               u baržama,

               —

               u obalnim tankerima,

               —

               u tankerima u luci,

               —

               u tovarnim prostorima na brodovima za unutarnju plovidbu,

               —

               na dnu cisterni,

               —

               kao radne zalihe,

               —

               kod velikih potrošača u skladu s propisanim obvezama ili drugim nadzorom javnih tijela.

         Međutim, te se količine, osim onih koje se drže u rafinerijskim cisternama, cisternama cjevovoda ili u tovarnim terminalima, ne mogu uključiti u izračunavanje razina posebnih zaliha ako se takve zalihe izračunavaju odvojeno od zaliha za slučaj nužde.
   U izračunavanje se nikad ne može uključiti:

               (a)

               sirova nafta koja još nije proizvedena;

               (b)

               količine koje se drže:

                           —

                           u cjevovodima,

                           —

                           u vagonskim cisternama,

                           —

                           u tovarnim prostorima na brodovima za morsku plovidbu,

                           —

                           na benzinskim crpkama ili prodavaonicama,

                           —

                           kod ostalih potrošača,

                           —

                           na tankerima koji se nalaze na moru,

                           —

                           kao vojne zalihe.

         Kod izračunavanja zaliha, države članice moraju za 10 % smanjiti količine zaliha koje su izračunane na gore navedeni način. To smanjenje primjenjuje se na sve količine uključene u navedeni izračun.
   Međutim, smanjenje od 10 % ne primjenjuje se kada se izračunava razina posebnih zaliha ili razine različitih kategorija posebnih zaliha ako se takve zalihe ili kategorije promatraju odvojeno od zaliha za slučaj nužde, osobito radi provjere poštovanja minimalne razine utvrđene člankom 9.
   PRILOG IV.

      Pravila za pripremu i dostavljanje Komisiji statističkih sažetaka o zalihama iz članka 3.

   Svaka država članica mora svakog mjeseca sastaviti i dostaviti Komisiji konačni statistički sažetak o razini zaliha koje stvarno drži na zadnji dan kalendarskog mjeseca, a koje su izračunane ili na temelju broja dana neto uvoza nafte ili na temelju broja dana domaće potrošnje nafte, u skladu s člankom 3. Statistički sažetak mora pružiti precizne i detaljne podatke o tome zašto se izračunavanje temelji na broju dana uvoza ili, suprotno, na broju dana potrošnje te mora navesti koji je način izračunavanja iz Priloga III. korišten.
   Ako se neke od zaliha koje su uključene u izračunavanje razine zaliha sukladno s člankom 3. drže izvan državnog područja, svaki sažetak daje detaljne podatke o zalihama koje drže različite predmetne države članice i CSE-ovi na posljednji dan razdoblja na koje se odnose. U svojem sažetku svaka država članica mora također navesti, za svaki pojedini slučaj, drže li se zalihe na temelju zahtjeva za prijenos koji je uputio jedan ili više gospodarskih subjekata ili se drže na njezin zahtjev ili na zahtjev njezinog CSE-a.
   Za bilo koje zalihe koje drži država članica na svojem državnom području za račun drugih država članica ili CSE-ova, ta država članica mora sastaviti i dostaviti Komisiji sažetak iz kojeg se vide zalihe koje postoje na posljednji dan svakog kalendarskog mjeseca, razvrstane po kategorijama derivata. U tom sažetku država članica mora također navesti, osobito, predmetnu državu članicu ili CSE i količine za svaki pojedinačni slučaj.
   Statistički sažeci iz ovog Priloga moraju se dostaviti Komisiji u roku od 55 dana od završetka mjeseca na koji se odnose. Ti se isti sažeci moraju na zahtjev Komisije dostaviti u roku od 2 mjeseca od zahtjeva. Takvi zahtjevi mogu se uputiti najkasnije 5 godina od dana na koji se podaci odnose.


title: Direktiva 96/100/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 17. veljače 1997. o izmjeni Priloga Direktivi 93/7/EEZ o povratu kulturnih dobara nezakonito iznesenih s područja države članice

text:
               02/Sv. 021

               HR

               Službeni list Europske unije

               62

         31996L0100

               L 060/59

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               17.02.1997.

