title: Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 94/62/EZ od 20. prosinca 1994. o ambalaži i ambalažnom otpadu

text:
               13/Sv. 064

               HR

               Službeni list Europske unije

               12

         31994L0062

               L 365/10

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               20.12.1994.

      DIREKTIVA EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA 94/62/EZ
   od 20. prosinca 1994.
   o ambalaži i ambalažnom otpadu
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njegov članak 100.a,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   u skladu s postupkom predviđenim u članku 189.b Ugovora (3),
   budući da različite nacionalne mjere za gospodarenje ambalažom i ambalažnim otpadom moraju biti usklađene kako bi, u jednu ruku, sprečavale bilo kakav njegov utjecaj na okoliš ili smanjenje takvog utjecaja, osiguravajući na taj način visoku razinu zaštite okoliša, i, u drugu ruku, osigurale funkcioniranje unutarnjeg tržišta i izbjegavanje zapreka trgovini te iskrivljavanje i ograničavanje natjecanja u Zajednici;
   budući da je najbolji način sprečavanja stvaranja ambalažnog otpada smanjivanje ukupne količine ambalaže;
   budući da je potrebno, u odnosu na ciljeve ove Direktive, poštovati opće načelo da poduzete mjere u jednoj državi članici u svrhu očuvanja okoliša ne smiju imati negativan utjecaj na sposobnost druge države članice u postizavanju ciljeva Direktive;
   budući da je smanjivanje ambalaže bitno za održivi rast koji posebno zahtijeva Ugovor o Europskoj uniji;
   budući da ova Direktiva mora obuhvatiti sve vrste ambalaže stavljene na tržište i sav ambalažni otpad; stoga Direktiva Vijeća 85/339/EEZ od 27. lipnja 1985. o spremnicima za tekućine za ljudsku potrošnju (4) mora biti stavljena izvan snage;
   budući da ambalaža ima izuzetno važnu socijalnu i gospodarsku ulogu i stoga se mjere predviđene ovom Direktivom moraju primjenjivati ne dovodeći u pitanje drugo odgovarajuće zakonodavstvo koje utječe na kvalitetu i prijevoz ambalaže ili ambalažirane robe;
   budući da u skladu sa strategijom Zajednice o gospodarenju otpadom utvrđenoj u Rezoluciji Vijeća od 7. svibnja 1990. o politici otpada (5) i Direktivi Vijeća 75/442/EEZ od 15.7.1975. o otpadu (6), gospodarenje ambalažom i ambalažnim otpadom, mora u prvom redu uključiti sprečavanje nastanka ambalažnog otpada i, kao dodatno temeljno načelo, oporabu ambalaže, recikliranje i ostale oblike obnove ambalažnog otpada i zbog toga, smanjivanje konačnog odlaganja takvog otpada;
   budući da, sve dok ne dođe do znanstvenog i tehnološkog napretka na području postupaka obnove, potrebno je dati prednost oporabi i recikliranju kad se ima u vidu utjecaj na okoliš; budući da to u državama članicama zahtijeva uspostavu sustava koji će jamčiti vraćanje uporabljene ambalaže i/ili ambalažnog otpada; Budući da je potrebno najhitnije dovršiti procjene o vijeku trajanja kako bi opravdale jasno mjesto na ljestvici među ambalažom koja se može oporabiti, reciklirati i obnoviti;
   budući da se nastanak ambalažnog otpada sprječava na temelju odgovarajućih mjera, uključujući i pobude iz država članica u skladu s ciljevima ove Direktive;
   budući da države članice mogu u skladu s Ugovorom poticati sustav oporabe ambalaže koja se može oporabiti na za okoliš siguran način, u svrhu iskorištavanja prednosti doprinosa takvog sustava na zaštitu okoliša;
   budući da sa stajališta okoliša recikliranje mora smatrati kao važan dio obnove, s posebnim pogledom potrebno je gledati na smanjenje potrošnje energije i primarnih sirovina kao i na konačno odlaganje otpada;
   budući da je obnova energije jedan od djelotvornih vidova obnove ambalažnog otpada;
   budući da ciljevi obnove i recikliranja postavljeni u državama članicama moraju biti ograničeni unutar određenih raspona djelovanja kako bi vodili računa o različitim stanjima u državama članicama i kako bi se izbjeglo stvaranje zapreka za trgovinu, te ometanja natjecanja;
   budući da, u svrhu postizanja rezultata u srednjoročnom razdoblju i davanja gospodarskim subjektima, potrošačima i javnoj vlasti potrebne izglede za daljnju budućnost, rok za srednjoročno razdoblje se mora odrediti za postizanje ranije navedenih ciljeva, a ciljevi za kraj dugoročnog razdoblja moraju biti određeni kasnije, vodeći računa da se ti ciljevi bitno uvećavaju;
   budući da bi Europski parlament i Vijeće morali na temelju izvještaja Komisije, izučavati kako, praktično iskustvo stečeno u državama članicama radeći na postizavanju tih ciljeva, tako i znanstvene pronalaske u procjenjivanju znanja kao što su to ekološke ravnoteže;
   budući da države članice koje imaju, ili će donijeti, programe koji idu dalje od tih ciljeva u korist visoke razine zaštite okoliša pod uvjetom da takve mjere izbjegnu poremećaje na unutrašnjem tržištu i ne sprečavaju druge države članice u ispunjavanju ove Direktive; budući da Komisija mora odobriti takve mjere nakon odgovarajuće provjere;
   budući da, u drugu ruku, nekim državama članicama može biti dozvoljeno prihvaćanje nižih ciljeva zbog posebnih okolnosti u tim državama članicama, pod uvjetom da one dosegnu najniži cilj za obnovu u standardnom roku, i standardne ciljeve u nekom kasnijem roku;
   budući da gospodarenje ambalažom i ambalažnim otpadom zahtijeva uspostavu sustava povrata, prikupljanja i obnove; budući da takvi sustavi moraju biti otvoreni za sudjelovanje svih zainteresiranih strana i biti namijenjeni izbjegavanju diskriminacije uvoznih proizvoda i zapreka trgovini ili ometanju natjecanja, te jamčiti najveći mogući opseg povrata ambalaže i ambalažnog otpada, u skladu s Ugovorom;
   budući da pitanje označivanja ambalaže u Zajednici zahtijeva daljnje proučavanje, ali Zajednica o tome mora odlučiti u skoroj budućnosti;
   budući da je u svrhu smanjivanja na najmanju moguću razinu utjecaja ambalaže i ambalažnog otpada na okoliš kao i u svrhu izbjegavanja zapreka trgovini i ometanja natjecanja, također potrebno pobliže odrediti osnovne zahtjeve koji određuju sastav i prirodu ponovne upotrebljivosti i obnovljivosti uključujući reciklažnost ambalaže;
   budući da prisutnost škodljivih metala i drugih tvari u ambalaži mora biti ograničena imajući u vidu njihov utjecaj na okoliš (posebno u svjetlu njihove najvjerojatnije prisutnosti u emisijama ili pepelu kad se ambalaža spaljuje, ili u lužnatim otplavinama ako je otpad zatrpan pod zemlju); budući da je važno, kao prvi korak prema smanjenju otrovnosti ambalažnog otpada, sprečavati dodavanje škodljivih teških kovina u ambalažu i osigurati da se takve tvari ne ispuštaju u okoliš, s odgovarajućim iznimkama koje mora odrediti Komisija u posebnim slučajevima kroz postupak Odbora;
   budući da, ako se želi dostići visoka razina recikliranja i izbjeći zdravstvene i sigurnosne poteškoće onih zaposlenika koji skupljaju i prerađuju ambalažni otpad, je bitno da takav otpad bude razvrstan prema porijeklu;
   budući da se zahtjevi izrade ambalaže ne bi trebali primjenjivati na ambalažu koja se rabi za neki proizvod prije stupanja na snagu ove Direktive; budući da je prijelazno razdoblje za stavljanje na tržište ambalaže također zatraženo;
   budući da je pri utvrđivanju vremena za pripremu stavljanja na tržište ambalaže koja bi ispunila sve bitne uvjete potrebno voditi računa o činjenici da nadležna tijela za normizaciju već pripremaju europske norme;
   budući da bi se propisi o načinima dokazivanja sukladnosti s nacionalnim normama počeli primjenjivati bez odgode;
   budući da mjere iz ove Direktive podrazumijevaju razvoj kapaciteta za obnovu i recikliranje te prodaje za reciklirane ambalažne materijale;
   budući da uvrštavanje recikliranog materijala u ambalažu ne smije biti suprotno odgovarajućim propisima o higijeni, zdravlju i zaštiti potrošača;
   budući da su podaci o ambalaži i ambalažnom otpadu potrebni za cjelokupno područje Zajednice radi nadzora provedbe ciljeva ove Direktive;
   budući da je iznimno važno da svi oni koji su uključeni u proizvodnju, uporabu, uvoz i distribuciju ambalaže i ambalažiranih proizvoda postanu svjesniji u kolikoj mjeri ambalaža postaje otpad, i da u skladu s načelom onečišćivač plaća oni prihvaćaju odgovornost za taj otpad; budući da razvoj i provedba mjera predviđenih ovom Direktivom mora uključivati i zahtijevati tijesnu suradnju svih partnera, gdje je to primjereno, u duhu solidarne odgovornosti;
   budući da potrošači imaju ključnu ulogu u gospodarenju ambalažom i ambalažnim otpadom i stoga moraju biti primjereno obaviješteni u svrhu prilagođavanja svojeg ponašanja i stavova;
   budući da će uklapanje posebnog poglavlja o gospodarenju ambalažom i ambalažnim otpadom, potrebno u skladu s Direktivom 75/442/EEZ doprinijeti učinkovitoj provedbi ove Direktive;
   budući da u svrhu olakšavanja postizanja ciljeva ove Direktive, može biti za Zajednicu i države članice primjereno da koriste gospodarske instrumente u skladu s odredbama Ugovora, kako bi se izbjegli novi oblici protekcionizma;
   budući da bi države članice ne dovodeći u pitanje Direktivu Vijeća 83/189/EEZ od 28. ožujka 1983. o utvrđivanju postupaka obavješćivanja u području tehničkih normi i pravila (7), morale obavijestiti Komisiju o prijedlozima svih mjera koje namjeravaju donijeti prije njihovog donošenja, kako bi se moglo utvrditi jesu li one u skladu s Direktivom ili ne;
   budući da prilagodbu znanstvenom i tehničkom napretku identifikacije ambalažnog sustava i formata u odnosu na sustav baze podataka mora osigurati Komisija prema postupku odbora;
   budući da je potrebno predvidjeti posebne mjere koje je potrebno donijeti za rješavanje poteškoća u provedbi ove Direktive, te gdje je to prikladno, i sa samim postupkom odbora,
   DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Ciljevi
   1.   Cilj ove Direktive jest usklađivanje nacionalnih propisa za gospodarenje ambalažom i ambalažnim otpadom kako bi, u jednu ruku, spriječila svaki njihov utjecaj na okoliš svih država članica jednako kao i na okoliš trećih zemalja ili kako bi smanjila takav utjecaj vodeći računa o visokom stupnju zaštite okoliša, i u drugu ruku, kako bi osigurala funkcioniranje unutarnjeg tržišta te izbjegla zapreke trgovini i ometanja i ograničenja natjecanja u Zajednici.
   2.   U tu svrhu ova Direktiva utvrđuje mjere kojima je osnovni cilj, sprečavanje proizvodnje ambalažnog otpada i kao dodatnim temeljnim načelima, oporabi ambalaže, recikliranju i drugim oblicima obnove ambalažnog otpada i, stoga, smanjenju konačnog odlaganja takvog otpada.
   Članak 2.
   Područje primjene
   1.   Ova Direktiva obuhvaća svu ambalažu stavljenu na tržište u Zajednici i sav ambalažni otpad, koji se rabi ili je ispušten iz industrijskog, trgovačkog, dućanskog, uslužnog, kućanskog ili bilo kojeg drugog izvora, neovisno o uporabljenom materijalu.
   2.   Ova Direktiva se primjenjuje ne dovodeći u pitanje važeće zahtjeve za kvalitetom ambalaže kao što su to oni koji se odnose na sigurnost, zaštitu zdravlja i higijene ambalažiranih proizvoda ili važećih zahtjeva prijevoza ili odredbama Direktive Vijeća 91/689/EEZ od 12. prosinca 1991. o opasnom otpadu (8).
   Članak 3.
   Definicije
   Za potrebe ove Direktive:

