title: Direktiva 98/84/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. studenoga 1998. o pravnoj zaštiti usluga koje se temelje na uvjetovanom pristupu ili usluga koje pružaju uvjetovani pristup

text:
               06/Sv. 008

               HR

               Službeni list Europske unije

               10

         31998L0084

               L 320/54

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               20.11.1998.

      DIREKTIVA 98/84/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 20. studenoga 1998.
   o pravnoj zaštiti usluga koje se temelje na uvjetovanom pristupu ili usluga koje pružaju uvjetovani pristup
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 57. stavak 2., članak 66. i članak 100.a,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   u skladu s postupkom utvrđenim u članku 189.b Ugovora (3),

               (1)

               budući da ciljevi Zajednice koji su određeni Ugovorom, uključuju stvaranje sve tješnje unije među narodima Europe i osiguravaju gospodarski i društveni napredak ukidanjem zapreka koje ih razdvajaju;

               (2)

               budući da odredbe o prekograničnim uslugama emitiranja radijskog programa i informacijskog društva mogu s gledišta pojedinca doprinijeti punoj slobodi izražavanja kao temeljnog prava, i s gledišta zajednice ostvarenju ciljeva koji su određeni Ugovorom;

               (3)

               budući da se Ugovorom propisuje slobodan promet svih usluga koje se inače pružaju uz naknadu; budući da je ovo pravo, primijenjeno na usluge emitiranja radijskog programa i informacijskog društva, isto tako više specifična manifestacija općenitog načela prava Zajednice, točnije slobode izražavanja, koje je ugrađeno u članak 10. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda; budući da ovaj članak izričito priznaje pravo građana da primaju i daju podatke bez obzira na granice, i budući da svako ograničenje ovog prava mora voditi računa o legitimnim interesima drugih koji trebaju pravnu zaštitu;

               (4)

               budući da je Komisija započela opsežna savjetovanja na temelju Zelene knjige „Pravna zaštita šifriranih usluga na unutarnjem tržištu”; budući da su rezultati ovih savjetovanja potvrdili da treba stvoriti pravni instrument Zajednice koji bi jamčio pravnu zaštitu svih ovih usluga čija naknada ovisi o uvjetovanom pristupu;

               (5)

               budući da je Europski parlament u svojoj Rezoluciji od 13. svibnja 1997. o Zelenoj knjizi (4) pozvao Komisiju da podnese prijedlog direktive koja bi obuhvaćala sve kodirane usluge kod kojih se kodiranje koristi kako bi se osiguralo plaćanje naknade, i odlučio je da ovo treba obuhvaćati usluge informacijskog društva, isporučene na daljinu elektroničkim putem i na pojedinačni zahtjev primatelja usluge, kao i usluge emitiranja radijskog programa;

               (6)

               budući da mogućnosti koje pružaju digitalne tehnologije potrošačima nude mogućnost sve većeg izbora i pridonose kulturnom pluralizmu proširenjem ponude usluga u smislu članaka 59. i 60. Ugovora; budući da će održivost ovih usluga često ovisiti o uporabi uvjetovanog pristupa radi dobivanja naknade davatelju usluga; budući da je, prema tome, potrebno pravno zaštititi davatelje usluga od nezakonitih uređaja koji omogućuju besplatni pristup ovim uslugama kako bi se osigurala njihova gospodarska održivost;

               (7)

               budući da je Komisija svojim priopćenjem o „Europskoj inicijativi u području elektroničke trgovine” prepoznala važnost ovog pitanja;

               (8)

               budući da, u skladu s člankom 7.a Ugovora, unutarnje tržište obuhvaća područje bez unutarnjih granica, na kojem je zajamčen slobodan promet roba i usluga; budući da se člankom 128. stavkom 4. Ugovora zahtijeva od Zajednice da uzme u obzir kulturne aspekte u postupanju prema drugim odredbama Ugovora; budući da na temelju članka 130. stavka 3. Ugovora, politikom i aktivnostima koje vodi, Zajednica mora pridonositi stvaranju potrebnih uvjeta konkurentnosti svoje industrije;

               (9)

               budući da ova Direktiva ne dovodi u pitanje eventualne buduće odredbe Zajednice ili nacionalne odredbe koje bi trebale osigurati da se određeni broj usluga emitiranja radijskog programa, koje su priznate kao javni interes, ne temelje na uvjetovanom pristupu;

               (10)

               budući da ova Direktiva ne dovodi u pitanje kulturne aspekte bilo koje daljnje aktivnosti Zajednice u pogledu novih usluga;

               (11)

               budući da bi nesuglasje među nacionalnim pravilima o pravnoj zaštiti usluga koje se temelje na uvjetovanom pristupu ili usluga koje pružaju uvjetovani pristup moglo stvoriti prepreke slobodnom prometu robe i usluga;

               (12)

               budući da primjena ovog Ugovora nije dovoljna da ukloni prepreke na unutarnjem tržištu; budući da ove prepreke treba ukloniti, potrebno je među državama članicama ostvariti odgovarajuću razinu zaštite; budući da to podrazumijeva usklađivanje nacionalnih pravila u vezi s trgovačkim aktivnostima koje se odnose na nezakonite uređaje;

               (13)

               budući da se čini nužnim da države članice osiguraju odgovarajuću pravnu zaštitu od stavljanja na tržište nezakonitih uređaja u svrhu ostvarenja izravne ili neizravne financijske dobiti, koji bez ovlasti omogućuju ili olakšavaju zaobilaženje tehničkih mjera namijenjenih za zaštitu naknade za zakonito pruženu uslugu;

               (14)

               budući da trgovačke aktivnosti koje se odnose na nezakonite uređaje uključuju poslovne komunikacije koje pokrivaju sve oblike oglašavanja, izravnog marketinga, pokroviteljstva, promicanja prodaje i odnose s javnošću u promicanju ovih proizvoda i usluga;

               (15)

               budući da ove trgovačke aktivnosti nanose štetu korisnicima koji su prevareni u pogledu podrijetla nezakonitih uređaja; budući da je potrebna visoka razina zaštite potrošača u borbi protiv ove vrste varanja potrošača; budući da se člankom 129.a stavkom 1. Ugovora određuje da Zajednica treba pridonositi postizanju visoke razine zaštite potrošača s mjerama koje donosi sukladno njegovu članku 100.a;

               (16)

               budući da, prema tome, pravni okvir za stvaranje jedinstvenog audiovizualnog područja, koji je određen Direktivom Vijeća 89/552/EEZ od 3. listopada 1989. o usklađivanju određenih odredaba utemeljenih zakonom, uredbom ili upravnim aktom u državama članicama u vezi s obavljanjem aktivnosti televizijskoga emitiranja (5), treba dopuniti u pogledu tehnika uvjetovanog pristupa koje su određene ovom Direktivom, kako bi se barem zajamčio jednak tretman davateljima usluga prekograničnog emitiranja radijskog programa, bez obzira na mjesto njihova poslovnoga nastana;

               (17)

               budući da sukladno Rezoluciji Vijeća od 29. lipnja 1995. o jedinstvenoj i učinkovitoj primjeni prava Zajednice i o sankcijama koje se primjenjuju za povrede prava u području unutarnjeg tržišta (6), države članice trebaju poduzeti odgovarajuće mjere kao jamstvo da se pravo zajednice propisno primjenjuje jednako učinkovito i temeljito kao i nacionalno pravo;

               (18)

               budući da sukladno članku 5. Ugovora države članice trebaju poduzeti sve odgovarajuće mjere kao jamstvo primjene i učinkovitosti prava Zajednice, i posebno osigurati da odmjerene kazne budu djelotvorne, odgovarajuće i razmjerne prekršaju, a pravni lijek primjeren;

               (19)

               budući da usklađivanje zakona i drugih propisa država članica treba ograničiti na ono što je potrebno za ostvarivanje ciljeva unutarnjeg tržišta prema načelu proporcionalnosti određenom u trećem stavku članka 3.b Ugovora;

               (20)

               budući da distribucija nezakonitih uređaja uključuje prijenos na bilo koji način i stavljanje ovih uređaja na tržište unutar ili izvan Zajednice;

               (21)

               budući da ova Direktiva ne dovodi u pitanje primjenu nacionalnih propisa koji bi mogli zabraniti privatno posjedovanje nezakonitih uređaja, niti primjenu pravila Zajednice u vezi tržišnog natjecanja i prava intelektualnog vlasništva;

               (22)

               budući da nacionalno pravo, u vezi sa sankcijama i pravnim lijekovima za povrede prava u području trgovačkih djelatnosti, može odrediti da kod vršenja navedenih radnji mora biti poznato ili je moralo biti poznato da su predmetni uređaji nezakoniti;

               (23)

               budući da sankcije i pravni lijekovi koji su određeni ovom Direktivom ne dovode u pitanje neku drugu sankciju ili pravni lijek koji su određeni propisom nacionalnog prava, kao što su opće preventivne mjere ili oduzimanje nezakonitih uređaja; budući da države članice nemaju obvezu odrediti kaznene sankcije za povrede prava koje su obuhvaćene ovom Direktivom; budući da propisi država članica o postupcima za naknadu štete trebaju biti u skladu s njihovim nacionalnim zakonodavstvom i s pravosudnim sustavom;

               (24)

               budući da ova Direktiva ne dovodi u pitanje primjenu nacionalnih propisa koji ne ulaze u područje koje se ovdje usklađuje, kao što su propisi o zaštiti maloljetnika, uključujući one koji su u skladu s Direktivom 89/552/EEZ, ili s nacionalnim propisima o javnome redu ili o javnoj sigurnosti,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Područje primjene
   Cilj ove Direktive je usklađivanje propisa država članica o mjerama u borbi protiv nezakonitih uređaja koji omogućuju neovlašteni pristup zaštićenim uslugama.
   Članak 2.
   Definicije
   Za potrebe ove Direktive:

               (a)

                  zaštićena usluga znači jedna od sljedećih usluga koja je obavljena uz naknadu i na temelju uvjetovanog pristupa:

                           —

                           televizijsko emitiranje kao što je određeno u članku 1.a Direktive 89/552/EEZ,

                           —

                           emitiranje radijskog programa, što znači svaki prijenos žicom ili bežičnim putem uključujući satelitom, radijskih programa namijenjenih za javni prijam,

                           —

                           usluge informacijskog društva u smislu članka 1. stavka 2. Direktive 98/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. o utvrđivanju postupka osiguravanja informacija u području tehničkih normi i propisa te o pravilima za usluge informacijskog društva (7),

                     ili o uvjetovanom pristupu gore navedenim uslugama, što se smatra zasebnom uslugom,

               (b)

                  uvjetovani pristup, znači svaka tehnička mjera i/ili ustroj kojim se pristup zaštićenoj usluzi na jasan način uvjetuje prethodnim pojedinačnim odobrenjem;

               (c)

                  uređaj za uvjetovani pristup znači svaka oprema ili softver oblikovan ili prilagođen tako da na jasan način omogući pristup zaštićenoj usluzi;

               (d)

                  pridružena usluga znači postavljanje, održavanje ili zamjena uređaja za uvjetovani pristup kao i pružanje komercijalnih komunikacijskih usluga u pogledu ovih ili zaštićenih usluga;

               (e)

                  nezakoniti uređaj znači sva oprema ili softver koji je oblikovan ili prilagođen tako da na razumljiv način omogući pristup zaštićenoj usluzi bez odobrenja davatelja usluge;

               (f)

                  područje usklađeno ovom Direktivom znači svaka odredba koja se odnosi na radnje kojima se vrši povreda prava, određene u članku 4.

         Članak 3.
   Načela unutarnjeg tržišta
   1.   Svaka država članica poduzima potrebne mjere da na svom državnom području zabrani aktivnosti popisane člankom 4., i da odredi kazne i pravni lijek određen člankom 5.
   2.   Ne dovodeći u pitanje stavak 1., države članice ne smiju:

               (a)

               ograničiti isporuku zaštićenih ili pridruženih usluga koje potječu iz neke druge države članice; ili

               (b)

               ograničiti slobodan promet uređaja s uvjetovanim pristupom,

         zbog razloga obuhvaćenih područjem koje je usklađeno ovom Direktivom.
   Članak 4.
   Radnje kojima se vrši povreda prava
   Države članice na svojem državnom području zabranjuju svaku od sljedećih radnji:

               (a)

               proizvodnju, uvoz, distribuciju, prodaju, najam ili posjedovanje nezakonitih uređaja u komercijalne svrhe;

               (b)

               postavljanje, održavanje ili zamjenu nezakonitih uređaja u komercijalne svrhe;

               (c)

               korištenje poslovnih komunikacija za promicanje nezakonitih uređaja.