      DIREKTIVA 96/100/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 17. veljače 1997.
   o izmjeni Priloga Direktivi 93/7/EEZ o povratu kulturnih dobara nezakonito iznesenih s područja države članice
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 100.a,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1)

   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   u skladu s postupkom utvrđenim u članku 189.b Ugovora (3),
   budući da se na temelju različitih umjetničkih tradicija u Zajednici slike u tehnici akvarel, gvaš i pastel smatraju slikama ili crtežima; budući da kategorija 4 Priloga Direktivi br. 93/7/EEZ (4) obuhvaća crteže u potpunosti izrađene rukom na bilo kojem mediju i od bilo kojeg materijala, a kategorija 3 obuhvaća slike u potpunosti izrađene rukom na bilo kojem mediju i od bilo kojeg materijala; budući da se na te dvije kategorije primjenjuju različiti financijski pragovi; budući da bi to moglo dovesti do značajnih razlika u postupanju sa slikama u akvarel, gvaš i pastel tehnici na unutarnjem tržištu, ovisno o državi članici u kojoj se one nalaze; budući da je u svrhu primjene Direktive potrebno odlučiti kojoj kategoriji one pripadaju kako bi se osigurala primjena jednakih financijskih pragova u cijeloj Zajednici;
   budući da su iskustva pokazala da su cijene koje postižu slike izrađene u tehnici akvarel, gvaš i pastel obično više od onih koje postižu crteži, a znatno niže od cijena slika izrađenih u uljnoj tehnici ili temperom; budući da je prema tome svrsishodno uvrstiti slike izrađene u tehnici akvarel, gvaš i pastel u novu, zasebnu kategoriju s pragom od 30 000 ECU-a, čime bi se omogućio povratak značajnih umjetničkih djela nezakonito iznesenih s područja neke države članice,
   DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Prilog Direktivi br. 93/7/EEZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               U rubrici A:

                           (a)

                           točka 3. zamjenjuje se sljedećim:

                                       „3.

                                       Slike, osim onih obuhvaćenih kategorijom 3A ili 4, u potpunosti izrađene rukom od bilo kojeg materijala i na bilo kojem mediju (5)

                           (b)

                           umeće se sljedeća točka:

                                       „3.A

                                       Akvareli, gvaševi i pasteli u potpunosti izrađeni rukom na bilo kojem mediju (6)

                           (c)

                           točka 4. zamjenjuje se sljedećim:

                                       „4.

                                       Mozaici, osim onih obuhvaćenih kategorijom 1 ili 2, u potpunosti izrađeni rukom od bilo kojeg materijala u potpunosti izrađeni rukom i crteži u potpunosti izrađeni rukom od bilo kojeg materijala i na bilo kojem mediju (7)

               2.

               U rubriku B umeće se sljedeća kategorija:
               „30 000

                           —

                           3.A (akvareli, gvaševi i pasteli)”.

         Članak 2.
   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom u roku od šest mjeseci od dana objave u Službenom listu Europskih zajednica. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Države članice određuju načine tog upućivanja.
   Članak 3.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 17. veljače 1997.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         J. M. GIL-ROBLES

            Za Vijeće

            Predsjednik

         G. ZALM

      (1)  SL C 6, 11.1.1996., str. 15.

      (2)  SL C 97, 1.4.1996., str. 28.

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 21. svibnja 1996. (SL C 166, 10.6.1996., str. 38.), Zajedničko stajalište Vijeća od 8. srpnja 1996. (SL C 264, 11.9.1996., str. 66.) i Odluka Europskog parlamenta od 13. studenoga 1996. (SL C 362, 2.12.1996.). Odluka Vijeća od 20. prosinca 1996.

      (4)  SL L 74, 27.3.1993., str. 74.