               1.

               „Ambalaža” znači svi proizvodi bez obzira na prirodu materijala od kojeg su izrađeni ili su korišteni za sadržavanje, čuvanje, rukovanje, isporuku i predstavljanje robe, od sirovina do gotovih proizvoda, od proizvođača do korisnika ili potrošača. „Nepovratni” predmeti uporabljeni u iste svrhe također se smatraju ambalažom.
               „Ambalaža” se sastoji samo od:

                           (a)

                           prodajna ambalaža ili primarna ambalaža, npr. ambalaža stvorena da čini proizvod za krajnjeg korisnika ili potrošača na prodajnom mjestu;

                           (b)

                           skupna ambalaža ili sekundarna ambalaža, npr. ambalaža stvorena da čini u trenutku kupnje zbir određenog broja proizvoda bilo da je on prodan kao takav krajnjem korisniku ili potrošaču, ili služi samo kao sredstvo kojim se pune police na prodajnom mjestu; ona se može odvojiti od proizvoda bez utjecanja na njegova svojstva;

                           (c)

                           transportna ambalaža ili tercijarna ambalaža, npr. ambalaža stvorena da olakša rukovanje i prijevoz određenog broja proizvoda ili skupnih ambalaža u svrhu sprečavanja fizičkog dodira i transportnih oštećenja. Transportna ambalaža ne uključuje kontejnere za cestovni, željeznički, brodski ili zračni prijevoz;

               2.

               „ambalažni otpad” znači svaka ambalaža ili ambalažni materijal obuhvaćen pojmom otpada iz Direktive 75/442/EEZ, osim proizvodnih ostataka;

               3.

               „gospodarenje ambalažnim otpadom” znači gospodarenje otpadom u skladu sa Direktivom 75/442/EEZ;

               4.

               „sprečavanje” znači smanjenje količine i štetnosti za okoliš od:

                           —

                           materijala i tvari sadržanih u ambalaži i ambalažnom otpadu,

                           —

                           ambalaže i ambalažnog otpada u fazi proizvodnog postupka i u promociji, distribuciji, korištenju te fazi uništenja

                     posebno razvojem „čistih” proizvoda i tehnologije:

               5.

               „oporaba” znači svaki postupak kojim ambalaža, koja je bila stvorena i oblikovana da u okviru vijeka trajanja podnese neki najmanji broj putovanja ili obrtanja, bude ponovno napunjena ili uporabljena za istu svrhu za koju je stvorena, sa ili bez potpore pomoćnih proizvoda prisutnih na tržištu koji bi ambalaži pomogli da se opet napuni; takva oporabljena ambalaža će postati ambalažni otpad kad ju više neće biti moguće uporabiti;

               6.

               „obnova” znači svaki primjenljivi postupak iz Priloga II. B Direktivi 75/442/EEZ;

               7.

               „recikliranje” znači ponovna uporaba u proizvodnom postupku nad otpadnim materijalima za njegovu primarnu ili neke druge svrhe uključujući i organsku reciklažu, osim uporabe otpada za energetske svrhe;

               8.

               „uporaba otpada za energetske svrhe” znači uporaba gorivog ambalažnog otpada kao sredstva za stvaranje energije kroz neposredno spaljivanje sa ili bez drugog otpada, ali sa dobivanjem topline;

               9.

               „organsko recikliranje” znači aerobna (kompostiranje) ili anaerobna (biometanizacija) obrada, pod nadziranim uvjetima i korištenjem mikroorganizama, biorazgradivih dijelova ambalažnog otpada, koji stvara stabilizirane (neaktivne) organske ostatke ili metan;

               10.

               „odlaganje” znači bilo koji od primjenljivih postupaka iz Priloga II. A Direktivi 75/442/EEZ;

               11.

               „gospodarski subjekti” u odnosu na ambalažu znači dobavljači ambalažnog materijala, proizvođači ambalaže i pretvarači, punjači i korisnici uvoznici, trgovci i distributeri, državna tijela i organizacije javnoga prava;

               12.

               „dobrovoljni sporazum” znači sporazum koji je u propisanoj formi sklopljen između nadležnih javnih tijela države članice i toga gospodarskog sektora, koji mora biti dostupan svim strankama koje žele ispunjavati uvjete iz sporazuma sa svrhom postizanja ciljeva ove Direktive.

         Članak 4.
   Sprečavanje
   1.   Države članice osiguravaju da se, uz mjere za sprečavanje stvaranja ambalažnog otpada donesene u skladu s člankom 9. ove Direktive, provode i druge preventivne mjere. Takve druge mjere mogu biti nacionalni programi ili slične mjere koje se prema potrebi donose, nakon savjetovanja s gospodarskim subjektima, i osmišljene da sakupljaju i koriste se mnogim inicijativama poduzetim u državama članicama u odnosu na sprečavanje. Te mjere ispunjavaju ciljeve iz ove Direktive kako je navedeno u članku 1. stavku 1. ove Direktive.
   2.   Komisija pomaže poticanje sprečavanja tako da u skladu sa člankom 10. ove Direktive potiče razvoj odgovarajućih europskih normi.
   Članak 5.
   Države članice mogu poticati sustave za oporabu ambalaže, koja može biti u skladu sa Ugovorom oporabljena na za okoliš siguran način, u skladu s Ugovorom.
   Članak 6.
   Obnova i recikliranje
   1.   Radi ispunjavanje ciljeva iz ove Direktive, države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi dostigle slijedeće ciljeve na čitavom svom području;

               (a)

               najkasnije pet godina od dana do kojeg ova Direktiva mora biti prenesena u nacionalno zakonodavstvo, mora biti obnovljeno po težini najmanje 50 %, a najviše 65 % ambalažnog otpada;

               (b)

               u okviru tog općeg cilja, i u istom roku potrebno je reciklirati po težini najmanje 25 % i najviše 45 % od ukupnosti ambalažnih materijala sadržanih u ambalažnom otpadu sa najmanje 15 % po težini za svaki ambalažni materijal;

               (c)

               najkasnije 10 godina od dana do kojeg ova Direktiva mora biti prenesena u nacionalno zakonodavstvo, mora biti obnovljen i recikliran postotak ambalažnog otpada koji mora odrediti Vijeće u skladu sa stavkom 3. točkom (b) ovog članka s tendencijom bitnog povisivanja ciljeva iz točaka (a) i (b).

         2.   Države članice, gdje je to prikladno, potiču uporabu materijala dobivenog reciklažom ambalažnog otpada za proizvodnju ambalaže i drugih proizvoda.

               3.

                           (a)

                           Europski parlament i Vijeće na temelju privremenog izvještaja Komisije, i četiri godine od dana iz stavka 1. (a) ovog članka na temelju završnog izvještaja, proučavaju praktično iskustvo stečeno u državama članicama u postizanju ciljeva i ciljeva iz stavka 1. točaka (a) i (b) te stavka 2. ovog članka, kao i pronalaske znanstvenih istraživanja i tehnikama ocjenjivanja o spoznajama kao što su ekološke ravnoteže.

                           (b)

                           Najkasnije šest mjeseci prije isteka prve petogodišnje faze koju iz stavka 1. točke (a) ovog članka, Vijeće kvalificiranom većinom i na prijedlog Komisije, odrediti ciljeve za slijedeću petogodišnju fazu iz stavka 1. točke (c) ovog članka. Taj postupak se zatim ponavlja svakih pet godina.

         4.   Mjere i ciljeve iz stavka 1. točaka (a) i (b) ovog članka države članice objavljuju i s njima upoznaju širu javnost te gospodarske subjekte.
   5.   Grčka, Irska i Portugal mogu, zbog svojih posebnih okolnosti, npr. značajno veliki broj malih otoka, prisutnost ruralnog i planinskog područja te sadašnje niske razine potrošnje ambalaže, odlučiti:

               (a)

               postignuti, najkasnije pet godina od dana provedbe ove Direktive, niže ciljeve od onih iz stavka 1. točaka (a) i (b) ovog članka, ali ispuniti barem 25 % onih za obnovu;

               (b)

               odgoditi u isto vrijeme postizanje ciljeva iz stavka 1. točaka (a) i (b) ovog članka do kasnijeg roka koji, međutim, ne kasnije od 31. prosinca 2005.