         Članak 5.
   Sankcije i pravni lijekovi
   1.   Sankcije moraju biti učinkovite, odvraćajuće i razmjerne potencijalnom učinku povrede prava.
   2.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi se zajamčilo da davatelji zaštićenih usluga, čiji su interesi ugroženi radnjama utvrđenim člankom 4., koje su se odvijale na njihovu državnom području, mogu pribjeći redovitom pravnom lijeku, uključujući podnošenje odštetnog zahtjeva i dobivanje zabrane ili neke druge preventivne mjere, i, gdje je primjereno, podnijeti zahtjev za povlačenje nezakonitih uređaja iz trgovinskih tokova.
   Članak 6.
   Provedba
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 28. svibnja 2000. Države članice o njima odmah obavješćuju Komisiju.
   Kad države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst odredaba nacionalnog prava koje donesu u području obuhvaćenom ovom Direktivom.
   Članak 7.
   Izvješća
   Najkasnije tri godine nakon stupanja na snagu ove Direktive i svake druge godine nakon toga, Komisija podnosi izvješće Europskom parlamentu, Vijeću i Gospodarskom i socijalnom odboru o provedbi ove Direktive uz koju se, prema potrebi, prilažu prijedlozi posebno što se tiče definicija iz članka 2., za njezinu prilagodbu s obzirom na tehnički i gospodarski razvoj i savjetovanja koja je obavila Komisija.
   Članak 8.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europskih zajednica.
   Članak 9.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 20. studenoga 1998.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         J. M. GIL-ROBLES

            Za Vijeće

            Predsjednik

         E. HOSTASCH

      (1)  SL C 314, 16.10.1997., str. 7. i SL C 203, 30.6.1998., str. 12.

      (2)  SL C 129, 27.4.1998., str. 16.

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 30. travnja 1998. (SL C 152, 18.5.1998., str. 59.), Zajedničko stajalište Komisije od 29. lipnja 1998. (SL C 262, 19.8.1998., str. 34.) i Odluka Europskog parlamenta od 8. listopada 1998. (SL C 328, 26.10.1998.). Odluka Vijeća od 9. studenoga 1998.

      (4)  SL C 167, 2.6.1997., str. 31.

      (5)  SL L 298, 17.10.1989., str. 23. Direktiva kako je izmijenjena Direktivom 97/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL EZ L 202, 30.7.1997., str. 60.).

      (6)  SL C 188, 22.7.1995., str. 1.

      (7)  SL L 204, 21.7.1998., str. 37. Direktiva kako je izmijenjena Direktivom 98/48/EZ (SL L 217, 5.8.1998., str. 18.).


title: Direktiva 2014/42/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o zamrzavanju i oduzimanju predmeta i imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima u Europskoj uniji

text:
               29.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 127/39

         DIREKTIVA 2014/42/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
   od 3. travnja 2014.
   o zamrzavanju i oduzimanju predmeta i imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima u Europskoj uniji
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 82. stavak 2. i članak 83. stavak 1.,
   uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
   nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (2),
   u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (3),
   budući da:

               (1)

               Glavni motiv prekograničnog organiziranog kriminala, uključujući kriminalne organizacije mafijaškog tipa, jest financijska dobit. Stoga, nadležna tijela trebala bi raspolagati sredstvima za praćenje, zamrzavanje i oduzimanje imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima te upravljanje njome. Međutim, učinkovito sprječavanje i borbu protiv organiziranog kriminala trebalo bi postići neutraliziranjem imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima i trebalo bi ga proširiti, u određenim slučajevima, na svaku imovinu koja proizlazi iz aktivnosti kriminalne prirode.

               (2)

               Organizirane kriminalne skupine djeluju bez granica, a sve više stječu imovinu u državama članicama različitima od one u kojoj su uspostavljene i u trećim zemljama. Postoji rastuća potreba za učinkovitom međunarodnom suradnjom u vezi s povratom imovine i uzajamnom pravnom pomoći.

               (3)

               Među najučinkovitijim sredstvima borbe protiv organiziranog kriminala jesu osiguravanje oštrih pravnih posljedica za počinjenje takvog kaznenog djela, kao i učinkovito otkrivanje te zamrzavanje i oduzimanje predmeta ili imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima.

               (4)

               Iako je postojeća statistika ograničena, vraćeni iznosi imovine ostvarene kaznenim djelima u Uniji čine se nedovoljnima u odnosu na procijenjenu imovinsku korist ostvarenu kaznenim djelima. Iako su postupci oduzimanja regulirani propisima EU-a i nacionalnim zakonima, studije pokazuju da se oni ne koriste dovoljno.

               (5)

               Donošenjem minimalnih pravila uskladit će se režimi država članica za zamrzavanje i oduzimanje te na taj način omogućiti uzajamno povjerenje i učinkovita prekogranična suradnja.

               (6)

               Štokholmski program i zaključci Vijeća za pravosuđe i unutarnje poslove o oduzimanju i povratu nezakonito stečene imovine doneseni u lipnju 2010. naglašavaju važnost učinkovitije identifikacije, oduzimanja i ponovnog korištenja imovine ostvarene kaznenim djelima.

               (7)

               Postojeći zakonski okvir Unije o zamrzavanju, zapljeni i oduzimanju sastoji se se od Zajedničke akcije 98/699/PUP (4) Okvirne odluke Vijeća 2001/500/PUP (5); Okvirne odluke Vijeća 2003/577/PUP (6); Okvirne odluke Vijeća 2005/212/PUP (7).; Okvirne odluke Vijeća 2006/783/PUP (8).

               (8)

               Izvješća Komisije o provedbi okvirnih odluka 2003/577/PUP, 2005/212/PUP i 2006/783/PUP pokazuju da postojeći režimi za produženo oduzimanje i za uzajamno priznavanje naloga za zamrzavanje i oduzimanje nisu sasvim učinkoviti. Oduzimanje je otežano zbog razlika u pravu država članica.

               (9)

               Ova Direktiva nastoji izmijeniti i proširiti odredbe okvirnih odluka 2001/500/PUP i 2005/212/PUP. Te okvirne odluke trebalo bi djelomično zamijeniti za države članice obvezane ovom Direktivom.

               (10)

               Države članice postupke oduzimanja povezane s kaznenim slučajem mogu pokrenuti na bilo kojem nadležnom sudu.

               (11)

               Postoji potreba za pojašnjenjem postojećeg koncepta imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima tako da obuhvaća izravnu imovinsku korist stečenu kriminalnom aktivnosti i sve neizravne koristi, uključujući i naknadno reinvestiranje ili preoblikovanje izravne imovinske koristi. Postupak stoga može uključivati bilo kakvu imovinu, uključujući onu koja je preoblikovana i pretvorena, u cijelosti ili djelomično, u drugu imovinu, i onu koja je pomiješana s imovinom stečenom iz zakonitih izvora, do procijenjene vrijednosti pomiješane imovinske koristi. On može također uključivati prihod ili druge koristi proizašle iz imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima ili iz imovine u koju ili pomoću koje su te imovinske koristi preoblikovane, pretvorene ili s kojom su pomiješane.

               (12)

               Ova Direktiva omogućuje širu definiciju imovine koja može biti predmet zamrzavanja ili oduzimanja. Ta definicija uključuje pravne dokumente ili instrumente koji dokazuju pravo na imovinu te vrste ili udjel u imovini te vrste. Takvi dokumenti ili instrumenti mogli bi uključivati, na primjer, financijske instrumente ili dokumente koji mogu dovesti do potraživanja vjerovnika i obično se nalaze u vlasništvu osobe na koju utječu odgovarajući postupci. Ova Direktiva ne dovodi u pitanje postojeće nacionalne postupke za zadržavanje pravnih dokumenata ili instrumenata koji dokazuju pravo na imovinu te vrste ili udjel u imovini te vrste, kako ih primjenjuju nadležna nacionalna tijela ili javna tijela u skladu s nacionalnim pravom.

               (13)

               Zamrzavanje i oduzimanje u okviru ove Direktive autonomni su koncepti koji ne bi trebali sprječavati države članice u provođenju ove Direktive pomoću instrumenata koji bi u skladu s nacionalnim pravom bili smatrani sankcijama ili drugim vrstama mjera.

               (14)

               Pri oduzimanju predmeta i imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima nakon pravomoćne odluke suda i imovine u protuvrijednosti te predmeta i imovinske koristi trebao bi se primjenjivati ovaj prošireni koncept za kaznena djela obuhvaćena ovom Direktivom. Okvirna odluka 2001/500/PUP tražila je od država članica da omoguće oduzimanje predmeta i imovinske koristi stečenih kaznenim djelom nakon pravomoćne presude te oduzimanje imovine u protuvrijednosti tih predmeta i imovinske koristi. Te obveze trebalo bi zadržati za kaznena djela koja nisu obuhvaćena ovom Direktivom, a koncept imovinske koristi kako je definiran u ovoj Direktivi trebao bi se na sličan način tumačiti i u odnosu na kaznena djela koja nisu obuhvaćena ovom Direktivom. Države članice mogu definirati oduzimanje imovine jednake vrijednosti kao dodatak ili alternativu izravnom oduzimanju, prema potrebi u skladu s nacionalnim pravom.

               (15)

               Podložno pravomoćnoj presudi za kazneno djelo, trebalo bi biti moguće oduzeti predmete i imovinsku korist ostvarenu kaznenim djelima ili imovinu čija vrijednost odgovara tim predmetima ili imovinskoj koristi. Takve pravomoćne presude mogu se donijeti i tijekom postupka u odsutnosti. Ako oduzimanje na temelju pravomoćne presude nije moguće, u određenim bi okolnostima ipak trebalo biti moguće oduzeti predmete i imovinsku korist, barem u slučajevima bolesti ili bijega osumnjičenika ili optuženika. Međutim, u takvim slučajevima postupaka u odsutnosti zbog bolesti ili bijega, postojanje postupka u odsutnosti u državi članici bilo bi dovoljno za usklađenost s ovom obvezom. Ako je osumnjičenik ili optužena osoba pobjegla, države članice trebale bi poduzeti sve razumne mjere i mogu zahtijevati da se osoba u pitanju pozove na sud ili upozna s postupkom oduzimanja.

               (16)

               Za potrebe ove Direktive trebalo bi shvatiti da bolest znači nemogućnost osumnjičenika ili optuženika da prisustvuje kaznenom postupku tijekom duljeg razdoblja, a postupak stoga nije moguće nastaviti u uobičajenim uvjetima. Od osumnjičenika ili optuženika može se zatražiti dokaz bolesti, na primjer liječničko uvjerenje, koji bi sud trebao moći zanemariti ako smatra da je nezadovoljavajuće. Ne bi trebalo utjecati na pravo osobe da je tijekom postupka zastupa odvjetnik.

               (17)

               Prilikom provedbe ove Direktive u odnosu na oduzimanje imovine u protuvrijednosti predmeta, relevantne odredbe mogle bi se primjenjivati ako je u pogledu posebnih okolnosti dotičnog slučaja takva mjera razmjerna, posebno uzimajući u obzir vrijednost predmeta u pitanju. Države članice mogu uzeti u obzir i činjenicu jesu li i u kojoj su mjeri osuđene osobe odgovorne za onemogućavanje oduzimanja predmeta.

               (18)

               Prilikom provedbe ove Direktive, države članice mogu predvidjeti da se, u iznimnim okolnostima, ne nalaže oduzimanje, u onoj mjeri u kojoj bi u skladu s nacionalnim pravom dotičnoj osobi to predstavljalo nepotrebne teškoće, na temelju presudnih okolnosti dotičnog pojedinačnog slučaja. Države članice trebale bi strogo ograničiti korištenje te mogućnosti i trebale bi dozvoliti da se oduzimanje ne nalaže samo u slučajevima u kojima bi ono dotičnu osobu stavilo u situaciju u kojoj bi joj bilo veoma teško preživjeti.