      (5)  SL C 6, 11.1.1996., str. 15.”;

      (6)  SL C 6, 11.1.1996., str. 15.”;

      (7)  SL C 6, 11.1.1996., str. 15.”


title: 78/549/EEZ: Direktiva Vijeća od 12. lipnja 1978. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na blatobrane na motornim vozilima

text:
               13/Sv. 052

               HR

               Službeni list Europske unije

               42

         31978L0549

               L 168/45

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               12.06.1978.

      DIREKTIVA VIJEĆA

   od 12. lipnja 1978.
   o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na blatobrane na motornim vozilima
   (78/549/EEZ)
   VIJEĆE EUROPSKE ZAJEDNICE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njegov članak 100.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Skupštine (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   budući da se tehnički zahtjevi koje motorna vozila moraju ispuniti prema nacionalnom zakonodavstvu između ostalog odnose i na blatobrane na motornim vozilima;
   budući da se zahtjevi razlikuju od jedne do druge države članice; budući da je stoga potrebno da sve države članice donesu jednake zahtjeve bilo pored svojih postojećih pravila ili umjesto njih, posebno kako bi bilo moguće uvesti postupak EEZ homologacije za svaki tip vozila koji je predmet Direktive Vijeća 70/156/EEZ od 6. veljače 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica (3), kako je zadnje izmijenjena Direktivom 78/547/EEZ (4) koja se uvodi za svaki tip motornog vozila;
   budući da usklađivanje nacionalnih zakonodavstava koja se odnose na motorna vozila zahtijeva uzajamno priznavanje ispitivanja koja su predmet općih zahtjeva, a koja provodi svaka država članica,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Za potrebe ove Direktive „vozilo” znači svako motorno vozilo kategorije M1 (prema definiciji u Prilogu I. Direktivi 70/156/EEZ) namijenjeno uporabi na cesti, na najmanje četiri kotača i s najvećom konstrukcijskom brzinom većom od 25 km/h.
   Članak 2.
   Nijedna država članica ne smije odbiti dodjeljivanje EEZ homologacije tipu sastavnog dijela ni nacionalne homologacije vozilu zbog razloga koji se odnose na blatobrane ako ispunjavaju zahtjeve utvrđene u Prilogu I.
   Članak 3.
   Nijedna država članica ne smije odbiti ni zabraniti prodaju, registraciju, početak uporabe ni uporabu vozila zbog razloga koji se odnose na blatobrane ako oni ispunjavaju zahtjeve utvrđene u Prilogu I.
   Članak 4.
   Izmjene potrebne radi prilagodbe zahtjeva iz priloga kako bi se uzeo u obzir tehnički napredak donose se u skladu s postupkom utvrđenim u članku 13. Direktive 70/156/EEZ.
   Članak 5.
   1.   Države članice donose odredbe potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom u roku osamnaest mjeseci od dana objavljivanja ove Direktive i o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   2.   Nakon obavijesti o ovoj Direktivi, države članice osiguravaju da je Komisija na vrijeme obaviještena o svim predloženim nacrtima zakona i drugih propisa u području na koje se odnosi ova Direktiva kako bi podnijela svoje primjedbe.
   Članak 6.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Luxemborgu 12. lipnja 1978.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         K. OLESEN

      (1)  SL C 118, 16.5.1977., str. 29.

      (2)  SL C 114, 11.5.1977., str. 6.

      (3)  SL L 42, 23.2.1970., str. 1.