         6.   Države članice koje su donijele ili će donijeti programe koji prelaze ciljeve iz stavka 1. točaka (a) i (b) ovog članka i koje su se u tu svrhu osigurale primjerene mogućnosti za recikliranje i obnovu, smiju postizati takve ciljeve u interesu visoke razine zaštite okoliša, pod uvjetom da te mjere ne dovedu do ometanja unutarnjeg tržišta i ne priječe drugim državama članicama ispunjavanje Direktive. Države članice moraju o tome obavijestiti Komisiju. Komisija potvrđuje te mjere nakon što je provjerila, u suradnji s državama članicama da su te mjere u skladu sa gore navedenim zahtjevima i ne predstavljaju samovoljan način diskriminacije ili prikriveno ograničavanje trgovine među državama članicama.
   Članak 7.
   Sustavi za povrat, prikupljanje i obnovu
   1.   Države članice donose potrebne mjere kako bi osigurale da su uspostavljeni sustavi za:

               (a)

               povrat i/ili prikupljanje uporabljene ambalaže i/ili ambalažnog otpada kod potrošača, drugog krajnjeg korisnika, ili nekih drugih ambalažnih tokova u želji da ju usmjere prema drugim najprikladnijim oblicima gospodarenja otpadom;

               (b)

               oporabu ili obnovu uključujući reciklažu ambalaže i /ili prikupljenog ambalažnog otpada,

         kako bi ispunile ciljeve iz ove Direktive.
   Ti su sustavi otvoreni za sudjelovanje gospodarskim subjektima iz tih sektora, kao i za sudjelovanje nadležnih javnih tijela. Oni se pod nediskriminirajućim uvjetima također primjenjuju na uvozne proizvode, uključujući podrobne dogovore i cijene određene za pristup takvom sustavu, te su ti sustavi osnovani kako bi se izbjegle trgovačke zapreke ili ometanje natjecanja u skladu s Ugovorom.
   2.   Mjere iz stavka 1. ovog članka predstavljaju dio politike koja vrijedi za svu ambalažu i ambalažni otpad i uzima u obzir posebno zahtjeve koji se odnose na zaštitu okoliša i zdravlja, sigurnosti i higijene potrošača; zaštitu kvalitete, izvornosti i tehnička svojstva ambalažirane robe i uporabljenih materijala; te zaštitu prava nad industrijskim i trgovačkim vlasništvom.
   Članak 8.
   Sustav označivanja i identifikacije
   1.   Vijeće u skladu s uvjetima iz Ugovora najkasnije dvije godine nakon stupanja na snagu ove Direktive donosi odluke o označivanju ambalaže.
   2.   Za olakšavanje prikupljanja, oporabe i obnove uključujući reciklažu, ambalaža za potrebe svoje prepoznatljivosti i razvrstavanja te industrije na ambalaži se navodi priroda materijala upotrijebljenog u ambalaži.
   U tom smislu, Komisija najkasnije 12 mjeseci nakon stupanja na snagu ove Direktive, na temelju Priloga I. i u skladu s postupkom iz članka 21. ove Direktive, određuje označivanje brojevima i kratice na kojima se temelji identifikacijski sustav i navodi materijale na koje se primjenjuje identifikacijski sustav u skladu s istim postupkom.
   3.   Ambalaža ima odgovarajuću oznaku bilo na vlastitoj površini bilo na naljepnici. Ta oznaka mora biti jasno vidljiva i lako čitljiva. Oznake moraju imati određenu izdržljivost i trajnost, uključujući i nakon otvaranja ambalaže.
   Članak 9.
   Osnovni zahtjevi
   1.   Države članice osiguravaju da se tri godine nakon stupanja na snagu ove Direktive, ambalaža može stavljati na tržište samo ako ispunjava sve osnovne zahtjeve iz ove Direktive uključujući i Prilog II.
   2.   Od datuma iz članka 22. stavka 1. ove Direktive, države članice pretpostavljaju da su ispunjeni svi osnovni zahtjevi iz ove Direktive uključujući Prilog II. kada ambalaža ispunjava:

               (a)

               odgovarajuće usklađene norme, čiji su referentni brojevi objavljeni u Službenom listu Europskih zajednica. Države članice objavljuju referentne brojeve nacionalnih normi koje prenose te usklađene norme;

               (b)

               odgovarajuće nacionalne norme iz stavka 3. ovog članka ako u područjima koje obuhvaćaju te norme ne postoje usklađene norme.

         3.   Države članice moraju upoznati Komisiju s tekstovima svojih nacionalnih normi iz stavka 2 točke (b) ovog članka, koje smatraju da ispunjavaju zahtjeve iz ovog članka. Komisija te tekstove odmah prosljeđuje drugim državama članicama.
   Države članice objavljuju upućivanja na te norme. Komisija osigurava da su ona objavljena u Službenom listu Europskih zajednica.
   4.   Kad država članica ili Komisija smatra da norme iz stavka 2. ovog članka ne ispunjavaju u potpunosti osnovne zahtjeve iz stavka 1. ovog članka, Komisija ili država članica predmet prosljeđuje na odlučivanje Odboru osnovanom Direktivom 83/189/EEZ uz navođenje razloga za to, Odbor bez odgode daje svoje mišljenje.
   O mišljenju Odbora Komisija obavješćuje države članice je li potrebno te norme povući iz objave iz stavka 2. i 3. ovog članka, ili ne.
   Članak 10.
   Normizacija
   Komisija prema potrebi, potiče pripremu europskih normi koje se odnose na osnovne zahtjeve iz Priloga II.
   Komisija posebno potiče pripremu europskih normi koje se odnose na:

               —

               mjerila i metodologije analize vijeka trajanja ambalaže,

               —

               postupke mjerenja i provjere prisutnosti teških metala i drugih opasnih tvari u ambalaži i njihovom oslobađanju iz ambalaže i ambalažnog otpada u okoliš,

               —

               mjerila za najmanji sadržaj recikliranog materijala u ambalaži, za određene vrste ambalaže,

               —

               mjerila za postupke recikliranja,

               —

               mjerila za postupke kompostiranja i proizvedeni kompost,

               —

               mjerila za označivanje ambalaže.

         Članak 11.
   Koncentracije teških metala prisutnih u ambalaži
   1.   Države članice osiguravaju da ukupna koncentracija olova, kadmija, žive i šesterovalentnog kroma prisutnih u ambalaži ili ambalažnim sastojcima ne prelazi sljedeće:

               —

               600 ppm po težini dvije godine nakon dana iz članka 22. točke 1. ove Direktive,

               —

               250 ppm po težini tri godine nakon dana iz članka 22. točke 1. ove Direktive,

               —

               100 ppm po težini pet godina nakon dana iz članka 22. točke 1. ove Direktive

         2.   Koncentracije iz stavka 1. ovog članka ne primjenjuju se na ambalažu koja je u potpunosti izrađena od olovnog kristalnog stakla na način određen u Direktivi 69/493/EEZ (9).
   3.   Komisija u skladu s postupkom iz članka 21. ove Direktive, određuje:

               —

               uvjete pod kojima se gore navedene koncentracije ne primjenjuju na reciklirane materijale i na proizvodne prstene koji su unutar zatvorenog i kontroliranog lanca.

               —

               vrste ambalaže koje su izuzete od zahtjeva iz stavka 1. alineje 3.

         Članak 12.
   Sustav informiranja
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale uspostavljanje baze podataka o ambalaži i ambalažnom otpadu, tamo gdje ih još nema, i to na usklađenom temelju kako bi se državama članicama i Komisiji omogućio nadzor nad provedbom ciljeva postavljenih iz ove Direktive.
   2.   U tu svrhu, baze podataka osiguravaju posebno podatke o raširenosti, svojstvima i razvoju ambalaže i pritjecanju ambalažnog otpada (uključujući podatke o otrovnosti ili opasnosti od ambalažnih materijala i sastojaka koji se rabe u njihovoj izradi) na razini pojedinih država članica.
   3.   Radi usklađivanja svojstava i predstavljanje dobivenih podataka, te kako bi podatke država članica učinile međusobno kompatibilnima, države članice osiguravaju Komisiji vlastite podatke koje imaju u obliku koji određuje Komisija godinu dana nakon stupanja na snagu ove Direktive na temelju Priloga III., u skladu s postupkom iz članka 21. ove Direktive.
   4.   Države članice u osiguravanju podrobnih podataka uzimaju u obzir pojedine probleme malih i srednjih poduzetnika.
   5.   Dobiveni podaci dostupni su zajedno s nacionalnim izvještajima iz članka 17. ove Direktive, a ti podaci se također dopunjuju u svim kasnijim izvještajima.
   6.   Države članice zahtijevaju od svih uključenih gospodarskih subjekata da nadležnim tijelima dostavljaju pouzdane podatke iz svog sektora kako to zahtijeva ovaj članak.
   Članak 13.
   Podaci za korisnike ambalaže
   Države članice moraju, u roku od dvije godine od dana iz članka 22. stavka 1. ove Direktive poduzeti mjere, kako bi osigurale korisnicima ambalaže, uključujući posebno i potrošače, potrebne podatke o:

               —

               sustavima za povrat, prikupljanje i obnovu koji su im na raspolaganju,

               —

               njihovoj ulozi i doprinosu u pogledu oporabe, obnove i recikliranja ambalaže i ambalažnog otpada,

               —

               značenju oznaka na ambalaži koja postoji na tržištu,

               —

               primjerenim elementima planova za gospodarenje ambalažom i ambalažnim otpadom iz članka 14. ove Direktive.