               (19)

               Kriminalne skupine sudjeluju u širokom rasponu kriminalnih aktivnosti. Kako bi se učinkovito pozabavilo kriminalnim aktivnostima, u nekim situacijama može biti prikladno da kaznenu presudu slijedi oduzimanje ne samo imovine povezane s određenim kaznenim djelom, već i oduzimanje dodatne imovine za koju sud utvrdi da se radi o imovinskoj koristi stečenoj drugim kaznenim djelima. Ovaj pristup naziva se „proširenim oduzimanjem”. Okvirna odluka 2005/212/PUP predvidjela je tri različite vrste minimalnih zahtjeva koje države članice mogu odabrati kako bi se primijenilo prošireno oduzimanje. Kao posljedica toga, u procesu prenošenja te Okvirne odluke, države članice odabrale su različite opcije, što je rezultiralo korištenjem divergentnih koncepata proširenog oduzimanja u nacionalnim pravosuđima. Ta razlika koči prekograničnu suradnju vezanu za slučajeve oduzimanje. Stoga je potrebno dodatno uskladiti odredbe o proširenom oduzimanju postavljanjem jednog minimalnog standarda.

               (20)

               Prilikom određivanja dovodi li kazneno djelo do gospodarske koristi, države članice u obzir mogu uzeti način djelovanja, na primjer, ako je uvjet za kazneno djelo to da je počinjeno u kontekstu organiziranog kriminala ili s namjerom ostvarivanja redovite dobiti od kaznenih djela. Međutim, to ne bi općenito trebalo dovoditi u pitanje mogućnost pokretanja postupka proširenog oduzimanja.

               (21)

               Prošireno oduzimanje trebalo bi biti moguće ako je sud siguran da je dotična imovina stečena kriminalnim radnjama. To ne znači da je nužno utvrditi da je dotična imovina stečena kriminalnim radnjama. Države članice mogu predvidjeti da bi, na primjer, moglo biti dovoljno da sud na temelju odmjeravanja vjerojatnosti smatra ili da može opravdano pretpostaviti da je znatno vjerojatnije da dotična imovina nije stečena kriminalnim radnjama, već drugim aktivnostima. U tom kontekstu, sud mora razmotriti posebne okolnosti slučaja, uključujući činjenice i dostupne dokaze na temelju kojih se može izdati odluka o proširenom oduzimanju. Činjenica da imovina osobe nije u skladu s njezinim zakonitim prihodom može biti jedna od činjenica na temelju koje se dolazi do zaključka suda da imovina proizlazi iz kriminalnih radnji. Države članice mogle bi i odrediti zahtjeve za određena razdoblja u kojima se može smatrati da imovina potječe iz kriminalnih radnji.

               (22)

               Ovom se Direktivom utvrđuju minimalna pravila. Njom se države članice ne sprječavaju u predviđanju širih ovlasti u okviru njihovog nacionalnog prava, uključujući, na primjer, u odnosu na svoja pravila o dokazima.

               (23)

               Ova Direktiva primjenjuje se na kaznena djela koja su dio područja primjene ovdje navedenih instrumenata. U okviru područja primjene tih instrumenata, države članice trebale bi primjenjivati proširene ovlasti oduzimanja barem na kaznena djela kako su definirana u ovoj Direktivi.

               (24)

               Česta je i sve prisutnija praksa osumnjičenika ili optuženika da prenesu imovinu poznatoj trećoj strani s ciljem izbjegavanja oduzimanja. Trenutačni pravni okvir Unije ne sadrži obvezujuća pravila o oduzimanju imovine prenesene trećim stranama. Stoga je sve potrebnije dopustiti oduzimanje imovine prenesene na treću stranu ili imovine koju je treća strana stekla. Stjecanje od strane treće strane odnosi se na situaciju u kojoj je, na primjer, treća strana, izravno ili neizravno, npr. pomoću posrednika, stekla imovinu od osumnjičenika ili optuženika, uključujući ako je kazneno djelo počinjeno u njihovo ime ili za njihovu korist, a optuženik nema imovine koja se može oduzeti. Takvo oduzimanje trebalo bi biti moguće barem u slučajevima kada je treća strana znala ili je trebala znati da je svrha prijenosa ili stjecanja izbjegavanje oduzimanja, na temelju konkretnih činjenica i okolnosti, uključujući kada je prijenos izvršen bez naknade ili u zamjenu za iznos znatno niži od tržišne vrijednosti. Pravila o oduzimanju trećoj strani trebala bi se proširiti na fizičke i pravne osobe. U svakom slučaju, ne trebaju se dovoditi u pitanje prava bona fide trećih strana.

               (25)

               Države članice mogu definirati oduzimanje trećoj strani kao dodatak ili alternativu izravnom oduzimanju, prema potrebi u skladu s nacionalnim pravom.

               (26)

               Oduzimanje dovodi do konačnog oduzimanja imovine. Međutim, zaštita imovine može biti preduvjet oduzimanju i može biti važna za provođenje naloga za oduzimanje. Imovina se štiti mjerom zamrzavanja. Kako bi se spriječilo rasipanje imovine prije mogućnosti izdavanja naloga za zamrzavanje, nadležna tijela u državama članicama trebala bi se ovlastiti da odmah poduzmu aktivnosti kako bi se osigurala takva imovina.

               (27)

               S obzirom na to da se imovina često štiti u svrhu oduzimanja, zamrzavanje i oduzimanje usko su povezani. U nekim pravnim sustavima zamrzavanje u svrhu oduzimanja smatra se posebnom mjerom postupka privremene naravi iza koje može slijediti nalog za oduzimanje. Ne dovodeći u pitanje različite nacionalne pravne sustave ni Okvirnu odluku 2003/577/PUP, ovom bi se Direktivom trebali uskladiti neki aspekti nacionalnih sustava za zamrzavanje u svrhu oduzimanja.

               (28)

               Mjere zamrzavanja ne dovode u pitanje mogućnost posebne imovine koja će se tijekom postupka smatrati dokazom, ako bi ona u konačnici postala raspoloživa za učinkovito izvršenje naloga za oduzimanje.

               (29)

               Imovina se u kontekstu kaznenog postupka može zamrznuti i s ciljem mogućeg naknadnog povrata ili kako bi se zaštitila naknada štete uzrokovane kaznenim djelima.

               (30)

               Osumnjičenici ili optuženici često skrivaju imovinu tijekom cijelog trajanja kaznenog postupka. Posljedica je da se nalozi za oduzimanje ne mogu izvršiti, ostavljajući one koji podliježu nalogu za oduzimanje da koriste svoju imovinu nakon što su izdržali svoje kazne. Stoga je potrebno omogućiti određivanje preciznog dijela imovine koji će se oduzeti čak i nakon pravomoćne presude za kazneno djelo, kako bi se omogućilo potpuno izvršenje naloga za oduzimanje u slučajevima kada inicijalno nije identificirana nikakva imovina ili nedovoljno imovine pa nalog za oduzimanje ostaje neizvršen.

               (31)

               S obzirom na ograničenje prava na imovinu po nalozima o zamrzavanju, takve se privremene mjere ne bi trebale primjenjivati duže nego što je potrebno za očuvanje raspoloživosti imovine s obzirom na moguće naknadno oduzimanje. To može zahtijevati reviziju od strane suda kako bi se osiguralo da svrha sprečavanja rasipanja imovine i dalje vrijedi.

               (32)

               Zamrznutom imovinom s ciljem mogućeg naknadnog oduzimanja trebalo bi upravljati na odgovarajući način kako ista ne bi izgubila svoju ekonomsku vrijednost. Države članice trebale bi poduzeti potrebne mjere, uključujući mogućnost prodaje ili prijenosa imovine, kako bi se smanjili takvi gubici. Države članice trebale bi poduzeti odgovarajuće mjere kao što su na primjer osnivanje središnjih nacionalnih ureda za upravljanje imovinom, skup specijaliziranih ureda ili istovrijedni mehanizmi, kako bi se učinkovito upravljalo sredstvima zamrznutima prije oduzimanja i sačuvala njihova vrijednosti u očekivanju sudske odluke.

               (33)

               Ova Direktiva znatno utječe na prava osoba, ne samo osumnjičenika ili optuženika, već i trećih strana koje ne sudjeluju u postupku. Stoga je potrebno predvidjeti određene mjere osiguranja i pravne lijekove kako bi se jamčilo očuvanje njihovih temeljnih prava u primjeni ove Direktive. To uključuje i pravo na saslušanje trećih strana koje tvrde da su vlasnici dotične imovine ili koji tvrde da imaju vlasnička prava (stvarna prava, ius in re) kao što je pravo plodouživanja. Nalog za zamrzavanje imovine trebao bi se priopćiti dotičnoj osobi što je prije moguće nakon njegove provedbe. Unatoč tome, nadležna tijela mogu odgoditi priopćenje takvih naloga dotičnoj osobi zbog potreba istrage.

               (34)

               Svrha priopćenja naloga za zamrzavanje imovine jest, između ostalog, omogućiti pogođenoj osobi osporavanje naloga. Stoga bi se u takvom priopćenju trebali navesti, barem ukratko, razlog ili razlozi za dotičan nalog, što podrazumijeva da to navođenje može biti vrlo sažeto.

               (35)

               Države članice trebale bi razmotriti poduzimanje mjera kojima bi se dopustilo da se oduzeta imovina koristi za javni interes ili u socijalne svrhe. Takve mjere mogle bi, između ostalog, uključivati određivanje imovine za provedbu zakona ili projekte sprječavanja kriminala, kao i za ostale projekte u javnom interesu i s društvenom koristi. Obveza razmatranja poduzimanja mjera uključuje postupovnu obvezu za države članice, kao što je provođenje pravne analize ili raspravljanje o prednostima i nedostacima uvođenja mjera. Prilikom upravljanja zamrznutom imovinom i poduzimanja mjera vezanih uz korištenje oduzete imovine, države članice trebale bi poduzeti odgovarajuće aktivnosti za sprječavanje kriminalne ili nezakonite infiltracije.

               (36)

               Malo je pouzdanih izvora podataka o zamrzavanju i oduzimanju imovinske koristi ostvarene kaznenim djelom. Kako bi se omogućila ocjena ove Direktive, potrebno je sakupiti najmanji usporedivi skup odgovarajućih statističkih podataka o zamrzavanju i oduzimanju imovine, praćenju imovine, aktivnostima suda te o otuđenju imovine.

               (37)

               Države članice trebale bi nastojati prikupiti podatke za određenu statistiku na središnjoj razini, s ciljem njihova slanja Komisiji. To znači da bi države članice trebale uložiti odgovarajuće napore da prikupe dotične podatke. To, međutim, ne znači da su države članice obvezne postići rezultat prikupljanja podataka ako postoji nerazmjerno administrativno opterećenje ili ako su troškovi dotičnih država članica veliki.

               (38)

               Ova Direktiva poštuje temeljna prava i načela priznata Poveljom Europske unije o temeljnim pravima („Povelja”) i Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda („EKLJP”), kako ih tumači sudska praksa Europskog suda za ljudska prava. Ova Direktiva trebala bi se provoditi u skladu s tim pravima i načelima. Ova Direktiva ne bi trebala dovoditi u pitanje nacionalno pravo u odnosu na pravnu pomoć i njome se ne stvaraju nikakve obveze unutar sustava pravne pomoći država članica koji se trebaju primjenjivati u skladu s Poveljom i EKLJP-om.

               (39)

               Trebalo bi postaviti posebne zaštitne mjere kako bi se osiguralo da se kao opće pravilo navode razlozi za naloge za oduzimanje, osim ako se u pojednostavljenom kaznenom postupku u lakšim slučajevima dotična osoba odrekne svog prava da joj se navedu razlozi.

               (40)

               Ova bi se Direktiva trebala provesti uzimajući u obzir odredbe Direktive 2010/64/EU Europskog parlamenta i Vijeća (9), Direktive 2012/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća (10) i Direktive 2013/48/EU Europskog parlamenta i Vijeća (11) koje se tiču procesnih pravâ u kaznenim postupcima.