      (4)  SL L 168, 26.6.1978., str. 39.
   PRILOG I.
   1.   OPĆI ZAHTJEVI
   1.1.   Motorno vozilo je opremljeno blatobranima (dijelovima nadogradnje, štitnicima za blato itd.).
   1.2.   Blatobrani su konstruirani tako da u najvećoj mogućoj mjeri štite ostale sudionike u prometu od izbacivanja kamenja, blata, leda, snijega i vode koje kotač diže u zrak te da za ostale sudionike u prometu smanje opasnost od dodira s kotačima u pokretu.
   2.   POSEBNI ZATHJEVI
   2.1.   Na vozilu spremnom za vožnju (vidjeti točku 2.6. Priloga I. Direktivi 70/156/EEZ) i kotačima u srednjem položaju blatobrani ispunjavaju sljedeće zahtjeve:
   2.1.1.   U prostoru omeđenom radijalnim ravninama pod kutovima od 30° prema naprijed i 50° prema natrag u odnosu na središte kotača (vidjeti sliku 1.) širina blatobrana (q) dovoljna je da prekrije najmanje ukupnu širinu gume (b), uzimajući u obzir najnepovoljniju kombinaciju gume i kotača prema podacima proizvođača i kako je navedeno u točki 5.2. certifikata u Prilogu II. U slučaju udvojenih kotača u obzir se uzima zajednička širina oba kotača (t).
   2.1.1.1.   Za potrebe određivanja širina navedenih u točki 2.1.1. u obzir se ne uzimaju natpisi (oznake) i ukrasi, zaštitne trake ili rebra na stjenkama gume.
   2.1.2.   Stražnja strana blatobrana ne smije završavati prije vodoravne ravnine koja se nalazi 150 mm iznad osi vrtnje kotača (mjereno od središta kotača), a presjek ruba blatobrana s tom ravninom (točka A., slika 1.) nalazi se s vanjske strane središnje uzdužne ravnine gume ili u slučaju udvojenih kotača s vanjske strane središnje uzdužne ravnine vanjske gume.
   2.1.3.   Oblik i položaj blatobrana su takvi da se nalaze što je moguće bliže gumi, a u dijelu prostora omeđenog radijalnim ravninama prema definiciji u točki 2.1.1. blatobrani ispunjavaju sljedeće zahtjeve:
   2.1.3.1.   projekcija dubine vanjskog ruba blatobrana (p) u okomitoj ravnini osi gume iznosi najmanje 30 mm mjereno u okomitoj uzdužnoj ravnini koja prolazi kroz središte gume. Ta dubina (p) može se postupno smanjivati do nule u radijalnim ravninama određenim u točki 2.1.1.;
   2.1.3.2.   razmak (c) između donjeg ruba blatobrana i osi koja prolazi kroz središte kotača ne smije iznositi više od 2r, pri čemu „r” znači statički polumjer gume.
   2.1.4.   U slučaju vozila koja imaju ovjes koji je moguće namjestiti po visini, navedeni zahtjev ispunjen je kada je vozilo u uobičajenom položaju za vožnju koji je odredio proizvođač vozila.
   2.2.   Blatobrani se mogu sastojati od različitih dijelova na kojima i između kojih, kada su sklopljeni, ne smije postojati zračnost.
   2.3.   Blatobrani moraju biti čvrsto postavljeni. Međutim, oni mogu biti odvojivi kao cjelina ili po dijelovima.
   3.   UPORABA LANACA ZA SNIJEG
   3.1.   Proizvođač potvrđuje da je vozilo konstruirano tako da se najmanje jedan tip lanaca za snijeg može upotrijebiti na najmanje jednom od tipova kotača i guma homologiranih za pogonske kotače tog tipa vozila. Jedna kombinacija lanac/guma/kotač prikladna za vozilo mora biti navedena od strane proizvođača i navedena u točki 5.1. certifikata iz Priloga II.
   4.   ZAHTJEV ZA EEZ HOMOLOGACIJU TIPA SASTAVNOG DIJELA
   4.1.   Zahtjev za dodjelu EEZ homologacije tipa vozila u odnosu na blatobrane podnosi vlasnik trgovačke marke odnosno njegov ovlašteni zastupnik.
   4.2.   Zahtjevu se prilažu sljedeći dokumenti u tri primjerka koji sadrže sljedeće podatke:

               —

               detaljan opis tipa vozila u odnosu na blatobrane; te

               —

               detaljan crtež blatobrana koji omogućuje njegovu identifikaciju i položaj.

         4.3.   Uzorak tipa vozila za homologaciju dostavlja se tehničkoj službi odgovornoj za homologacijska ispitivanja.

   PRILOG II.
   OBRAZAC