         Članak 14.
   Planovi gospodarenja otpadom
   Za ostvarivanje ciljeva i mjera iz ove Direktive države članice u planove gospodarenja otpadom, prema članku 17. Direktive 75/442/EEZ, uvrštavaju posebno poglavlje o postupanju s ambalažom i ambalažnim otpadom, uključujući mjere donesene na temelju članka 4. i 5. ove Direktive.
   Članak 15.
   Gospodarski instrumenti
   Na temelju odgovarajućih odredaba Ugovora, Vijeće donosi gospodarske instrumente za poticanje postizanja ciljeva iz ove Direktive. U nedostatku takvih mjera, države članice smiju, u skladu sa načelima koja uređuju politiku u okolišu Zajednice, između ostalog, načelom onečišćivač plaća, te obvezama iz Ugovora, donijeti mjere za ostvarivanje ovih ciljeva.
   Članak 16.
   Obavješćivanje
   1.   Ne dovodeći u pitanje Direktivu 83/189/EEZ, prije donošenja takvih mjera, države članice obavješćuju Komisiju o prijedlozima mjera koje namjeravaju donijeti u okviru ove Direktive, osim mjera fiskalne prirode, ali uključujući tehničke podatke vezane uz fiskalne mjere koje potiču ispunjavanje takvih tehničkih zahtjeva, a sve u svrhu omogućavanja Komisiji da ih ispita u svjetlu postojećih propisa, pri čemu se za svaki pojedini slučaj primjenjuje postupak propisan navedenom Direktivom.
   2.   Ako je predložena mjera istodobno i tehnički propis u smislu Direktive 81/189/EEZ, država članica može u postupku obavješćivanja iz ove Direktive navesti da je obavješćivanje također jednako valjano za Direktivu 83/189/EEZ.
   Članak 17.
   Obveza izvješćivanja
   Države članice izvješćuju Komisiju o primjeni ove Direktive u skladu s člankom 5. Direktive Vijeća 91/692/EEZ od 23. prosinca 1991. o standardiziranju i racionaliziranju izvješća o provedbi određenih direktiva koje se odnose na okoliš (10). Prvo izvješće obuhvaća razdoblje od 1995. do 1997.
   Članak 18.
   Sloboda stavljanja na tržište
   Države članice na svojem području ne sprečavaju stavljanje na tržište ambalaže koja ispunjava odredbe ove Direktive.
   Članak 19.
   Prilagodba znanstvenom i tehničkom napretku
   Izmjene potrebne za prilagodbe identifikacijskog sustava znanstvenom i tehničkom napretku - iz članka 8. stavka 2. ove Direktive, Prilog 1. i zadnji odlomak članka 10. ove Direktive - te oblici tablice koji su u vezi sa sustavom baze podataka - iz članka 12. stavka 3. ove Direktive i Prilog III. - donose se u skladu s postupkom iz članka 21. ove Direktive.
   Članak 20.
   Posebne mjere
   1.   Komisija u skladu s postupkom iz članka 21. ove Direktive određuje tehničke mjere potrebne za rješavanje svih poteškoća u primjeni odredaba ove Direktive, posebno pri primarnom ambalažiranju medicinskih proizvoda i farmaceutskih proizvoda, ambalaža za sitne te luksuzne proizvode.
   2.   Komisija također podnosi izvještaj Europskom parlamentu te Vijeću o svakoj mjeri koju je potrebno poduzeti, ako je potrebno zajedno s prijedlogom.
   Članak 21.
   Odborski postupak
   1.   Komisiji pomaže odbor sastavljen od predstavnika država članica i kojim predsjeda predstavnik Komisije.
   2.   Predstavnik Komisije odboru podnosi prijedlog mjera koje je potrebno poduzeti. Odbor dostavlja svoje mišljenje o prijedlogu u roku koji odredi predsjedatelj u skladu s hitnošću predmeta. Mišljenje se donosi većinom glasova kako je to predviđeno člankom 148. stavkom 2. Ugovora, u slučaju odluka koje mora donijeti Vijeće na prijedlog Komisije. Glasovi predstavnika država članica se ponderiraju na način naveden u tom članku. Predsjedatelj nema pravo glasa.

               3.

                           (a)

                           Komisija donosi predložene mjere ako su one u skladu s mišljenjem odbora.

                           (b)

                           Ako predložene mjere nisu u skladu s mišljenjem odbora, ili ako nikakvo mišljenje nije dano, Komisija, bez odgode, podnosi Vijeću prijedlog koji je u vezi s mjerama koje je potrebno poduzeti. Vijeće odlučuje kvalificiranom većinom.
                           Ako, po isteku roka, koji ni u jednom slučaju ne smije biti dulji od tri mjeseca od dana podnošenja prijedloga Vijeću, Vijeće nije odlučilo, predložene mjere donosi Komisija.

         Članak 22.
   Prenošenje u nacionalno zakonodavstvo
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom prije 30. lipnja 1996. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   2.   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine toga upućivanja određuju države članice.
   3.   Uz to, države članice Komisiji dostavljaju svoje zakone i druge propise koji se odnose na primjenu ove Direktive.
   4.   Zahtjevi za izradom ambalaže ni u jednom se slučaju ne primjenjuju na ambalažu koja se rabila za neki proizvod prije dana stupanja na snagu ove Direktive.
   5.   Države članice dopuštaju za razdoblje najviše od 5 godina od dana stupanja na snagu ove Direktive, stavljanje na tržište ambalaže koja je bila izrađena prije tog dana i ako je bila u skladu važećim nacionalnim zakonodavstvom.
   Članak 23.
   Direktiva 85/339/EEZ stavlja se izvan snage s učinkom od dana iz članka 22. stavka 1. ove Direktive.
   Članak 24.
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europskih zajednica.
   Članak 25.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 20. prosinca 1994.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         K. HÄNSCH

            Za Vijeće

            Predsjednik

         K. KINKEL

      (1)  SL C 263, 12.10.1992., str. 1. i SL C 285, 21.10.1993., str. 1.

      (2)  SL C 129, 10.5.1993., str. 18.

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 23. lipnja 1993. (SL C 194, 19.7.1993., str. 177.), Zajedničko stajalište Vijeća od 4. ožujka 1994. (SL C 137, 19.5.1994., str. 65. (SL C 205, 25.7.1994., str. 163.). Potvrđeno 2. prosinca 1993. (SL C 342, 20.12.1993., str. 15.). Zajednički tekst Mirovnog odbora od 8. studenoga 1994.

      (4)  SL L 176, 6.7.1985., str. 18. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 91/629/EEZ (SL L 377, 31.12.1991., str. 48.).

      (5)  SL C 122, 18.5.1990., str. 2.

      (6)  SL L 194, 25.7.1975., str. 39. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 91/156/EEZ (SL L 78, 26.3.1991., str. 32.).

      (7)  SL L 109, 26.4.1983., str. 8. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 92/400/EEZ (SL L 221, 6.8.1992., str. 55.).

      (8)  SL L 377, 31.12.1991., str. 20.

      (9)  SL L 326, 29.12.1969., str. 36.

      (10)  SL L 377, 31.12.1991., str. 48.
   PRILOG I.
   IDENTIFIKACIJSKI SUSTAV
   Brojevima se označuje tako da je od 1 do 19 za plastiku, od 20 do 39 za papir i karton, od 40 do 49 za metal, od 50 do 59 za drvo, od 60 do 69 za tekstilne tkanine te od 70 do 79 za staklo.
   Identifikacijski sustav smije također za određene materijale koristiti kratice (npr. HDPE high density polietilen - polietilen visoke gustoće). Materijali se mogu identificirati uz pomoć sustava brojeva i/ili kratica. Identifikacijske se oznake postavljaju u sredini i/ili ispod grafičke oznake koja upućuje na prirodu ambalaže po pitanju njezine prikladnosti za oporabu ili obnovu.
   PRILOG II.
   OSNOVNI ZAHTJEVI O SASTAVU I PRIRODI AMBALAŽE, NJEZINE PONOVNE UPORABLJIVOSTI, OBNOVLJIVOSTI, UKLJUČUJUĆI RECIKLABILNOST
   1.   Zahtjevi koji se posebno odnose na izradu i sastav ambalaže

               —

               Ambalaža se izrađuje tako da obujam i težina ambalaže bude ograničena na najmanje veličine primjerene održavanju potrebne razine sigurnosti, higijene i naklonosti potrošača ambalažiranom proizvodu.

               —

               Ambalaža je osmišljena, proizvedena i komercijalizirana na takav način da dopušta ponovnu uporabu, obnovu, uključujući reciklažu, te da u najvećoj mogućoj mjeri smanji utjecaj na okoliš kad ambalažni otpad ili ostaci preostali nakon provedbe gospodarskih mjera upravljanja ambalažnim otpadom budu odloženi.

               —

               Ambalaža se proizvodi tako da škodljive i druge rizične tvari i materijal kao sastavni dijelovi ambalažnog materijala ili koji od ambalažnih sastojaka bude smanjen na najmanju moguću mjeru u vezi s prisutnošću u emisijama, pepelu, lužnatim otplavinama, kad ambalaža ili ostaci preostali nakon provedbe gospodarskih mjera upravljanja ambalažnim otpadom budu spaljeni ili zatrpani pod zemlju.

         2.   Zahtjevi koji se posebno odnose na prirodu ponovne uporabljivosti ambalaže

   Sljedeći se zahtjevi moraju istodobno zadovoljiti:

               —

               fizička svojstva i značajke ambalaže moraju izdržati određeni broj putovanja ili obrtanja, u normalnim predviđenim uvjetima uporabe,

               —

               mogućnost prerade uporabljene ambalaže tako da se udovolji zdravstvenim i sigurnosnim uvjetima koji vrijede za radnu snagu,

               —

               ispunjavanje zahtjeva koji se posebno odnose na ambalažu koja se može obnoviti kad se ta ambalaža više ne može ponovno uporabiti i tako postaje otpad.

         3.   Zahtjevi koji se posebno odnose na prirodu obnovljivosti ambalaže

   (a)   Ambalaža koja se može obnoviti kao materijal za recikliranje

   Ambalaža mora biti proizvedena na takav način da omogući recikliranje određenog postotka od težine materijala iskorištenog u proizvodnji proizvoda za tržište, u skladu sa sadašnjim standardima u Zajednici. Određivanje tog postotka može varirati zavisno od vrste materijala od kojeg je ambalaža.
   (b)   Ambalaža koja se može obnoviti u obliku uporabe otpada za energetske svrhe

   Ambalažni otpad obrađen u energetsku svrhu mora imati najmanju donju kaloričnu vrijednost kako bi se vraćanje energije omogućilo na najbolji mogući način.
   (c)   Ambalaža koja se može obnoviti kompostiranjem

   Ambalažni otpad obrađen radi kompostiranja mora biti takve biorazgradive prirode da ne smeta odvojenom prikupljanju i postupku kompostiranja ili pogonu u koji je ubačen.
   (d)   Biorazgradiva ambalaža

   Biorazgradivi ambalažni otpad mora biti takve prirode da može podnijeti fizičko, kemijsko, termalno ili biološko razlaganje, tako da se najveći dio gotovog komposta na kraju rastavlja na ugljikov dioksid, biomasu i vodu.
   PRILOG III.
   PODACI KOJE DRŽAVE ČLANICE MORAJU UKLJUČITI U SVOJE BAZE PODATAKA U VEZI S AMBALAŽOM I AMBALAŽNIM OTPADOM (U SKLADU S TABLICAMA OD 1. DO 4.)
   1.   Za primarnu, sekundarnu i tercijarnu ambalažu:

               (a)

               količine za svaku širu kategoriju materijala od ambalaže koja se koristi u državi (proizvedeno + uvezeno - izvezeno) (tablica 1.);

               (b)

               ponovno uporabljene količine (tablica 2.).

         2.   Za otpad koji potječe ili ne potječe od domaćinstava:

               (a)

               količine za svaku širu kategoriju materijala, obnovljenog i odloženog u državi (proizvedeno + uvezeno - izvezeno) (tablica 3.);

               (b)

               reciklirane i obnovljene količine za svaku širu kategoriju materijala (tablica 4.).