               (41)

               Budući da cilj ove Uredbe, tj. olakšavanje oduzimanja imovine stečene kaznenim djelom, države članice ne mogu dostatno ostvariti, a isti se može bolje ostvariti na razini Unije, Unija može usvojiti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji (UEU). U skladu s načelom proporcionalnosti kako je određeno tim člankom, ova Direktiva ne prelazi zadani okvir koji je potreban za ostvarenje toga cilja.

               (42)

               U skladu s člankom 3. i člankom 4.a stavkom 1. Protokola (br. 21) o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske u vezi s područjem slobode, sigurnosti i pravde, koji se nalazi u prilogu UEU-u i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije (UFEU), Irska je priopćila svoju želju da sudjeluje u donošenju i primjeni ove Direktive. U skladu s tim Protokolom, ova Direktiva za Irsku treba biti obvezujuća samo u pogledu kaznenih djela obuhvaćenih instrumentima kojima je ona obvezana.

               (43)

               U skladu s člancima 1. i 2. te člankom 4.a stavkom 1. Protokola (br. 21) o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske u pogledu područja slobode, sigurnosti i pravde, koji je priložen UEU-u i UFEU-u i ne dovodeći u pitanje članak 4. tog Protokola, Ujedinjena Kraljevina ne sudjeluje u donošenju ove Direktive, ona za nju nije obvezujuća niti se na nju primjenjuje. Podložno njenom sudjelovanju u skladu s člankom 4. tog Protokola, Direktiva za Ujedinjenu Kraljevinu treba biti obvezujuća samo u pogledu kaznenih djela obuhvaćenih instrumentima kojima je ona obvezana.

               (44)

               U skladu s člancima 1. i 2. Protokola (br. 22) o položaju Danske koji je priložen UEU-u i UFEU-u, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Direktive, ona za nju nije obvezujuća i ne primjenjuje se na nju,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Predmet
   1.   Ova Direktiva utvrđuje minimalna pravila o zamrzavanju imovine s ciljem mogućeg naknadnog oduzimanja i o oduzimanju imovine u kaznenim stvarima.
   2.   Ova Direktiva ne dovodi u pitanje postupke koje države članice mogu upotrebljavati za oduzimanje dotične imovine.
   Članak 2.
   Definicije
   Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:

               1.

               „imovinska korist” znači svaka ekonomska korist od kaznenih djela, neizravna ili izravna; ona se može sastojati od bilo kojeg oblika imovine i uključuje svako naknadno reinvestiranje ili preoblikovanje izravne imovinske koristi i svaku novčanu pogodnost;

               2.

               „imovina” znači imovina bilo koje vrste, neovisno o tome je li materijalna ili nematerijalna, pokretna ili nepokretna, odnosno pravni dokumenti ili instrumenti kojima se dokazuje pravo na ili interes za takvu imovinu;

               3.

               „predmeti” znači bilo koja imovina koja se koristila ili se namjeravala koristiti, na bilo koji način, u cijelosti ili djelomično, kako bi se počinilo kazneno djelo ili kaznena djela;

               4.

               „oduzimanje” znači konačno oduzimanje imovine koje je odredio sud u vezi s kaznenim djelom;

               5.

               „zamrzavanje” znači privremena zabrana prijenosa, uništenja, konverzije, raspolaganja ili premještanja imovine odnosno privremeno čuvanje i nadzor imovine;

               6.

               „kazneno djelo” znači djelo obuhvaćeno bilo kojim od instrumenata navedenih u članku 3.

         Članak 3.
   Područje primjene
   Direktiva se primjenjuje na kaznena djela obuhvaćena:

               (a)

               Konvencijom sastavljenom na temelju članka K.3 stavka 2. točke (c) Ugovora o Europskoj uniji o borbi protiv korupcije u kojoj sudjeluju dužnosnici Europskih zajednica ili dužnosnici država članica Europske unije (12) („Konvencija o borbi protiv korupcije koja uključuje dužnosnike”);

               (b)

               Okvirnom odlukom Vijeća 2000/383/PUP od 29. svibnja 2000. o povećanju zaštite kaznenim i drugim sankcijama protiv krivotvorenja povezanog s uvođenjem eura (13);

               (c)

               Okvirnom odlukom Vijeća 2001/413/PUP od 28. svibnja 2001. o borbi protiv prijevara i krivotvorenja bezgotovinskih sredstava plaćanja (14);

               (d)

               Okvirnom odlukom Vijeća 2001/500/PUP od 26. lipnja 2001. o pranju novca, utvrđivanju, praćenju, zamrzavanju, privremenom oduzimanju i pljenidbi imovine i imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima (15);

               (e)

               Okvirnom odlukom Vijeća 2002/475/PUP od 13. lipnja 2002. o borbi protiv terorizma (16);

               (f)

               Okvirnom odlukom Vijeća 2003/568/PUP od 22. srpnja 2003. o borbi protiv korupcije u privatnom sektoru (17);

               (g)

               Okvirnom odlukom Vijeća 2004/757/PUP od 25. listopada 2004. o utvrđivanju minimalnih odredaba vezanih za elemente kaznenih djela i kazni na području nezakonite trgovine drogama (18);

               (h)

               Okvirnom odlukom Vijeća 2008/841/PUP od 24. listopada 2008. o borbi protiv organiziranog kriminala (19);

               (i)

               Direktivom 2011/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2011. o sprečavanju i borbi protiv trgovanja ljudima i zaštiti žrtava trgovanja ljudima i o zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2002/629/PUP (20);

               (j)

               Direktivom 2011/93/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o borbi protiv seksualne zlouporabe i seksualnog iskorištavanja djece i dječje pornografije i o zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2004/68/PUP (21);

               (k)

               Direktivom 2013/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 12. kolovoza 2013. o napadima na informacijske sustave i o zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2005/222/PUP (22),

         kao i drugim pravnim instrumentima, ako isti izričito predviđaju da se ova Direktiva primjenjuje na kaznena djela koja su u njima usklađena.
   Članak 4.
   Oduzimanje
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi omogućile oduzimanje, u cijelosti ili djelomično, predmeta i imovinske koristi ili imovine čija vrijednost odgovara takvim predmetima ili imovinskoj koristi, podložno pravomoćnoj presudi za kazneno djelo, koja također može proizlaziti iz postupka u odsutnosti.
   2.   U slučaju da oduzimanje na temelju stavka 1. nije moguće, barem ako je takva nemogućnost rezultat bolesti ili bijega osumnjičenika ili optuženika, države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi omogućile oduzimanje predmeta i imovinske koristi u slučajevima kad su kazneni postupci pokrenuti u vezi s kaznenim djelom koje može neizravno ili izravno dovesti do gospodarske koristi, te bi takvi postupci bili mogli dovesti do kaznene presude da se osumnjičeniku ili optuženiku moglo suditi.
   Članak 5.
   Prošireno oduzimanje
   1.   Države članice donose potrebne mjere kako bi omogućile oduzimanje, u cijelosti ili djelomično, imovine u posjedu osobe osuđene za kazneno djelo koje može neizravno ili izravno dovesti do gospodarske koristi, u slučaju da sud, na temelju okolnosti slučaja, uključujući posebne činjenice i dostupne dokaze, npr. da je vrijednost vlasništva u nerazmjeru sa zakonitim prihodom osuđenika, smatra da dotična imovina potječe od kaznenih radnji.
   2.   Za potrebe stavka 1. ovog članka, pojam „kazneno djelo” uključuje najmanje sljedeće:

               (a)

               aktivnu i pasivnu korupciju u privatnom sektoru, kako je navedeno u članku 2. Okvirne odluke 2003/568/PUP, kao i aktivnu i pasivnu korupciju u kojoj sudjeluju dužnosnici institucija Unije ili država članica, kako je navedeno u člancima 2. i 3. Konvencije o borbi protiv korupcije u kojoj sudjeluju dužnosnici;

               (b)

               djela u vezi sa sudjelovanjem u zločinačkoj organizaciji, kako je navedeno u članku 2. Okvirne odluke 2008/841/PUP, barem u slučajevima u kojima je djelo dovelo do gospodarske koristi;

               (c)

               poticanje sudjelovanja djeteta u pornografskim predstavama ili upošljavanje djeteta u te svrhe, ostvarivanje dobiti iz istoga ili iskorištavanje djeteta na drugi način u te svrhe ako je dijete dosegnulo dob za pristanak na spolni odnos, kako je navedeno u članku 4. stavku 2. Direktive 2011/93/EU; distribucija, širenje ili posredovanje dječje pornografije, kako je navedeno u članku 5. stavku 4. te Direktive; nuđenje, dobavljanje ili stavljanje na raspolaganje dječje pornografije, kako je navedeno u članku 5. stavku 5. te Direktive; proizvodnja dječje pornografije, kako je navedeno u članku 5. stavku 6. te Direktive;

               (d)

               nezakonito ometanje sustava i nezakonito ometanje podataka, kako je navedeno u člancima 4. i 5. Direktive 2013/40/EU, kada je značajan broj informacijskih sustava pogođen korištenjem nekog od alata iz članka 7. iste Direktive, namijenjenog ili prilagođenog za tu svrhu; namjerna proizvodnja, prodaja, nabava radi korištenja, uvoz, distribucija ili drugo stavljanje na raspolaganje alata koji se koriste u svrhu počinjenja kaznenih djela, barem kada nije riječ o lakšim slučajevima, iz članka 7. te Direktive;

               (e)

               kazneno djelo koje je kažnjivo, u skladu s relevantnim instrumentom u članku 3. ili, u slučaju da instrument u pitanju ne sadrži prag sankcije, u skladu s relevantnim nacionalnim pravom, kaznom zatvora u najduljem trajanju od najmanje četiri godine.

         Članak 6.
   Oduzimanje od treće strane
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi omogućile oduzimanje imovinske koristi ili druge imovine čija vrijednost odgovara imovinskoj koristi koju je osumnjičenik odnosno optuženik neizravno ili izravno prenio trećim stranama, ili su je treće strane stekle od osumnjičenika odnosno optuženika, barem ako su te treće strane znale ili su morale znati da je namjera prijenosa ili stjecanja bila izbjegavanje oduzimanja, na temelju konkretnih činjenica i okolnosti, uključujući činjenicu da su prijenos ili stjecanje provedeni besplatno ili u zamjenu za iznos znatno niži od tržišne vrijednosti.
   2.   Stavak 1. ne dovodi u pitanje prava bona fide trećih strana.
   Članak 7.
   Zamrzavanje
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi omogućile zamrzavanje imovine radi mogućeg naknadnog oduzimanja. Te mjere, koje nalaže nadležno tijelo, uključuju hitne aktivnosti koje se trebaju poduzeti u slučaju potrebe kako bi se sačuvala imovina.
   2.   Vlasništvo u posjedu treće strane, kako je navedeno u članku 6., može podlijegati mjerama zamrzavanja u svrhu naknadnog oduzimanja.
   Članak 8.
   Zaštitne mjere
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da osobe pogođene mjerama predviđenima u okviru ove Direktive imaju pravo na učinkovita pravna sredstva i na pravično suđenje kako bi sačuvale svoja prava.
   2.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da se nalog za zamrzavanje priopći pogođenoj osobi što je prije moguće nakon njezina izvršenja. U takvom priopćenju navodi se, barem ukratko, razlog ili razlozi za dotični nalog. Kada je potrebno izbjeći dovođenje u opasnost kaznene istrage, nadležna tijela mogu odgoditi priopćenje naloga za zamrzavanje pogođenoj osobi.
   3.   Nalog za zamrzavanje imovine ostaje na snazi samo onoliko dugo koliko je potrebno da se sačuva imovina s ciljem mogućeg naknadnog oduzimanja.
   4.   Države članice osiguravaju učinkovitu mogućnost osobe čija je imovina zahvaćena za osporavanje pred sudom naloga za zamrzavanje, u skladu s postupcima predviđenima u nacionalnom pravu. Takvi postupci mogu predviđati da se prvotni nalog za zamrzavanje, ako ga je donijelo nadležno tijelo koje nije tijelo sudske vlasti, podnosi tijelu sudske vlasti na validaciju ili reviziju prije nego što se može osporavati pred sudom.
   5.   Zamrznuta imovina koja nije naknadno oduzeta odmah se vraća. Uvjeti ili postupovna pravila prema kojima se takva imovina vraća određeni su nacionalnim pravom.
   6.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da se navedu razlozi za svaki nalog za oduzimanje i da se odluka priopći dotičnoj osobi. Države članice omogućuju učinkovitu mogućnost za osobu u pogledu koje je naloženo oduzimanje da osporava nalog za oduzimanje pred sudom.
   7.   Ne dovodeći u pitanje Direktivu 2012/13/EU i Direktivu 2013/48/EU, osobe čija je imovina zahvaćena nalogom za oduzimanje imaju pravo na odvjetnika tijekom čitavog postupka oduzimanja u vezi s određivanjem imovinske koristi i predmeta kako bi ostvarile svoja prava. Dotične osobe obavješćuju se da imaju to pravo.
   8.   U postupcima iz članka 5. pogođena osoba ima učinkovitu mogućnost za osporavanje okolnosti slučaja, uključujući posebne činjenice i dostupne dokaze na temelju kojih se smatra da je dotična imovina izvedena iz kriminalnih radnji.
   9.   Treće strane imaju pravo tražiti pravo vlasništva ili druga imovinska prava, uključujući u slučajevima iz članka 6.
   10.   Ako, kao rezultat kaznenog djela, žrtve imaju potraživanja prema osobama koje podliježu mjeri oduzimanja predviđenoj na temelju ove Direktive, države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da mjera oduzimanja ne sprečava te žrtve u traženju naknade za svoja potraživanja.
   Članak 9.
   Učinkovito oduzimanje i izvršenje
   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi omogućile otkrivanje i praćenje imovine koju treba zamrznuti i oduzeti, čak i nakon pravomoćne presude za kazneno djelo ili nakon postupaka u primjeni članka 4. stavka 2. te kako bi osigurale učinkovito izvršenje naloga za oduzimanje, ako je takav nalog već izdan.
   Članak 10.
   Upravljanje zamrznutom i oduzetom imovinom
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere, na primjer osnivanjem središnjih ureda, skupina specijaliziranih ureda ili ekvivalentnih mehanizama, kako bi se osiguralo adekvatno upravljanje imovinom zamrznutom s ciljem mogućeg naknadnog oduzimanja.
   2.   Države članice osiguravaju da mjere iz stavka 1. uključuju mogućnost prodaje ili prijenosa imovine u slučaju potrebe.
   3.   Države članice razmatraju poduzimanje mjera koje bi omogućile da se oduzeta imovina upotrebljava za javni interes ili u socijalne svrhe.
   Članak 11.
   Statistički podaci
   1.   Države članice redovito prikupljaju podatke od nadležnih vlasti te vode sveobuhvatnu statistiku. Prikupljeni statistički podaci šalju se Komisiji svake godine i uključuju:

               (a)

               broj izvršenih naloga za zamrzavanje;

               (b)

               broj izvršenih naloga za oduzimanje;

               (c)

               procijenjenu vrijednost imovine zamrznute s ciljem mogućeg naknadnog oduzimanja;

               (d)

               procijenjenu vrijednost imovine vraćene u trenutku oduzimanja.

         2.   Države članice također svake godine šalju Komisiji sljedeće statističke podatke, ako su oni dostupni na središnjoj razini u dotičnoj državi članici:

               (a)

               broj zahtjeva za naloge za zamrzavanje koje treba izvršiti u drugoj državi članici;

               (b)

               broj zahtjeva za naloge za oduzimanje koje treba izvršiti u drugoj državi članici;

               (c)

               vrijednost ili procijenjenu vrijednost vraćene imovine nakon izvršenja naloga u drugoj državi članici.

         3.   Države članice nastoje sakupiti podatke iz stavka 2. na središnjoj razini.
   Članak 12.
   Prenošenje
   1.   Države članice donose zakone, uredbe i administrativne odredbe potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 4. listopada 2015. Tekst tih odredbi odmah šalju Komisiji.
   2.   Kada države članice donose te odredbe, one prilikom službene objave sadrže upućivanje na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takvo upućivanje. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   3.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 13.
   Izvješćivanje
   Komisija do 4. listopada 2018. podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću, procjenjujući utjecaj postojećeg nacionalnog prava o oduzimanju i povratu imovine, uz, ako je potrebno, odgovarajuće prijedloge.
   Komisija u tom izvješću također procjenjuje postoji li potreba za revizijom popisa kaznenih djela iz članka 5. stavka 2.
   Članak 14.
   Zamjena Zajedničke akcije 98/699/PUP i određenih odredbi okvirnih odluka 2001/500/PUP i 2005/212/PUP
   1.   Zajednička akcija 98/699/PUP, članak 1. točka (a) i članci 3. i 4. Okvirne odluke 2001/500/PUP te članak 1. prve četiri alineje i članak 3. Okvirne odluke 2005/212/PUP zamjenjuju se ovom Direktivom za države članice obvezane ovom Direktivom, ne dovodeći u pitanje obveze tih država članica u vezi s rokovima za prenošenje okvirnih odluka u nacionalno pravo.
   2.   Za države članice obvezane ovom Direktivom, upućivanja na Zajedničku akciju 98/699/PUP i odredbe okvirnih odluka 2001/500/PUP i 2005/212/PUP iz stavka 1. tumače se kao upućivanja na ovu Direktivu.
   Članak 15.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.

   Članak 16.
   Primatelji
   Ova je Direktiva upućena državama članicama u skladu s Ugovorima.

      Sastavljeno u Bruxellesu 3. travnja 2014.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         M. SCHULZ

            Za Vijeće

            Predsjednik

         D. KOURKOULAS

      (1)  SL C 299, 4.10.2012., str. 128.

      (2)  SL C 391, 18.12.2012., str. 134.

      (3)  Stajalište Europskog parlamenta od 25. veljače 2014. (još nije objavljeno u Službenom listu) i Odluka Vijeća od 14. ožujka 2014.

      (4)  Zajednička akcija 98/699/PUP od 3. prosinca 1998. o pranju novca, utvrđivanju, praćenju, zamrzavanju, pljenidbi i oduzimanju imovine ili imovinske koristi ostvarene kaznenim djelom, koju je Vijeće usvojilo na temelju članka K.3 Ugovora o Europskoj uniji (SL L 333, 9.12.1998., str. 1.).

      (5)  Okvirna odluka Vijeća 2001/500/PUP od 26. lipnja 2001. o pranju novca, identifikaciji, praćenju, zamrzavanju, pljenidbi i oduzimanju imovine i imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima (SL L 182, 5.7.2001., str. 1.).

      (6)  Okvirna odluka Vijeća 2003/577/PUP od 22. srpnja 2003. o izvršenju naloga za zamrzavanje imovine ili dokaza u Europskoj uniji (SL L 196, 2.8.2003., str. 45.).

      (7)  Okvirna odluka Vijeća 2005/212/PUP od 24. veljače 2005. o oduzimanju imovinske koristi, sredstava i imovine pribavljene kaznenim djelima (SL L 68, 15.3.2005., str. 49.).

      (8)  Okvirna odluka Vijeća 2006/783/PUP od 6. listopada 2006. o primjeni načela međusobnog priznavanja naloga za oduzimanje (SL L 328, 24.11.2006., str. 59.).

      (9)  Direktiva 2010/64/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenim postupcima (SL L 280, 26.10.2010., str. 1.).

      (10)  Direktiva 2012/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o pravu na informacije u kaznenim postupcima (SL L 142, 1.6.2012., str. 1.).

      (11)  Direktiva 2013/48/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2013. o pravu na pristup odvjetniku u kaznenom postupku i u postupku na temelju europskog uhidbenog naloga te o pravu na obavješćivanje treće strane nakon lišavanja slobode i pravu na komunikaciju s trećim osobama i konzularnim tijelima tijekom trajanja lišenja slobode o pravu na pristup odvjetniku u kaznenom postupku (SL L 294, 6.11.2013., str. 1.).

      (12)  SL C 195, 25.6.1997., str. 1.

      (13)  SL L 140, 14.6.2000., str. 1.

      (14)  SL L 149, 2.6.2001., str. 1.

      (15)  SL L 182, 5.7.2001., str. 1.

      (16)  SL L 164, 22.6.2002., str. 3.

      (17)  SL L 192, 31.7.2003., str. 54.

      (18)  SL L 335, 11.11.2004., str. 8.

      (19)  SL L 300, 11.11.2008., str. 42.

      (20)  SL L 101, 15.4.2011., str. 1.

      (21)  SL L 335, 17.12.2011., str. 1.

      (22)  SL L 218, 14.8.2013., str. 8.


title: Direktiva 2014/89/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 2014. o uspostavi okvira za prostorno planiranje morskog područja

text:
               28.8.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 257/135

         DIREKTIVA 2014/89/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
   od 23. srpnja 2014.
   o uspostavi okvira za prostorno planiranje morskog područja
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 43. stavak 2., članak 100. stavak 2., članak 192. stavak 1. i članak 194. stavak 2.,
   uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
   nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (2),
   u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (3),
   budući da:

               (1)

               Zbog velike i sve intenzivnije potražnje za morskim prostorom za različite potrebe, na primjer za pogone za proizvodnju energije iz obnovljivih izvora, istraživanje i iskorištavanje nafte i plina, pomorske i ribarske aktivnosti, očuvanje ekosustava i biološke raznolikosti, vađenje sirovina, turizam, objekte za akvakulturu te podvodnu kulturnu baštinu, kao i zbog višestrukih pritisaka na obalne resurse potreban je integrirani pristup planiranju i upravljanju.

               (2)

               Takav pristup upravljanju oceanima i gospodarenju morem razvijen je u okviru integrirane pomorske politike Europske unije („IPP”), uključujući, kao okolišni temelj, Direktivu 2008/56/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (4). Cilj IPP-a je potpora održivom razvoju mora i oceana te razvoj usklađenog, koherentnog i transparentnog odlučivanja u vezi sa sektorskim politikama Unije koje utječu na oceane, mora, otoke, obalne i najudaljenije regije te pomorske sektore, uključujući i strategijama za morske bazene ili makroregionalnim strategijama, istodobno ostvarujući dobro stanje okoliša kako je navedeno u Direktivi 2008/56/EZ.

               (3)

               U IPP-u se prostorno planiranje morskog područja smatra međusektorskim instrumentom politike koji javnim tijelima i dionicima omogućuje usklađen, integriran i prekogranični pristup. Primjena pristupa zasnovanog na ekosustavima pridonijet će promicanju održivog razvoja i rasta pomorskih i priobalnih gospodarstava te održivom korištenju morskih i obalnih resursa.

               (4)

               Prostornim planiranjem morskog područja podupire se i olakšava provedba strategije Europa 2020. za pametan, održiv i uključiv rast („strategija Europa 2020”), koju je Europsko vijeće podržalo u svojim zaključcima od 17. lipnja 2010. i kojom se želi postići visoka stopa zaposlenosti, produktivnosti i socijalne kohezije, što podrazumijeva i promicanje konkurentnijeg, resursno učinkovitog i ekološki orijentiranoga gospodarstva. Obalni i pomorski sektori imaju velik potencijal za održiv rast i ključni su za provedbu strategije Europa 2020.

               (5)

               U svojoj Komunikaciji pod nazivom „Plavi rast: mogućnosti za održivi rast u morskom i pomorskom sektoru” Komisija je navela niz postojećih inicijativa Unije čiji je cilj provedba strategije Europa 2020., kao i niz aktivnosti na koje bi se inicijative za plavi rast mogle usredotočiti u budućnosti i koje bi se moglo na odgovarajući način poduprijeti većim povjerenjem i sigurnošću za investitore, koje omogućuje prostorno planiranje morskog područja.

               (6)

               Uredbom (EU) br. 1255/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (5) podupire se i olakšava provedba prostornog planiranja morskog područja i integrirano upravljanje obalnim područjem. Europski strukturni i investicijski fondovi, uključujući Europski fond za pomorstvo i ribarstvo (6), omogućit će pružanje potpore provedbi ove Direktive u razdoblju od 2014. do 2020.

               (7)

               U preambuli Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora iz 1982. („UNCLOS”) navedeno je da su pitanja morskog prostora međusobno usko povezana i da ih treba razmatrati kao cjelinu. Planiranje morskog prostora logički je nastavak i strukturiranje obveza i korištenja prava dodijeljenih UNCLOS-om te praktično sredstvo koje državama članicama pomaže u ispunjavanju obveza.