         TABLICA 1.

      Količina ambalaže (primarne, sekundarne i tercijarne) potrošene na državnom području pojedine države

   TABLICA 2.

      Količina ambalaže (primarna, sekundarna i tercijarna) oporabljena na području pojedine države

   TABLICA 3.

      Količina ambalažnog otpada obnovljenog i odloženog na području pojedine države

   TABLICA 4.

      Količina ambalažnog otpada recikliranog ili obnovljenog na području pojedine države


title: Direktiva Vijeća 93/119/EZ od 22. prosinca 1993. o zaštiti životinja pri klanju ili usmrćivanju

text:
               03/Sv. 69

               HR

               Službeni list Europske unije

               16

         31993L0119

               L 340/21

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

         DIREKTIVA VIJEĆA 93/119/EZ
   od 22. prosinca 1993.
   o zaštiti životinja pri klanju ili usmrćivanju
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 43.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (3),
   budući da su Direktivom Vijeća 74/577/EEZ (4) uspostavljena pravila za omamljivanje životinja prije klanja;
   budući da je Europska konvencija o zaštiti životinja za klanje odobrena u ime Zajednice Odlukom Vijeća 88/306/EEZ (5); budući da je područje primjene navedene Konvencije šire od područja primjene postojećih pravila Zajednice o ovoj temi;
   budući da nacionalni zakoni o zaštiti životinja pri klanju ili usmrćivanju imaju utjecaja na uvjete tržišnog natjecanja, a tako i na funkcioniranje zajedničkog tržišta poljoprivrednih proizvoda;
   budući da stoga postoji potreba za uspostavom zajedničkih minimalnih standarda za zaštitu životinja pri klanju ili usmrćivanju kako bi se osigurao racionalan razvoj proizvodnje te kako bi se olakšalo stvaranje unutarnjeg tržišta životinja i proizvoda životinjskog podrijetla;
   budući da pri klanju ili usmrćivanju životinje treba poštedjeti svake nepotrebne boli ili patnje;
   budući da, je međutim, nužno omogućiti odvijanje tehničkih i znanstvenih pokusa te uzeti u obzir posebne zahtjeve određenih vjerskih obreda;
   budući da se pravilima mora osigurati zadovoljavajuća zaštita pri klanju ili usmrćivanju i za životinje koje nisu obuhvaćene Konvencijom;
   budući da u deklaraciji o zaštiti životinja priloženoj Završnom aktu Ugovora o osnivanju Europske unije, Konferencija poziva Europski parlament, Vijeće i Komisiju, kao i države članice da pri izradi i primjeni zakonodavstva Zajednice o zajedničkoj poljoprivrednoj politici punu pozornost posvete zahtjevima koji se odnose na dobrobit životinja;
   budući da pritom djelovanje Zajednice mora biti u skladu s zahtjevima koji proizlaze iz načela supsidijarnosti propisanog u članku 3.b Ugovora o osnivanju Europske unije;
   budući da bi Direktivu 74/577/EEZ trebalo staviti izvan snage,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   POGLAVLJE I.

      Opće odredbe

   Članak 1.
   1.   Ova se Direktiva odnosi na kretanje, smještaj, sputavanje, omamljivanje, klanje i usmrćivanje životinja uzgojenih i držanih za proizvodnju mesa, kože, krzna ili drugih proizvoda te na metode usmrćivanja životinja u svrhu kontrole bolesti.
   2.   Ne primjenjuje se na:

               —

               tehničke ili znanstvene pokuse povezane s postupcima iz stavka 1., koji se odvijaju pod nadzorom nadležnog tijela,

               —

               životinje koje se usmrćuju u sklopu kulturnih ili sportskih događaja,

               —

               divljač usmrćenu u skladu s člankom 3. Direktive 92/45/EEZ.

         Članak 2.
   Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
   1.   klaonica: svaki objekt, uključujući prostore za kretanje ili smještaj životinja, namijenjen komercijalnom klanju životinja iz članka 5. stavka 1.;
   2.   kretanje: istovar životinja ili njihovo premještanje od istovarnih platformi, staja ili obora u klaonicama do prostorija ili mjesta gdje će biti zaklane;
   3.   smještaj: držanje životinja u stajama, oborima, natkrivenim prostorima ili na poljima koje koristi klaonica kako bi im se osigurala potrebna skrb (opskrba vodom i hranom, odmor) prije klanja;
   4.   sputavanje: primjena svakog postupka osmišljenog da onemogući kretanje životinje radi lakšeg omamljivanja ili usmrćivanja;
   5.   omamljivanje: svaki postupak koji, primijenjen na životinju, uzrokuje trenutni gubitak svijesti koji traje do smrti životinje;
   6.   usmrćivanje: postupak koji uzrokuje smrt životinje;
   7.   klanje: postupak kojim se uzrokuje smrt životinje iskrvarenjem;
   8.   nadležno tijelo: središnje tijelo države članice nadležno za provođenje veterinarskih kontrola ili svako tijelo kojemu je ta ovlast prenesena.
   Međutim, u državama članicama, vjersko tijelo u čije se ime provodi klanje odgovorno je za primjenu i praćenje posebnih odredaba koje se odnose na klanje u skladu s određenim vjerskim obredima. Što se tiče navedenih odredaba, to tijelo djeluje pod nadležnošću službenog veterinara, kako je definirano u članku 2. Direktive 64/433/EEZ.
   Članak 3.
   Životinje moraju biti pošteđene svakog nepotrebnog uznemiravanja, boli ili patnje za vrijeme kretanja, smještaja, sputavanja, omamljivanja, klanja ili usmrćivanja.
   POGLAVLJE II.

      Zahtjevi koji se primjenjuju na klaonice

   Članak 4.
   Konstrukcija, prostor i oprema klaonica i rad u njima moraju biti takvi da životinje budu pošteđene bilo kakvog nepotrebnog uznemiravanja, boli ili patnje.
   Članak 5.
   1.   Kopitari, preživači, svinje, kunići i perad dopremljeni u klaonicu na klanje moraju biti:

               (a)

               premještani i, prema potrebi, smješteni u skladu s odredbama Priloga A;

               (b)

               sputani u skladu s odredbama Priloga B;

               (c)

               omamljeni prije klanja ili trenutačno usmrćeni u skladu s odredbama Priloga C;

               (d)

               iskrvareni u skladu s odredbama Priloga D.

         2.   U slučaju životinja na koje se primjenjuju određene metode klanja u skladu s pravilima određenih vjerskih obreda, zahtjevi stavka 1. točke (c) se ne primjenjuju.
   3.   Uz obvezno poštovanje općih pravila Ugovora o osnivanju Europske unije, za objekte koji ispunjavaju uvjete za odstupanja u skladu sa člancima 4. i 13. Direktive 64/433/EEZ, članku 4. Direktive 91/498/EEZ i člancima 7. i 18. Direktive 71/118/EEZ, nadležna tijela država članica mogu dodijeliti pravo odstupanja od odredaba stavka 1. točke (a) kad je u pitanju stoka, i od odredaba stavka 1. točke (a) i metoda omamljivanja i usmrćivanja iz Priloga C kad se radi o peradi, kunićima, svinjama, ovcama i kozama, pod uvjetom da su ispunjeni zahtjevi propisani člankom 3.
   Članak 6.
   1.   Pribor, oprema za sputavanje te druga oprema i uređaji namijenjeni omamljivanju ili usmrćivanju moraju biti konstruirani, izrađeni, održavani i korišteni na način koji omogućuje brzo i učinkovito omamljivanje ili usmrćivanje u skladu s odredbama ove Direktive. Nadležno tijelo provjerava jesu li instrumenti, oprema za sputavanje i druga oprema koji se koristi za omamljivanje ili usmrćivanje udovoljava gore navedena načela te vrši redovite provjere kako bi osiguralo da se održavaju u ispravnom stanju i da će omogućiti postizanje gore navedenog cilja.
   2.   Na mjestu klanja mora se držati odgovarajuća rezervna oprema i pribor za nužnu uporabu. Oni se moraju pravilno održavati i redovito provjeravati.
   Članak 7.
   U premještanju, smještanju, sputavanju, omamljivanju, klanju ili usmrćivanju životinja ne smiju sudjelovati osobe koje ne posjeduju znanja i vještine koji su potrebni za obavljanje tih zadataka na human i učinkovit način, u skladu s zahtjevima ove Direktive.
   Nadležno tijelo mora osigurati da osobe zaposlene na poslovima klanja posjeduju nužne vještine, sposobnosti i profesionalno znanje.
   Članak 8.
   Inspekcije i kontrole se u klaonicama provode pod nadležnošću nadležnog tijela, koje u svakom trenutku mora imati pristup svim dijelovima klaonice kako bi moglo provjeriti poštuju li se odredbe ove Direktive. Međutim, te se inspekcije i kontrole mogu obavljati istodobno s kontrolama koje se obavljaju u druge svrhe.
   POGLAVLJE III.

      Klanje i usmrćivanje životinja izvan klaonica

   Članak 9.
   1.   Kod klanja životinja iz članka 5. stavka 1. izvan klaonica, primjenjuje se članak 5. stavak 1. točke (b), (c) (d).
   2.   Države članice mogu, međutim, odobriti odstupanja od stavka 1. kad se radi o peradi, kunićima, svinjama, ovcama i kozama koje vlasnici životinja kolju ili usmrćuju izvan klaonica za osobne potrebe, pod uvjetom da se poštuju odredbe članka 3. te da se svinje, ovce i koze prethodno omame.
   Članak 10.
   1.   Kada se životinje iz članka 5. stavka 1. moraju zaklati ili usmrtiti u svrhu kontrole bolesti, postupak se provodi u skladu s Prilogom E.
   2.   Usmrćivanje životinja uzgojenih zbog krzna provodi se u skladu s Prilogom F.
   3.   Usmrćivanje viška jednodnevnih pilića, kako je definirano u članku 2. stavku 3. Direktive 90/539/EEZ, i zametaka iz valioničkog otpada obavlja se što je brže moguće, u skladu s Prilogom G.
   Članak 11.
   Članci 9. i 10. ne primjenjuju se kod životinja koje moraju biti hitno prisilno usmrćene.
   Članak 12.
   Ozlijeđene ili bolesne životinje moraju biti zaklane ili usmrćene na licu mjesta. Međutim, nadležno tijelo može odobriti prijevoz ozlijeđenih ili bolesnih životinja na klanje ili usmrćivanje pod uvjetom da takav prijevoz ne uzrokuje dodatnu patnju životinja.
   POGLAVLJE IV.