               (8)

               Kako bi se promicalo održivo usporedno postojanje različitih načina korištenja i prema potrebi primjerena raspodjela morskog prostora za odgovarajuće korištenje, trebalo bi uspostaviti okvir koji obuhvaća barem uspostavu i provedbu prostornog planiranja morskog područja od strane država članica, čiji su rezultat planovi.

               (9)

               Prostorno planiranje morskog područja pridonosit će učinkovitom upravljanju pomorskim aktivnostima i održivom korištenju morskih i obalnih resursa stvaranjem okvira za dosljedno, transparentno, održivo i na dokazima utemeljeno odlučivanje. Kako bi se ostvarili ciljevi ove Direktive, njome bi se trebale utvrditi obveze uspostave procesa planiranja morskog područja, čiji će rezultat biti jedan prostorni plan morskog područja ili više njih; u tom bi se procesu planiranja trebale uzeti u obzir interakcije kopna i mora te bi se trebala promicati suradnja među državama članicama. Ne dovodeći u pitanje postojeću pravnu stečevinu Unije u područjima energetike, prometa, ribarstva i okoliša, ovom se Direktivom ne bi trebale nametati nikakve nove obveze, posebno u pogledu konkretnog odabira načina na koji će države članice voditi sektorske politike u tim područjima, nego bi njezin cilj više trebao biti doprinos tim politikama kroz proces planiranja.

               (10)

               Kako bi se osigurala dosljednost i pravna jasnoća, zemljopisno područje primjene prostornog planiranja morskog područja trebalo bi definirati u skladu s postojećim zakonodavnim instrumentima Unije i međunarodnim pomorskim pravom, posebno UNCLOS-om. Nadležnosti država članica u pogledu morskih granica i jurisdikcije ne mijenjaju se ovom Direktivom.

               (11)

               Iako je primjereno da Unija utvrđuje okvir za prostorno planiranje morskog područja, države članice i dalje su unutar svojih morskih voda odgovorne i nadležne za osmišljavanje i utvrđivanje formata i sadržaja takvih planova, uključujući institucionalne aranžmane i prema potrebi raspodjelu morskog prostora za razne aktivnosti i načine korištenja.

               (12)

               Kako bi se poštovala proporcionalnost i supsidijarnost i što više smanjilo dodatno administrativno opterećenje, prenošenje i provedba ove Direktive trebali bi se u najvećoj mogućoj mjeri temeljiti na postojećim nacionalnim, regionalnim i lokalnim propisima i mehanizmima, uključujući one utvrđene u Preporuci 2002/413/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (7) ili Odluci Vijeća 2010/631/EU (8).

               (13)

               U morskim vodama ekosustavi i morski resursi izloženi su značajnim pritiscima. Ljudske djelatnosti, ali i učinci klimatskih promjena, elementarne nepogode i dinamika obale kao što su erozija i akrecija, mogu imati ozbiljan utjecaj na gospodarski rast i razvoj priobalja te na morske ekosustave i dovesti do pogoršanja stanja okoliša, gubitka biološke raznolikosti i degradacije usluga ekosustava. Pri donošenju prostornih planova morskog područja odgovarajuću pozornost trebalo bi posvetiti tim raznim pritiscima. Osim toga, ako se zdravi morski ekosustavi i mnoštvo s njima povezanih usluga integriraju u odluke o planiranju, mogu se ostvariti značajne koristi u pogledu proizvodnje hrane, rekreacije i turizma, ublažavanja klimatskih promjena i prilagodbe njima, kontrole dinamike obale te sprečavanja katastrofa.

               (14)

               Radi promicanja održivog rasta pomorskih gospodarstava, održivog razvoja morskih područja i održivog korištenja morskih resursa u prostornom planiranju morskog područja trebalo bi primjenjivati pristup utemeljen na ekosustavima iz članka 1. stavka 3. Direktive 2008/56/EZ kako bi se nastojalo osigurati da se ukupni pritisak svih djelatnosti zadrži na razinama koje su u skladu s postizanjem dobrog stanja okoliša i da se ne ugrozi sposobnost odgovora morskih ekosustava na promjene koje uzrokuje čovjek, istodobno pridonoseći tome da sadašnje i buduće generacije koriste morska dobra i usluge na održiv način. Uz to, pristup utemeljen na ekosustavima trebalo bi primjenjivati na način koji je prilagođen konkretnim ekosustavima i drugim posebnostima različitih morskih područja te koji uzima u obzir rad koji je u tijeku na regionalnim konvencijama o moru, oslanjajući se na postojeće znanje i iskustvo. Tim će se pristupom također omogućiti prilagodljivo upravljanje kojim se s porastom iskustva i znanja osigurava poboljšanje i daljnji razvoj, uzimajući u obzir dostupnost podataka i informacija na razini morskih bazena s ciljem provedbe tog pristupa. Države članice trebale bi uzeti u obzir načelo opreznosti i načelo preventivnog djelovanja, kako je utvrđeno člankom 191. stavkom 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.

               (15)

               Prostorno planiranje morskog područja pridonijet će, između ostalog, ostvarivanju ciljeva Direktive 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (9), Uredbe Vijeća (EZ) br. 2371/2002 (10), Direktive 2009/147/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (11), Direktive Vijeća 92/43/EEZ (12), Odluke br. 884/2004/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (13), Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (14), Direktive 2008/56/EZ, imajući u vidu Komunikaciju Komisije od 3. svibnja 2011. pod nazivom „Naše životno osiguranje, naš prirodni kapital: strategija EU-a za biološku raznolikost do 2020.”, Komunikaciju Komisije od 20. rujna 2011. pod nazivom „Plan za resursno učinkovitu Europu”, Komunikaciju Komisije od 16. travnja 2013. pod nazivom „Strategija EU-a za prilagodbu klimatskim promjenama” i Komunikaciju Komisije od 21. siječnja 2009. pod nazivom „Strateški ciljevi i preporuke za politiku pomorskog prometa EU-a do 2018”. te prema potrebi ostvarivanju ciljeva regionalne politike Unije, uključujući strategije za morske bazene i makroregionalne strategije.

               (16)

               Pomorske i obalne aktivnosti često su usko povezane. Radi promicanja održivog korištenja morskog prostora pri prostornom planiranju morskog područja trebalo bi uzeti u obzir interakcije kopna i mora. Zbog toga prostorno planiranje morskog područja može imati vrlo korisnu ulogu u utvrđivanju smjernica koje se odnose na održivo i integrirano upravljanje ljudskim djelatnostima na moru, očuvanje životnog okružja, osjetljivost obalnih ekosustava, eroziju te socijalne i gospodarske čimbenike. Cilj prostornog planiranja morskog područja trebao bi biti integriranje morske dimenzije nekih načina korištenja obale ili aktivnosti na njoj i njihovih učinaka te bi se njime konačno trebala omogućiti integrirana i strateška vizija.

               (17)

               Ovom okvirnom Direktivom ne zadire se u nadležnost država članica za prostorno planiranje na kopnu, uključujući sve sustave kopnenog prostornog planiranja koji se primjenjuju u planiranju načina korištenja kopnenih i obalnih područja. Ako države članice primjenjuju kopneno prostorno planiranje na obalne vode ili njihove dijelove, ova Direktiva ne bi se trebala primjenjivati na te vode.

               (18)

               Prostorno planiranje morskog područja trebalo bi obuhvaćati cijeli ciklus identifikacije problema i mogućnosti, prikupljanja informacija, planiranja, donošenja odluka, provedbe, izmjene ili ažuriranja i praćenja provedbe te bi u okviru tog planiranja trebalo posvetiti dužnu pozornost interakciji kopna i mora i najboljem raspoloživom znanju. Na najbolji mogući način trebalo bi iskoristiti mehanizme iz postojećeg ili budućeg zakonodavstva, uključujući Odluku Komisije 2010/477/EU (15) i inicijativu Komisije pod nazivom Znanje o moru 2020.

               (19)

               Glavna svrha prostornog planiranja morskog područja jest promicanje održivog razvoja i određivanje iskoristivosti morskog prostora za različite načine korištenja mora te upravljanje korištenjem prostora i konfliktima u morskim područjima. Cilj prostornog planiranja morskog područja također je identificiranje i poticanje korištenja u višestruke svrhe u skladu s relevantnim nacionalnim politikama i zakonodavstvom. Kako bi se to postiglo, države članice trebaju osigurati barem da rezultat jednog procesa planiranja ili više njih bude sveobuhvatno planiranje u okviru kojeg će se utvrditi različiti načini korištenja morskog prostora i vodeći računa o dugoročnim promjenama izazvanima klimatskim promjenama.

               (20)

               Države članice trebale bi se savjetovati i svoje planove usklađivati s relevantnim državama članicama te surađivati s vlastima treće zemlje u kojoj se nalazi dotična morska regija, u skladu s pravima i obvezama tih država članica i dotičnih trećih zemalja prema pravu Unije i međunarodnom pravu. Učinkovita prekogranična suradnja među državama članicama i sa susjednim trećim zemljama zahtijeva da se u svakoj državi članici odrede nadležna tijela. Stoga države članice trebaju odrediti nadležno tijelo ili tijela odgovorna za provedbu ove Direktive. S obzirom na razlike među raznim morskim regijama ili podregijama i obalnim područjima, nije primjereno u ovoj Direktivi detaljno propisati oblik koji bi ti mehanizmi suradnje trebali imati.

               (21)

               Upravljanje morskim područjima složeno je i obuhvaća različite razine vlasti te razne gospodarske subjekte i druge dionike. Kako bi se učinkovito promicao održivi razvoj, ključno je savjetovanje s dionicima, vlastima i javnosti u odgovarajućoj fazi pripreme prostornih planova morskog područja iz ove Direktive, u skladu s relevantnim zakonodavstvom Unije. Dobar primjer za odredbe o javnom savjetovanju može se naći u članku 2. stavku 2. Direktive 2003/35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (16).

               (22)

               Zahvaljujući prostornim planovima morskog područja države članice mogu smanjiti administrativno opterećenje i troškove svojeg djelovanja u svrhu provedbe ostalog relevantnog zakonodavstva Unije. Rokovi za prostorne planove morskog područja stoga bi, kad je to moguće, trebali biti usklađeni s rokovima iz drugog relevantnog zakonodavstva, posebno: Direktive 2009/28/EZ, kojom se zahtijeva da udio energije iz obnovljivih izvora u ukupnoj konačnoj potrošnji energije do 2020. bude barem 20 % i u kojoj se koordinacija postupaka odobravanja, certificiranja i planiranja, uključujući prostorno planiranje, prepoznaje kao važan doprinos ostvarivanju ciljeva Unije u području proizvodnje energije iz obnovljivih izvora; Direktive 2008/56/EZ i dijela A točke 6. Priloga Odluci 2010/477/EU, kojima se od država članica zahtijeva da poduzmu potrebne mjere za postizanje ili održavanje dobrog stanja okoliša u morskom okolišu do 2020. i u kojima se prostorno planiranje morskog područja navodi kao sredstvo za potporu pristupu upravljanju ljudskim djelatnostima utemeljenom na ekosustavima kako bi se postiglo dobro stanje okoliša; Odluke br. 884/2004/EZ kojom se zahtijeva uspostava transeuropske prometne mreže do 2020. integriranjem europskih mreža kopnene, morske i zračne prometne infrastrukture.

               (23)

               Direktivom 2001/42/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (17) uspostavlja se procjena utjecaja na okoliš kao važan instrument za uključivanje pitanja okoliša u izradu i usvajanje planova i programa. Ako bi prostorni planovi morskog područja mogli imati značajne učinke na okoliš, podliježu Direktivi 2001/42/EZ. Kada prostorni planovi morskog područja obuhvaćaju lokalitete iz mreže Natura 2000., takva procjena utjecaja na okoliš može se kombinirati sa zahtjevima iz članka 6. Direktive 92/43/EEZ kako bi se izbjeglo udvostručivanje.

               (24)

               Kako bi se osiguralo da se prostorni planovi morskog područja temelje na pouzdanim podacima i kako bi se izbjeglo dodatno administrativno opterećenje, od ključne je važnosti da se države članice koriste najdostupnijim podacima i informacijama poticanjem odgovarajućih dionika na razmjenu informacija te upotrebom postojećih instrumenata i alata za prikupljanje podataka, kao što su oni razvijeni u kontekstu inicijative Znanje o moru 2020. i Direktive 2007/2/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (18).

               (25)

               Države članice trebale bi Komisiji dostavljati kopije svojih prostornih planova morskog područja i sve ažurirane podatke kako bi joj omogućili praćenja provedbe ove Direktive. Komisija će informacije koje joj dostave države članice i postojeće informacije dostupne na temelju zakonodavstva Unije upotrijebiti za obavješćivanje Europskog parlamenta i Vijeća o napretku u provedbi ove Direktive.

               (26)

               Pravovremeno prenošenje ove Direktive od ključne je važnosti jer je Unija donijela niz inicijativa za politike koje treba provesti do 2020. te koje se ovom Direktivom nastoje podržati i dopuniti.

               (27)

               Ako bi neka država članica koja nema izlaz na more morala prenijeti i provoditi ovu Direktivu, to bi za nju predstavljalo nerazmjernu i nepotrebnu obvezu. Zbog toga bi te države članice trebalo izuzeti iz obveze prenošenja i provedbe ove Direktive,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   POGLAVLJE I.

      OPĆE ODREDBE

   Članak 1.
   Predmet
   1.   Ovom se Direktivom uspostavlja okvir za prostorno planiranje morskog područja u svrhu promicanja održivog rasta pomorskih gospodarstava, održivog razvoja morskih područja i održivog korištenja morskih resursa.
   2.   U okviru integrirane pomorske politike Unije, taj okvir državama članicama omogućuje uspostavu i provedbu prostornog planiranja morskog područja radi davanja doprinosa ciljevima utvrđenima u članku 5., uzimajući u obzir interakciju kopna i mora te pojačanu prekograničnu suradnju u skladu s odgovarajućim odredbama UNCLOS-a.
   Članak 2.
   Područje primjene
   1.   Ova Direktiva primjenjuje se na morske vode država članica ne dovodeći u pitanje ostalo zakonodavstvo Unije. Ona se ne primjenjuje na obalne vode ili njihove dijelove koji su obuhvaćeni prostornim planiranjem na kopnu određene države članice, pod uvjetom da o tome postoje informacije u okviru njezinih prostornih planova morskog područja.
   2.   Ova se Direktiva ne primjenjuje na aktivnosti čija je jedina svrha obrana ili nacionalna sigurnost.
   3.   Ova Direktiva ne zadire u nadležnost država članica da u okviru svojih morskih voda izrađuju svoje prostorne planove morskog područja i određuju njihov opseg i područje primjene. Ona se ne primjenjuje na prostorno planiranje na kopnu.
   4.   Ova Direktiva ne utječe na suverena prava i jurisdikciju država članica nad morskim vodama, koji proizlaze iz relevantnog međunarodnog prava, a posebno iz UNCLOS-a. Primjena ove Direktive posebno ne utječe na određivanje morskih granica koje obavljaju države članice u skladu s relevantnim odredbama UNCLOS-a.
   Članak 3.
   Definicije
   Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:

               (1)

               „integrirana pomorska politika” (IPP) znači politika Unije čiji je cilj jačanje koordiniranog i usklađenog donošenja odluka kako bi se, usklađenim pomorskim politikama i odgovarajućom međunarodnom suradnjom, u najvećoj mogućoj mjeri poboljšali održivi razvoj, gospodarski rast i socijalna kohezija država članica, a posebno obalnih, otočnih i najudaljenijih regija Unije, te pomorski sektori;

               (2)

               „prostorno planiranje morskog područja” znači proces u kojem nadležna tijela relevantne države članice analiziraju i organiziraju ljudske aktivnosti u morskim područjima radi ostvarivanja ekoloških, gospodarskih i socijalnih ciljeva;

               (3)

               „morska regija” znači morska regija iz članka 4. Direktive 2008/56/EZ;

               (4)

               „morske vode” znači vode, morsko dno i podtlo kako su definirani u članku 3. točki 1. podtočki (a) Direktive 2008/56/EZ te obalne vode kako su definirane u članku 2. točki 7. Direktive 2000/60/EZ i njihovo morsko dno i podtlo.

         POGLAVLJE II.

      PROSTORNO PLANIRANJE MORSKOG PODRUČJA

   Članak 4.
   Uspostava i provedba prostornog planiranja morskog područja
   1.   Svaka država članica uspostavlja i provodi prostorno planiranje morskog područja.
   2.   Države članice pritom uzimaju u obzir interakciju kopna i mora.
   3.   Plan ili planovi koji su rezultat tog procesa razvijaju se i izrađuju u skladu s institucionalnim razinama i razinama upravljanja koje određuju države članice. Ova Direktiva ne zadire u nadležnost država članica da izrade taj plan ili te planove te da odrede njihov format i sadržaj.
   4.   Prostornim planiranjem morskog područja nastoji se dati doprinos ciljevima navedenima u članku 5. i ispuniti zahtjeve utvrđene u člancima 6. i 8.
   5.   Države članice pri uspostavi prostornog planiranja morskog područja odgovarajuću pozornost posvećuju posebnostima morskih regija, relevantnim postojećim i budućim aktivnostima te načinima korištenja i njihovim utjecajima na okoliš, kao i prirodnim resursima, također uzimajući u obzir interakciju kopna i mora.
   6.   Države članice mogu uključiti postojeće nacionalne politike, propise ili mehanizme koji su uspostavljeni ili se uspostavljaju prije stupanja na snagu ove Direktive, ili ih koristiti kao polazište, pod uvjetom da su u skladu sa zahtjevima iz ove Direktive.
   Članak 5.
   Ciljevi prostornog planiranja morskog područja
   1.   Pri uspostavi i provedbi prostornog planiranja morskog područja države članice uzimaju u obzir gospodarske, socijalne i okolišne aspekte radi pružanja potpore održivom razvoju i rastu pomorskog sektora, primjenjujući pristup utemeljen na ekosustavima, te radi promicanja zajedničkog postojanja relevantnih aktivnosti i načina korištenja.
   2.   Prostornim planovima morskog područja države članice nastoje dati doprinos održivom razvoju energetskih sektora na moru, pomorskog prijevoza i sektora ribarstva i akvakulture te očuvanju, zaštiti i poboljšanju stanja okoliša, uključujući otpornost na učinke klimatskih promjena. Osim toga, države članice mogu imati i druge ciljeve kao što su promicanje održivog turizma i održivo vađenje sirovina.
   3.   Ova Direktiva ne dovodi u pitanje nadležnost država članica da određuju kako će se različiti ciljevi odražavati i vrednovati u okviru njihova prostornog plana morskog područja ili više njih.
   Članak 6.
   Minimalni zahtjevi za prostorno planiranje morskog područja
   1.   Države članice uspostavljaju postupovne korake kako bi pridonijele ciljevima navedenima u članku 5., uzimajući u obzir relevantne aktivnosti i načine korištenja u morskim vodama.
   2.   Pritom države članice:

               (a)

               uzimaju u obzir interakciju kopna i mora;

               (b)

               uzimaju u obzir okolišne, gospodarske i socijalne aspekte te sigurnosne aspekte;

               (c)

               nastoje promicati usklađenost prostornog planiranja morskog područja i plana ili planova koji su njegov rezultat s drugim procesima kao što su integrirano upravljanje obalnim područjem ili istovrsne službene ili neslužbene prakse;

               (d)

               osiguravaju sudjelovanje dionika u skladu s člankom 9.;

               (e)

               organiziraju korištenje najboljih dostupnih podataka u skladu s člankom 10.;

               (f)

               osiguravaju prekograničnu suradnju država članica u skladu s člankom 11.;

               (g)

               promiču suradnju s trećim zemljama u skladu s člankom 12.

         3.   Države članice preispituju prostorne planove morskog područja prema vlastitoj odluci, a najmanje svakih 10 godina.
   Članak 7.
   Interakcija kopna i mora
   1.   Kako bi se uzela u obzir interakcija kopna i mora u skladu s člankom 4. stavkom 2., ako ona nije dio procesa prostornog planiranja morskog područja, države članice mogu se koristiti drugim službenim i neslužbenim procesima kao što je integrirano upravljanje obalnim područjem. Rezultat tih procesa države članice navode u svojim prostornim planovima morskog područja.
   2.   Ne dovodeći u pitanje članak 2. stavak 3., države članice nastoje prostornim planiranjem morskog područja promicati usklađenost izrađenog prostornog plana morskog područja ili više njih s drugim relevantnim procesima.
   Članak 8.
   Izrada prostornih planova morskog područja
   1.   Pri uspostavi i provedbi prostornog planiranja morskog područja države članice izrađuju prostorne planove morskog područja kojima se utvrđuje prostorna i vremenska raspodjela relevantnih postojećih i budućih aktivnosti i načina korištenja u njihovim morskim vodama kako bi pridonijele ciljevima utvrđenima u članku 5.
   2.   Pritom i u skladu s člankom 2. stavkom 3. države članice uzimaju u obzir relevantnu interakciju aktivnosti i načina korištenja. Ne dovodeći u pitanje nadležnosti država članica, moguće aktivnosti, načini korištenja i interesi mogu obuhvaćati:

               —

               područja akvakulture;

               —

               ribolovna područja;

               —

               objekte i infrastrukturu za istraživanje, iskorištavanje i vađenje nafte, plina i drugih energetskih resursa, ruda i agregata te za proizvodnju energije iz obnovljivih izvora;

               —

               pomorske prometne putove i prometne tokove;

               —

               područja vojnih vježbi;

               —

               lokalitete za očuvanje prirode i vrsta te zaštićena područja;

               —

               područja vađenja sirovina;

               —

               znanstveno istraživanje;

               —

               podmorske kabele i naftovode;

               —

               turizam;

               —

               podvodnu kulturnu baštinu.

         Članak 9.
   Sudjelovanje javnosti
   1.   Države članice uspostavljaju načine sudjelovanja javnosti obavješćivanjem svih zainteresiranih strana i savjetovanjem s relevantnim dionicima i nadležnim tijelima te zainteresiranom javnošću u ranoj fazi razvoja prostornih planova morskog područja, u skladu s relevantnim odredbama utvrđenima u zakonodavstvu Unije.
   2.   Države članice također osiguravaju da relevantni dionici i nadležna tijela te zainteresirana javnost imaju pristup planovima nakon njihova dovršenja.
   Članak 10.
   Upotreba i razmjena podataka
   1.   Države članice organiziraju upotrebu najboljih dostupnih podataka i odlučuju o načinu organiziranja razmjene informacija potrebnih za prostorne planove morskog područja.
   2.   Podaci iz stavka 1. mogu, između ostalog, obuhvaćati:

               (a)

               okolišne, socijalne i gospodarske podatke prikupljene u skladu sa zakonodavstvom Unije, koji se odnose na aktivnosti iz članka 8.;

               (b)

               morske fizičke podatke o morskim vodama.

         3.   Pri provedbi stavka 1. države članice koriste se relevantnim instrumentima i alatima, uključujući one koji su već dostupni u okviru IPP-a i drugih relevantnih politika Unije, kao što su oni navedeni u Direktivi 2007/2/EZ.
   Članak 11.
   Suradnja među državama članicama
   1.   U okviru procesa planiranja i upravljanja, države članice koje dijele morske vode surađuju kako bi osigurale usklađenost i koordiniranost prostornih planova morskog područja širom dotične morske regije. U toj se suradnji posebno uzimaju u obzir transnacionalna pitanja.
   2.   Suradnja iz stavka 1. provodi se na sljedeći način:

               (a)

               postojećim strukturama regionalne institucionalne suradnje, kao što su regionalne konvencije o moru; i/ili

               (b)

               mrežama ili strukturama nadležnih tijela država članica; i/ili

               (c)

               svim drugim metodama koje ispunjavaju zahtjeve iz stavka 1., na primjer u kontekstu strategija za morske bazene.

         Članak 12.
   Suradnja s trećim zemljama
   Države članice nastoje, kad je to moguće, surađivati s trećim zemljama u svojim djelovanjima koja se odnose na prostorno planiranje morskog područja u relevantnim morskim regijama, u skladu s međunarodnim pravom i konvencijama, na primjer koristeći se postojećim međunarodnim forumima ili regionalnom institucionalnom suradnjom.
   POGLAVLJE III.