      Završne odredbe

   Članak 13.
   1.   Prema potrebi, Vijeće kvalificiranom većinom na prijedlog Komisije donosi dodatna pravila o zaštiti životinja pri klanju ili usmrćivanju, uz pravila ove Direktive.

               2.

                           (a)

                           Priloge ovoj Direktivi na prijedlog Komisije izmjenjuje Vijeće, u skladu s postupkom propisanim u stavku 1., posebno kako bi ih prilagodilo tehnološkom i znanstvenom napretku;

                           (b)

                           osim toga, Komisija će najkasnije do 31. prosinca 1995. podnijeti Vijeću izvješće sastavljeno na temelju mišljenja Znanstvenog veterinarskog odbora popraćen odgovarajućim prijedlozima o korištenju:

                                       —

                                       pištolja sa slobodnim projektilom koji se ispaljuje u mozak ili plinova, osim onih iz Priloga C, ili kombinacije gore navedenog za omamljivanje te posebno ugljikovog dioksida za omamljivanje peradi,

                                       —

                                       plinova osim onih iz Priloga C ili njihovih kombinacija za usmrćivanje,

                                       —

                                       svakog drugog znanstveno priznatog postupka za omamljivanje ili usmrćivanje.

                                 Vijeće o ovim prijedlozima odlučuje kvalificiranom većinom;

                           (c)

                           odstupajući od stavka (a), i ne kasnije od 31. prosinca 1995., Komisija će u skladu s postupkom propisanim u članku 16. Stalnom veterinarskom odboru podnijeti izvješće sastavljeno na temelju mišljenja Znanstvenog veterinarskog odbora, popraćen odgovarajućim prijedlozima, s ciljem utvrđivanja:

                                       i.

                                       jačine i trajanja upotrebe struje koji su potrebni za omamljivanje različitih predmetnih vrsta;

                                       ii.

                                       koncentracije plina i duljine izloženosti plinu nužne za omamljivanje različitih predmetnih vrsta;

                           (d)

                           do početka primjene stavaka (b) i (c), u predmetnom se području primjenjuju nacionalna pravila u skladu s općim odredbama Ugovora o osnivanju Europske unije.

         Članak 14.
   1.   Stručnjaci Komisije mogu obavljati provjere na licu mjesta u onoj mjeri koja je nužna da bi se osigurala jedinstvena primjena ove Direktive. U tu svrhu, stručnjaci mogu provjeravati reprezentativni uzorak objekata kako bi osigurali da nadležno tijelo provjerava udovoljavaju li dotični objekti zahtjevima ove Direktive.
   Komisija obavješćuje države članice o rezultatima provedenih provjera.
   2.   Provjere iz stavka 1. obavljaju se u suradnji s nadležnim tijelom.
   3.   Država članica na čijem se državnom području obavlja provjera stručnjacima pruža svu potrebnu pomoć u obavljanju njihove zadaće.
   4.   Detaljna pravila za primjenu ovog članka utvrđuju se u skladu s postupkom propisanim u članku 16.
   Članak 15.
   U tijeku pregleda klaonica ili objekata koje u trećim zemljama imaju ili će dobiti odobrenje za izvoz u Zajednicu u skladu s pravilima Zajednice, stručnjaci Komisije se moraju uvjeriti da su životinje iz članka 5. zaklane pod uvjetima koji jamče humano postupanje, ili koji su barem istovjetni uvjetima predviđenima ovom Direktivom.
   Kako bi se omogućio uvoz mesa iz neke treće zemlje, zdravstvenom certifikatu koja prati pošiljku takvog mesa treba dodati i potvrdu kojom se potvrđuje da su ispunjeni gore navedeni zahtjevi.
   Članak 16.
   1.   U slučajevima za koje vrijedi postupak propisan ovim člankom, predsjednik Stalnog veterinarskog odbora bez odlaganja predmet upućuje tome tijelu, bilo na vlastitu inicijativu ili na zahtjev predstavnika države članice.
   2.   Predstavnik Komisije Odboru podnosi nacrt mjera koje treba poduzeti. Odbor daje svoje mišljenje o nacrtu unutar roka koji predsjednik može propisati prema hitnosti predmeta. Mišljenje se usvaja većinom utvrđenom u članku 148. stavku 2. Ugovora o osnivanju Europske unije, kad su u pitanju odluke koje Vijeće mora donijeti po prijedlogu Komisije. Glasovi predstavnika država članica u odboru ponderiraju se prema postupku utvrđenom u tome članku. Predsjedavajući ne glasuje.

               3.

                           (a)

                           Komisija usvaja planirane mjere kada su one u skladu s mišljenjem Odbora.

                           (b)

                           Ako planirane mjere nisu u skladu s mišljenjem Odbora, ili ako mišljenje nije dano, Komisija bez odlaganja Vijeću predaje prijedlog o mjerama koje je potrebno poduzeti. Vijeće odlučuje kvalificiranom većinom.
                           Ako po isteku tri mjeseca od datuma kada mu je upućen predmet Vijeće ne donese odluku, predložene mjere usvaja Komisija, osim u slučajevima kada je Vijeće običnom većinom odbacilo spomenute mjere.

         Članak 17.
   Direktiva 74/577/EEZ se stavlja izvan snage počevši od 1. siječnja 1995.
   Članak 18.
   1.   Države članice donose potrebne zakone i druge propise, uključujući i sankcije, za usklađenje s ovom Direktivom na dan 1. siječnja 1995. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Međutim, od datuma utvrđenog u stavku 1. države članice mogu, uz obvezno poštovanje općih pravila Ugovora o osnivanju Europske unije, na svojem području zadržati ili primjenjivati strože odredbe od odredaba ove Direktive. O svakoj takvoj mjeri obavješćuju Komisiju.
   3.   Države članice Komisiji dostavljaju tekstove glavnih odredaba nacionalnog prava koje donose u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 19.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 22. prosinca 1993.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         J.-M. DEHOUSSE

      (1)  SL C 314, 5.12.1991., str. 14.

      (2)  SL C 241, 21.9.1992., str. 75.

      (3)  SL C 106, 27.4.1992., str. 15.

      (4)  SL L 316, 26.11.1974., str. 10.

      (5)  SL L 137, 2.6.1988., str. 25.
   PRILOG A

      ZAHTJEVI KRETANJA I SMJEŠTAJA ŽIVOTINJA U KLAONICAMA

   I.   Opći zahtjevi

               1.

               Svaka klaonica koja započne s radom nakon 30. lipnja 1994. mora na raspolaganju imati odgovarajuću opremu i prostor za istovar životinja s prijevoznih sredstava, a sve postojeće klaonice ove zahtjeve moraju ispuniti do 1. siječnja 1996.

               2.

               Životinje se po dolasku moraju istovariti što je moguće prije. Ako je kašnjenje s istovarom neizbježno, životinje moraju biti zaštićene od nepovoljnih vremenskih uvjeta te im se mora osigurati odgovarajuća ventilacija.

               3.

               Životinje koje bi mogle jedna drugu ozlijediti zbog pripadnosti određenoj vrsti, zbog spola, dobi ili podrijetla, moraju se držati i smjestiti odvojeno.

               4.

               Životinje moraju biti zaštićene od nepovoljnih vremenskih uvjeta. Ako su bile izložene visokim temperaturama i sparini, moraju se na odgovarajući način rashladiti.

               5.

               Kondicija i zdravstveno stanje životinja moraju se provjeravati barem svakog jutra i večeri.

               6.

               Ne dovodeći u pitanje odredbe propisane u poglavlju VI. Priloga I. Direktivi 64/433/EEZ, životinje koje su za vrijeme prijevoza ili po dolasku u klaonicu bile izložene boli ili patnji, kao i neodbijene životinje moraju odmah biti zaklane. Ako to nije moguće, moraju biti izdvojene i zaklane što je prije moguće, a najkasnije u roku od dva sata. Životinje koje ne mogu hodati ne smiju se vući do mjesta klanja, već moraju biti zaklane na mjestu gdje leže ili, ako je moguće i ako to ne uzrokuje dodatnu patnju, mogu na kolicima ili pokretnoj platformi biti prevezene do mjesta za prisilno klanje.

         II.   Zahtjevi za životinje koje nisu dopremljene u kontejnerima

               1.

               Ako klaonice imaju opremu za istovar životinja, ta oprema mora imati pod koji onemogućava klizanje i, prema potrebi, bočnu zaštitu. Mostovi, rampe i prolazi moraju imati stranice, ogradu ili neki drugi oblik zaštite kako bi se spriječilo padanje životinja s njih. Izlazne ili ulazne rampe moraju imati najmanji mogući nagib.

               2.

               Za vrijeme istovara mora se paziti da se životinje ne preplaše, ne uznemire i da se s njima loše ne postupa te se mora osigurati da se ne prevrću. Životinje se ne smiju podizati za glavu, rogove, uši, noge, rep ili runo tako da im se nanosi dodatna bol ili patnja. Prema potrebi, mora ih se voditi pojedinačno.

               3.

               Životinje se moraju pažljivo premještati. Prolazi moraju biti izgrađeni tako da se opasnost ozljeđivanja životinja svede na najmanju moguću mjeru, te postavljeni tako da se iskoristi njihova sklonost okupljanju u stado. Pribor pomoću kojeg se životinje vode mora se koristiti isključivo u tu svrhu i to samo kratkotrajno. Pribor za elektro-šokove smije se koristiti samo na odraslim govedima i svinjama koje se odbijaju pomaknuti, pod uvjetom da šokovi ne traju duže od dvije sekunde, da se primjenjuju u odgovarajućim vremenskim razmacima te da životinje ispred sebe imaju dovoljno prostora da se pomaknu. Takvi šokovi smiju se primjenjivati samo na mišićima stražnjih nogu.

               4.

               Životinje se ne smiju udarati niti pritiskati po bilo kojem posebno osjetljivom dijelu tijela. Posebno se ne smiju oštećivati, savijati niti lomiti repovi životinja, niti se smiju hvatati za oči. Nije dozvoljeno udarati životinje rukama ili nogama.

               5.

               Životinje se ne smiju odvoditi na mjesto klanja ako ne mogu biti odmah zaklane. Ako se ne kolju odmah po dolasku, moraju se odvesti u prostor za smještaj.

               6.

               Ne dovodeći u pitanje odstupanja odobrena u skladu s člancima 4. i 13. Direktive 64/433/EEZ, klaonice moraju biti opremljene dovoljnim brojem obora za odgovarajući smještaj životinja, sa zaštitom od nepovoljnih vremenskih uvjeta.

               7.