      PROVEDBA

   Članak 13.
   Nadležna tijela
   1.   Svaka država članica određuje jedno tijelo ili više njih koji su nadležni za provedbu ove Direktive.
   2.   Svaka država članica Komisiji dostavlja popis tih nadležnih tijela i informacije navedene u Prilogu ovoj Direktivi.
   3.   Svaka država članica obavješćuje Komisiju o bilo kakvoj promjeni informacija dostavljenih u skladu sa stavkom 1. u roku od šest mjeseci od stupanja na snagu navedene promjene.
   Članak 14.
   Praćenje i izvješćivanje
   1.   Države članice dostavljaju Komisiji i svim drugim dotičnim državama članicama kopije prostornih planova morskog područja, uključujući relevantne postojeće dokumente s obrazloženjima o provedbi ove Direktive, i sve naknadne promjene u roku od tri mjeseca od njihova objavljivanja.
   2.   Komisija Europskom parlamentu i Vijeću najkasnije godinu dana od isteka roka za donošenje prostornih planova morskog područja, a poslije toga svake četiri godine, dostavlja izvješće u kojem u glavnim crtama predstavlja napredak u provedbi ove Direktive.
   POGLAVLJE IV.

      ZAVRŠNE ODREDBE

   Članak 15.
   Prenošenje
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 18. rujna 2016. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose te mjere, te mjere sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se prilikom njihove službene objave uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Tijelo ili tijela iz članka 13. stavka 1. određuju se do 18. rujna 2016.
   3.   Prostorni planovi morskog područja iz članka 4. donose se što je prije moguće, a najkasnije 31. ožujka 2021.
   4.   Obveza prenošenja i provedbe ove Direktive ne odnosi se na države članice koje nemaju izlaz na more.
   Članak 16.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 17.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 23. srpnja 2014.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         M. SCHULZ

            Za Vijeće

            Predsjednik

         S. GOZI

      (1)  SL C 341, 21.11.2013., str. 67.

      (2)  SL C 356, 5.12.2013., str. 124.

      (3)  Stajalište Europskog parlamenta od 17. travnja 2014. (još nije objavljeno u Službenom listu) i odluka Vijeća od 23. srpnja 2014.

      (4)  Direktiva 2008/56/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o uspostavljanju okvira za djelovanje Zajednice u području politike morskog okoliša (Okvirna direktiva o pomorskoj strategiji) (SL L 164, 25.6.2008., str. 19.).

      (5)  Uredba (EU) br. 1255/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2011. o uspostavi Programa za potporu daljnjem razvoju integrirane pomorske politike (SL L 321, 5.12.2011., str. 1.).

      (6)  Uredba (EU) br. 508/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo i stavljanju izvan snage uredbi Vijeća (EZ) br. 2328/2003, (EZ) br. 861/2006, (EZ) br. 1198/2006, (EZ) br. 791/2007 i Uredbe (EU) br. 1255/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 149, 20.5.2014., str. 1.).

      (7)  Preporuka 2002/413/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2002. o provedbi integriranog upravljanja obalnim područjem u Europi (SL L 148, 6.6.2002., str. 24.).

      (8)  Odluka Vijeća 2010/631/EU od 13. rujna 2010. o sklapanju, u ime Europske unije, Protokola o integriranom upravljanju obalnim područjima Sredozemlja uz Konvenciju o zaštiti morskog okoliša i obalnog područja Sredozemlja (SL L 279, 23.10.2010., str. 1.).

      (9)  Direktiva 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ (SL L 140, 5.6.2009., str. 16.).

      (10)  Uredba Vijeća (EZ) br. 2371/2002 od 20. prosinca 2002. o očuvanju i održivom iskorištavanju ribolovnih resursa u okviru Zajedničke ribarstvene politike (SL L 358, 31.12.2002., str. 59.).

      (11)  Direktiva 2009/147/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. o očuvanju divljih ptica (SL L 20, 26.1.2010., str. 7.).

      (12)  Direktiva Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (SL L 206, 22.7.1992., str. 7.).

      (13)  Odluka br. 884/2004/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o izmjeni Odluke br. 1692/96/EZ o smjernicama Zajednice za razvoj transeuropske prometne mreže (SL L 167, 30.4.2004., str. 1.).

      (14)  Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (SL L 327, 22.12.2000., str. 1.).

      (15)  Odluka Komisije 2010/477/EU od 1. rujna 2010. o kriterijima i metodološkim standardima za dobro stanje morskog okoliša (SL L 232, 2.9.2010., str. 14.).

      (16)  Direktiva 2003/35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. svibnja 2003. o osiguravanju sudjelovanja javnosti u izradi određenih planova i programa koji se odnose na okoliš i o izmjeni direktiva Vijeća 85/337/EEZ i 96/61/EZ s obzirom na sudjelovanje javnosti i pristup pravosuđu (SL L 156, 25.6.2003., str. 17.).

      (17)  Direktiva 2001/42/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. lipnja 2001. o procjeni učinaka određenih planova i programa na okoliš (SL L 197, 21.7.2001., str. 30.).

      (18)  Direktiva 2007/2/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 14. ožujka 2007. o uspostavljanju infrastrukture za prostorne informacije u Europskoj zajednici (INSPIRE) (SL L 108, 25.4.2007., str. 1.).

      PRILOG

         NADLEŽNA TIJELA

                  (1)

                  Naziv i adresa nadležnog tijela ili nadležnih tijela – službeni naziv i adresa utvrđenog nadležnog tijela ili utvrđenih nadležnih tijela.

                  (2)

                  Pravni status nadležnog tijela ili nadležnih tijela – kratak opis pravnog statusa nadležnog tijela ili nadležnih tijela.

                  (3)

                  Odgovornosti – kratak opis pravnih i administrativnih odgovornosti nadležnog tijela ili nadležnih tijela i njegove/njihove uloge u odnosu na predmetne morske vode.

                  (4)

                  Članstvo – kada nadležno tijelo ili nadležna tijela djeluje/djeluju kao koordinacijsko tijelo za druga nadležna tijela, potreban je popis tih drugih tijela zajedno sa sažetkom uspostavljenih organizacijskih veza radi osiguravanja koordinacije.

                  (5)

                  Regionalna koordinacija – potreban je sažetak uspostavljenih mehanizama radi osiguravanja koordinacije među državama članicama kada su njihove vode obuhvaćene ovom Direktivom i kada pripadaju istoj morskoj regiji ili podregiji.


title: Direktiva Komisije 2012/7/EU od 2. ožujka 2012. o izmjeni dijela III. Priloga II. Direktivi 2009/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u vezi sa sigurnošću igračaka radi prilagodbe tehničkom napretku  Tekst značajan za EGP

text:
               13/Sv. 048

               HR

               Službeni list Europske unije

               154

         32012L0007

               L 064/7

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               02.03.2012.

      DIREKTIVA KOMISIJE 2012/7/EU
   od 2. ožujka 2012.
   o izmjeni dijela III. Priloga II. Direktivi 2009/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u vezi sa sigurnošću igračaka radi prilagodbe tehničkom napretku
   (Tekst značajan za EGP)
   EUROPSKA KOMISIJA,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
   uzimajući u obzir Direktivu 2009/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 18. lipnja 2009. o sigurnosti igračaka (1), a posebno njezin članak 46.1 točku (b),
   budući da:

               (1)

               Direktiva 2009/48 određuje granične vrijednosti za kadmij koje se temelje na preporukama Nizozemskog nacionalnog instituta za javno zdravstvo i okoliš (RIVM) iz izvješća iz 2008. pod naslovom „Kemikalije u igračkama. Načelna metodologija za procjenu kemijske sigurnosti igračaka s naglaskom na elementima.” Preporuke RIVM-a temelje se na pretpostavci da izloženost djece kemikalijama u igračkama ne smije prelaziti određenu razinu koja se zove „prihvatljivi dnevni unos”. S obzirom da su djeca izložena kemikalijama i iz drugih izvora osim igračaka, za igračke se smije odrediti samo postotak prihvatljivog dnevnog unosa. Znanstveni odbor za toksičnost, ekotoksičnost i okoliš (CSTEE) u svojem je izvješću iz 2004. preporučio da se za igračke može odrediti najviše 10 % od prihvatljivog dnevnog unosa. Međutim za kadmij i druge kemijske tvari koje su posebno toksične, preporučena količina ne smije prelaziti 5 % prihvatljivog dnevnog unosa, kako bi se osiguralo da su prisutni samo tragovi koji su u skladu s dobrom proizvođačkom praksom.

               (2)

               U skladu s preporukama RIVM-a za dobivanje graničnih vrijednosti za kemijske tvari navedene u Direktivi 2009/48/EZ potrebno je najveći postotak prihvatljivog dnevnog unosa pomnožiti s težinom djeteta koja je procijenjena na 7,5 kg i podijeliti je s količinom progutanog materijala za igračke.

               (3)

               Za kadmij je RIVM upotrijebio prihvatljivi dnevni unos od 7 μg/kg koji je 1989. odredio Zajednički stručni odbor za prehrambene aditive Organizacije Ujedinjenih naroda za prehranu i poljoprivredu te Svjetske zdravstvene organizacije (JECFA) te potvrdio 2001. Primijenjen je sigurnosni faktor dva koji je imao za rezultat prihvatljivi tjedni unos od 3,5 μg/kg i prihvatljivi dnevni unos od 0,5 μg/kg.

               (4)

               Kako bi se definirali mogući scenariji izloženosti kemijskim tvarima, RIVM je procijenio količinu progutanog materijala na 8 mg na dan za materijal ostrugan s površine igračke, 100 mg za lomljivi materijal igračaka i 400 mg za tekući ili ljepljivi materijal igračaka. Znanstveni odbor za rizike po zdravlje i okoliš (SCHER) u svom je mišljenju pod naslovom „Rizik organskih tvari CMR u igračkama” od 18. svibnja 2010. odobrio najveće dopuštene količine za progutani materijal.

               (5)

               Ako se 5 % prihvatljivog dnevnog unosa pomnoži s težinom djeteta i podijeli s količinom progutanog materijala igračke dobiju se sljedeće granične vrijednosti za kadmij: 23 mg/kg za ostrugani materijal, 1,9 mg/kg za suhi materijal i 0,5 mg/kg za tekući materijal.

               (6)

               Europska agencija za sigurnost hrane (EFSA) zaključila je u svom mišljenju od 30. siječnja 2009. da prihvatljivi tjedni unos koji je odredila JECFA 1989. te ga potvrdila 2001. više nije primjeren s obzirom na najnoviji razvoj u vezi s toksičnošću kadmija. EFSA je utvrdila novi prihvatljivi tjedni unos od 2,5 μg/kg koji ima za rezultat novi prihvatljivi dnevni unos od 0,36 μg/kg.

               (7)

               Ako se 5 % prihvatljivog dnevnog unosa pomnoži s težinom djeteta i podijeli s količinom progutanog materijala igračke dobiju se sljedeće granične vrijednosti za kadmij: 17 mg/kg za ostrugani materijal, 1,3 mg/kg za suhi materijal i 0,3 mg/kg za tekući materijal.

               (8)

               Direktivu 2009/48/EZ treba stoga na odgovarajući način izmijeniti.

               (9)

               Mjere predviđene ovom Direktivom su u skladu s mišljenjem Odbora za sigurnost igračaka,

         DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Dio III. Priloga II. Direktivi 2009/48/EZ mijenja se u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.
   Članak 2.
   1.   Države članice donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s odredbama ove Direktive najkasnije do 20. siječnja 2013. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba.
   One primjenjuju te odredbe od 20. srpnja 2013.
   Kad države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine toga upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 2. ožujka 2012.

            Za Komisiju

            Predsjednik

         José Manuel BARROSO

      (1)  SL L 170, 30.6.2009., str. 1.
   PRILOG
   Dio III. Priloga II. Direktivi 2009/48/EZ izmjenjuje se kako slijedi:
   U točki 13. unos za kadmij zamjenjuje se sljedećim:

                  Element

                  mg/kg
                  u suhom, lomljivom, praškastom ili savitljivom materijalu za igračke

                  mg/kg
                  u tekućem ili ljepljivom materijalu za igračke

                  mg/kg
                  u materijalu ostruganom s površine igračke

                  „Kadmij

                  1,3

                  0,3

                  17”