               Uz ispunjavanje zahtjeva već navedenih u pravilima Zajednice, prostori za smještaj životinja moraju imati:

                           —

                           podove koji na najmanju mjeru svode opasnost od klizanja i s kojima u dodiru se životinje ne mogu ozlijediti,

                           —

                           odgovarajuću ventilaciju, uzimajući u obzir najviše i najniže očekivane temperature i vlagu. Tamo gdje postoji potreba za mehaničkim ventilacijskim uređajima, moraju postojati i pomoćni ventilacijski uređaji za slučaj kvara,

                           —

                           umjetno osvjetljenje jačine dovoljne za obavljanje pregleda svih životinja u bilo koje doba; prema potrebi mora biti na raspolaganju i odgovarajuća pomoćna rasvjeta,

                           —

                           prema potrebi, opremu za vezanje,

                           —

                           prema potrebi, dovoljne zalihe odgovarajuće stelje za sve životinje koje su smještene preko noći.

               8.

               Ako klaonice uz gore navedeni prostor za smještaj životinja imaju i prostor za smještaj životinja na otvorenom bez prirodnog zaklona ili sjene, mora se osigurati odgovarajuća zaštita od nepovoljnih vremenskih uvjeta. Prostori za smještaj na otvorenom moraju uvijek biti održavani tako da životinje nisu izložene fizičkim, kemijskim ili drugim opasnostima po zdravlje.

               9.

               Životinje koje se odmah po dolasku ne odvezu u prostor za klanje moraju u svako doba imati pristup pitkoj vodi u odgovarajućim pojilicama. Životinje koje se ne zakolju unutar 12 sati po dolasku moraju se nahraniti te im se potom, u odgovarajućim intervalima, moraju davati umjerene količine hrane.

               10.

               Životinje koje se u klaonici drže 12 sati ili dulje moraju biti smještene i, prema potrebi, vezane tako da bez poteškoća mogu leći. Ako životinje nisu vezane, mora im se omogućiti pristup hrani tako da se mogu neometano hraniti.

         III.   Zahtjevi za životinje dopremljene u kontejnerima

               1.

               S kontejnerima u kojima se prevoze životinje mora se postupati pažljivo, ne smiju se bacati, ispuštati niti prevrtati. Ako je moguće, moraju se utovarivati i istovarivati u vodoravnom položaju pomoću mehaničkih sprava.

               2.

               Životinje dopremljene u kontejnerima koji imaju podove s rupičastim ili fleksibilnim dnom moraju se istovarivati s posebnom pažnjom kako bi se izbjegle ozljede. Ako je moguće, životinje se trebaju pojedinačno istovarivati iz kontejnera.

               3.

               Životinje koje su dopremljene u kontejnerima moraju se zaklati što je prije moguće; u suprotnom, mora ih se prema potrebi napojiti i nahraniti u skladu s točkom II.9.

         PRILOG B

      SPUTAVANJE ŽIVOTINJA PRIJE OMAMLJIVANJA, KLANJA ILI USMRĆIVANJA

               1.

               Životinje moraju biti sputane na odgovarajući način, tako da budu pošteđene dodatne boli, patnje, uznemirenosti, povreda ili nagnječenja.
               Međutim, u slučaju obrednog klanja, obavezno je sputavanje goveda prije klanja primjenom mehaničke metode s ciljem izbjegavanja nanošenja boli, patnje ili uznemiravanja, odnosno ozljeđivanja ili nagnječenja životinja.

               2.

               Noge životinje ne smiju biti vezane, a životinje ne smiju prije omamljivanja ili klanja visjeti. Međutim, perad i kunići za klanje smiju biti obješeni za noge radi klanja pod uvjetom da su poduzete odgovarajuće mjere kako bi se osiguralo da su u trenutku omamljivanja u dovoljno opuštenom stanju da se omamljivanje može obaviti učinkovito i nesmetano.
               Nadalje, nije dozvoljeno vješanje životinja u svrhu sputavanja.

               3.

               Životinje koje se omamljuju ili usmrćuju primjenom mehaničke ili električne opreme u području glave moraju biti postavljene u takav položaj koji omogućuje da se oprema može upotrebljavati odnosno da se njome može lako i precizno rukovati u točno određenom vremenu. Nadležno tijelo, međutim, u slučaju kopitara i stoke može odobriti korištenje odgovarajućih sredstava za ograničavanje pokretanja glave.

               4.

               Električna oprema za omamljivanje ne smije se koristiti kao sredstvo sputavanja ili imobilizacije niti kao sredstvo pomoću kojeg se životinje tjeraju na kretanje.

         PRILOG C

      OMAMLJIVANJE ILI USMRĆIVANJE ŽIVOTINJA KOJE SE NE UZGAJAJU RADI KRZNA

   I.   DOZVOLJENE METODE
   A.   Omamljivanje

               1.

               Omamljivanje primjenom pištolja s penetrirajućim klinom

               2.

               Omamljivanje primjenom mehaničke sprave kojom se izaziva gubitak svijesti životinje

               3.

               Omamljivanje električnom strujom

               4.

               Omamljivanje izlaganjem ugljikovom dioksidu

         B.   Usmrćivanje

               1.

               Usmrćivanje pištoljem sa slobodnim projektilom ili puškom

               2.

               Usmrćivanje električnom strujom

               3.

               Usmrćivanje izlaganjem ugljikovom dioksidu

         C.   Nadležno tijelo, međutim, može odobriti dekapitaciju, distorziju vrata i upotrebu vakuumske komore kao metode usmrćivanja za pojedine vrste životinja, pod uvjetom da se poštuju odredbe članka 3. te da su ispunjeni zahtjevi propisani točkom III. ovog Priloga.
   II.   POSEBNI ZAHTJEVI ZA OMAMLJIVANJE ŽIVOTINJA
   Omamljivanje je dozvoljeno samo ako je neposredno nakon njega moguće iskrvariti životinje.
   1.   Pištolj s penetrirajućim klinom

               (a)

               Pištolj mora biti postavljen tako da bude sigurno da će klin prodrijeti u koru velikog mozga. Kod krupne stoke izričito je zabranjeno pucati u tjeme životinje.
               Ovcama i kozama dozvoljeno je pucati u tjeme ako njihovi rogovi onemogućuju primjenu na čelu glave. U takvim slučajevima mora se pucati neposredno iza donjeg dijela rogova i ciljati prema ustima, a iskrvarenje mora početi unutar 15 sekundi nakon pucanja.

               (b)

               Pri korištenju pištolja s penetrirajućim, nakon svakog pucnja treba provjeriti vraća li se klin do kraja na početni položaj. Ako se ne vraća u potpunosti, pištolj se ne smije ponovo koristiti dok se ne popravi.

               (c)

               Životinje se ne smiju smještati u obore za omamljivanje ako osoba koja obavlja omamljivanje nije spremna to učiniti čim se životinja nađe u oboru. Glava životinje ne smije se sputavati sve dok dotična osoba nije spremna omamiti životinju.

         2.   Mehanička sprava kojom se izaziva gubitak svijesti životinje

               (a)

               Ovaj je postupak dozvoljen samo uz primjenu mehaničke sprave kojom se nanosi udarac izravno na lubanju. Osoba koja obavlja ovaj postupak mora postaviti napravu na točno određeno mjesto te koristiti dovoljno jako punjenje, u skladu s uputama proizvođača, kako bi omamljivanje bilo učinkovito bez loma kostiju lubanje.

               (b)

               Međutim, u slučajevima malih serija kunića, kod kojih se koristi nemehanički udarac u glavu, taj se postupak mora izvesti tako da životinja odmah izgubi svijest i da bude bez svijesti do svoje smrti te u skladu s općim odredbama članka 3.

         3.   Omamljivanje električnom strujom

   A.   Elektrode

               1.

               Elektrode moraju biti postavljene tako da obuhvate glavu životinje, kako bi struja mogla proći kroz mozak. Moraju se poduzeti i odgovarajuće mjere da se osigura dobar električni kontakt, posebno uklanjanjem viška vune ili vlaženjem kože.

               2.

               Kada se životinje omamljuju pojedinačno, uređaj mora:

                           (a)

                           imati ugrađenu napravu za mjerenje impedancije opterećenja i sprečavanje rada uređaja u slučaju nemogućnosti postizanja najmanje potrebne jakosti struje;

                           (b)

                           imati ugrađen zvučni ili vizualni uređaj koji pokazuje duljinu trajanja primjene struje na životinju;

                           (c)

                           biti spojen na uređaj koji pokazuje napon i jakost struje pod opterećenjem i koji mora biti smješten tako da ga osoba koja obavlja omamljivanje jasno vidjeti.

         B.   Kupke za omamljivanje

               1.

               Kod primjene kupki za omamljivanje peradi razina vode mora se moći prilagoditi kako bi se osigurao potpuni kontakt tekućine s glavom peradi.
               Jakost i trajanje protoka struje koja se koristi u ovom slučaju odredit će nadležno tijelo, kako bi se osiguralo da životinja odmah izgubi svijest te da ostane bez svijesti do svoje smrti.

               2.

               Kada se perad u kupkama za omamljivanje omamljuje u skupinama, mora se održavati dovoljno visok napon kako bi se osiguralo da se omami svaka životinja.

               3.

               Moraju se poduzeti odgovarajuće mjere kako bi se osigurao pravilan protok struje, posebno dobar strujni kontakt i vlaženje mjesta kontakta nogu životinja i držača za vješanje.

               4.

               Kupke za omamljivanje peradi moraju biti odgovarajuće veličine i dubine za vrstu ptica koja se kolje te se ne smiju prelijevati na ulazu. Elektroda uronjena u vodu mora se protezati cijelom duljinom kupke.

               5.

               Prema potrebi, na raspolaganju mora biti priručni pomoćni uređaj.

         4.   Izlaganje ugljikovom dioksidu

               1.

               Koncentracija ugljikovog dioksida za omamljivanje svinja mora iznositi najmanje 70 volumnih postotaka.

               2.

               Komora u kojoj se svinje izlažu plinu i oprema koja se koristi za provoz svinja kroz komoru mora biti konstruirana, izvedena i održavana tako da se izbjegne ozljeđivanje svinja i pritisak na prsni koš te da im se omogući da ostanu u uspravnom položaju sve dok ne izgube svijest. Provozni mehanizam i komora moraju biti dobro osvijetljeni kako bi svinje mogle vidjeti druge svinje ili okruženje u kojem se nalaze.

               3.

               Komora mora biti opremljena uređajima za mjerenje koncentracije plina u trenutku najveće izloženosti životinja te za davanje svjetlosnog i zvučnog upozorenja ako koncentracija ugljikovog oksida padne ispod potrebne granice.

               4.

               Svinje moraju biti smještene u obore ili kontejnere u kojima mogu vidjeti jedna drugu, te prevezene u plinsku komoru unutar 30 sekundi od ulaska u postrojenje. Moraju biti što je moguće brže prevezene od ulaza do točke najveće koncentracije plina te moraju biti izložene plinu dovoljno dugo da se osigura da će ostati bez svijesti do trenutka usmrćivanja.

         III.   POSEBNI ZAHTJEVI ZA USMRĆIVANJE ŽIVOTINJA
   1.   Pištolj sa slobodnim projektilom ili puška

   Ove metode, kojima se mogu usmrćivati razne vrste životinja, posebno krupna divljač iz uzgoja i jeleni, mora odobriti nadležno tijelo koje mora posebno osigurati da ih primjenjuje kvalificirano osoblje, u skladu s općim odredbama članka 3. ove Direktive.
   2.   Dekapitacija i dislokacija vrata

   Ove metode, kojima se smije usmrćivati samo perad, mora odobriti nadležno tijelo, koje mora posebno osigurati da ih primjenjuje kvalificirano osoblje, u skladu s općim odredbama članka 3. ove Direktive.
   3.   Usmrćivanje električnom strujom i ugljikovim dioksidom

   Nadležno tijelo može izdati odobrenje za usmrćivanje različitih vrsta životinja ovim metodama pod uvjetom da se, uz poštivanje općih odredaba članka 3., poštuju i posebne odredbe propisane točkom II.3. i 4. ovog Priloga. Da bi se to postiglo, nadležno tijelo također propisuje jakost i trajanje protoka struje, te koncentracije i trajanje izloženosti ugljikovom dioksidu.
   4.   Vakuumska komora

   Ovu metodu, kojom se mogu bez iskrvarenja usmrćivati samo određene životinje za konzumaciju iz vrsta divljači iz uzgoja (prepelice, jarebice i fazani), mora odobriti nadležno tijelo, koje, uz pridržavanje općih odredaba članka 3., mora osigurati da:

               —

               su životinje smještene u hermetičnu komoru u kojoj se vakuum postiže brzo, uz pomoć snažne električne pumpe,

               —

               se vakuum održava sve dok ne nastupi smrt životinja,

               —

               se životinje skupno drže u kontejnerima za prijevoz koji se mogu smjestiti u komoru za vakuum, posebno konstruiranu za tu svrhu.

         PRILOG D

      ISKRVARENJE ŽIVOTINJA

               1.

               Kod omamljenih životinja postupak iskrvarenja mora započeti što je prije moguće nakon omamljivanja, a mora se provesti tako da uzrokuje brzo, obilno i potpuno iskrvarenje. U svakom slučaju, iskrvarenje se mora provesti prije nego što životinja povrati svijest.

               2.

               Kod svih omamljenih životinja iskrvarenje mora biti izvedeno zarezivanjem barem jedne od vratnih arterija ili krvnih žila koje ih opskrbljuju krvlju.
               Nakon zarezivanja krvnih žila nije dozvoljeno provoditi daljnje postupke niti električnu stimulaciju na životinjama prije nego što se dovrši iskrvarenje.

               3.

               U slučajevima kada samo jedna osoba obavlja omamljivanje, stavljanje nogu u držače za vješanje, podizanje i iskrvarenje životinja, ta osoba mora provesti sve navedene postupke u nizu na jednoj životinji prije nego što prijeđe na drugu.

               4.

               Pomoćni ručni pribor mora biti na raspolaganju kada se iskrvarenje peradi vrši primjenom automatskih uređaja za rezanje vratova kako bi, u slučaju kvara, životinje mogle biti odmah zaklane.

         PRILOG E
   METODE USMRĆIVANJA U SVRHU KONTROLE BOLESTI

      Dozvoljene metode

   Sve metode dozvoljene u Prilogu C koje uzrokuju sigurnu smrt.
   Uz to, nadležno tijelo može, u skladu s općim odredbama članka 3. ove Direktive, dozvoliti korištenje drugih metoda za usmrćivanje životinja koje su pri svijesti, posebno osiguravajući da:

               —

               ako se koriste metode koje ne uzrokuju trenutnu smrt (primjerice, pucanje iz pištolja s penetrirajućim klinomda se poduzmu odgovarajuće mjere za usmrćivanje životinja što je prije moguće, a u svakom slučaju prije nego što povrate svijest,

               —

               se sa životinjama ništa više ne čini dok se ne utvrdi da su mrtve.

         PRILOG F

      METODE ZA USMRĆIVANJE ŽIVOTINJA KOJE SE UZGAJAJU ZBOG KRZNA

   I.   Dozvoljene metode

               1.

               Usmrćivanje mehaničkim spravama kojima se prodire u mozak.

               2.

               Uštrcavanje prekomjerne doze anestetika.

               3.

               Usmrćivanje električnom strujom koja izaziva zastoj rada srca.

               4.

               Izlaganje ugljikovom monoksidu.

               5.

               Izlaganje kloroformu.

               6.

               Izlaganje ugljikovom dioksidu.

         Nadležno tijelo donosi odluku o najprihvatljivijoj metodi usmrćivanja za različite predmetne vrste u skladu s općim odredbama članka 3. ove Direktive.
   II.   Posebni zahtjevi

   1.   Mehaničke sprave kojima se prodire u mozak

               (a)

               Sprave moraju biti tako postavljene da osiguraju prodiranje klina u koru velikog mozga.

               (b)

               Ova je metoda dozvoljena samo ako odmah nakon nje uslijedi iskrvarenje životinje.

         2.   Uštrcavanje prekomjerne doze anestetika

   Dozvoljeno je korištenje samo onih anestetika, doza i načina primjene koji uzrokuju trenutan gubitak svijesti nakon kojeg slijedi smrt.
   3.   Usmrćivanje električnom strujom koja izaziva zastoj rada srca

   Elektrode moraju biti postavljene tako da njihovo djelovanje obuhvati mozak i srce, a najmanja upotrijebljena jakost struje mora uzrokovati trenutačan gubitak svijesti i zastoj rada srca. Međutim, za lisice, kod kojih se elektrode stavljaju u usta i rektum, mora se koristiti struja prosječne jakosti od 0,3 ampera, i to najmanje 3 sekunde.
   4.   Izlaganje ugljikovom monoksidu

               (a)

               Komora u kojoj se životinje izlažu plinu mora biti tako konstruirana, izrađena i održavana da se izbjegne ozljeđivanje životinja te da se omogući njihov nadzor.

               (b)

               Životinje se u komoru moraju unijeti tek nakon što je u njoj postignuta barem 1 %-tna volumna koncentracija ugljikovog monoksida koji se dobavlja iz izvora 100 %-tnog ugljikovog monoksida.

               (c)

               Plin koji proizvodi za to posebno prilagođen uređaj, može se koristiti za usmrćivanje životinja iz porodice kuna (Mustelidae) i činčila, pod uvjetom da su ispitivanja pokazala da je korišteni plin:

                           —

                           ohlađen do odgovarajuće temperature,

                           —

                           dovoljno filtriran,

                           —

                           pročišćen od iritirajućih tvari ili plinova,

                           —

                           te da se životinje ne smiju stavljati u komoru dok koncentracija ugljikovog monoksida ne dostigne volumnu koncentraciju od barem 1 %.

               (d)

               Nakon udisanja, plin mora prvo izazvati duboku opću anesteziju, a zatim sigurnu smrt.

               (e)

               Životinje moraju ostati u komori do nastupanja smrti.

         5.   Izlaganje kloroformu

   Kloroform se može koristiti za usmrćivanje činčila, pod uvjetom da:

               (a)

               je komora u kojoj se životinje izlažu plinu konstruirana, izrađena i održavana tako da se izbjegne ozljeđivanje životinja te da se omogući njihov nadzor;

               (b)

               se životinje unose u komoru samo ako je zrak u njoj zasićen kloroformom;

               (c)

               nakon udisanja, plin prvo izaziva duboku opću anesteziju, a zatim smrt;

               (d)

               životinje ostaju u komori do nastupanja smrti.

         6.   Izloženost ugljikovom dioksidu

   Ugljikov dioksid može se koristiti za usmrćivanje životinja iz porodice kuna (Mustelidae) i činčila, pod uvjetom da:

               (a)

               je komora u kojoj se životinje izlažu plinu konstruirana, izrađena i održavana tako da se izbjegne ozljeđivanje životinja te da se omogući njihov nadzor;

               (b)

               se životinje unose u komoru tek kada ona sadrži najvišu moguću koncentraciju ugljikovog dioksida koji se dobavlja iz izvora 100 %-tnog ugljikovog dioksida;

               (c)

               nakon udisanja, plin prvo izaziva duboku opću anesteziju, a zatim sigurnu smrt;

               (d)

               životinje ostaju u komori do nastupanja smrti.

         PRILOG G

      USMRĆIVANJE VIŠKA PILIĆA I ZAMETAKA U VALIONIČKOM OTPADU

   I.   Dozvoljene metode za usmrćivanje pilića

               1.

               Upotreba mehaničkih uređaja koji uzrokuju brzu smrt.

               2.

               Izlaganje ugljikovom dioksidu.

               3.

               Nadležno tijelo može, međutim, dozvoliti upotrebu drugih znanstveno potvrđenih metoda usmrćivanja pod uvjetom da su one u skladu s općim odredbama članka 3.

         II.   Posebni zahtjevi

   1.   Upotreba mehaničkih uređaja koji uzrokuju brzu smrt

               (a)

               Životinje se moraju usmrtiti uređajem koji ima brzorotirajuće mehaničke noževe za usmrćivanje ili nastavke od ekspandiranog polistirena (stiropora).

               (b)

               Uređaj mora biti dovoljnog kapaciteta da osigura trenutačno usmrćivanje svih životinja, čak i ako se radi o velikom broju životinja.

         2.   Izlaganje ugljikovom dioksidu

               (a)

               Životinje se moraju uvesti u prostor s najvišom mogućom koncentracijom ugljikovog dioksida, koji se dobavlja iz izvora 100 %-tnog ugljikovog dioksida.

               (b)

               Životinje u tome prostoru moraju ostati do nastupanja smrti.

         III.   Dozvoljena metoda za usmrćivanja zametaka

               1.

               U svrhu trenutačnog usmrćivanja živih zametaka, sav valionički otpad mora se obraditi mehaničkim uređajem iz točke II. (1).

               2.

               Međutim, nadležno tijelo može dozvoliti upotrebu drugih znanstveno potvrđenih metoda usmrćivanja, pod uvjetom da su one u skladu s općim odredbama članka 3.