title: Direktiva Vijeća 2001/55/EZ od 20. srpnja 2001. o minimalnim standardima za dodjelu privremene zaštite u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba te o mjerama za promicanje uravnoteženih napora država članica pri prihvatu i snošenju posljedica prihvata tih osoba

text:
               19/Sv. 008

               HR

               Službeni list Europske unije

               49

         32001L0055

               L 212/12

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               20.07.2001.

      DIREKTIVA VIJEĆA 2001/55/EZ
   od 20. srpnja 2001.
   o minimalnim standardima za dodjelu privremene zaštite u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba te o mjerama za promicanje uravnoteženih napora država članica pri prihvatu i snošenju posljedica prihvata tih osoba
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 63. stavak 2. točke (a) i (b),
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (3),
   uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (4),
   budući da:

               (1)

               Priprema zajedničke politike o azilu, uključujući zajedničke europske aranžmane vezane uz azil, sastavni je dio cilja Europske unije da postupno uspostavi područje slobode, sigurnosti i pravde otvoreno onima koji, prisiljeni okolnostima, legitimno traže zaštitu u Europskoj uniji.

               (2)

               Slučajevi masovnog priljeva raseljenih osoba koje se ne mogu vratiti u svoju zemlju podrijetla postaju sve brojniji u Europi posljednjih godina. U takvim slučajevima može biti potrebno uspostaviti posebne programe koji će im omogućiti neposrednu privremenu zaštitu.

               (3)

               U zaključcima koji se odnose na osobe raseljene zbog sukoba u bivšoj Jugoslaviji, a koje su usvojili ministri odgovorni za imigraciju na svojim sastancima u Londonu 30. studenoga i 1. prosinca 1992. te u Kopenhagenu 1. i 2. lipnja 1993., države članice i institucije Zajednice izrazile su svoju zabrinutost zbog položaja raseljenih osoba.

               (4)

               Dana 25. rujna 1995. Vijeće je usvojilo Rezoluciju o podjeli tereta s obzirom na prihvat i boravište raseljenih osoba (5), a 4. ožujka 1996. godine usvojilo je Odluku 96/198/PUP o postupku uzbunjivanja i postupanja u izvanrednim situacijama radi podjele obveza u pogledu prihvaćanja i boravišta raseljenih osoba (6);

               (5)

               Plan djelovanja Vijeća i Komisije od 3. prosinca 1998. (7) predviđa brzo usvajanje, u skladu s Ugovorom iz Amsterdama, minimalnih standarda za dodjelu privremene zaštite raseljenim osobama iz trećih zemalja koje se ne mogu vratiti u svoju zemlju podrijetla te mjera za promicanje uravnoteženih napora država članica pri prihvatu i snošenju posljedica prihvata tih osoba.

               (6)

               Dana 27. svibnja 1999. Vijeće je usvojilo zaključke o raseljenim osobama s Kosova. Ti zaključci pozivaju Komisiju i države članice da izvuku pouku iz svog odgovora na kosovsku krizu s ciljem utvrđivanja mjera u skladu s Ugovorom.

               (7)

               Europsko vijeće je na posebnoj sjednici održanoj u Tampereu 15. i 16. listopada 1999. potvrdilo potrebu postizanja sporazuma o pitanju privremene zaštite raseljenih osoba na temelju solidarnosti među državama članicama.

               (8)

               Stoga je potrebno utvrditi minimalne standarde za dodjelu privremene zaštite u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba i poduzeti mjere za promicanje uravnoteženih napora država članica pri prihvatu i snošenju posljedica prihvata tih osoba.

               (9)

               Ti standardi i mjere povezani su i međusobno ovisni zbog učinkovitosti, dosljednosti i solidarnosti, a posebno s ciljem uklanjanja opasnosti od sekundarnih kretanja. Stoga bi ih trebalo usvojiti kao jedinstveni pravni instrument.

               (10)

               Ta bi privremena zaštita trebala biti usklađena s međunarodnim obvezama država članica u pogledu izbjeglica. Ona posebno ne smije pretpostavljati priznavanje statusa izbjeglica u skladu sa Ženevskom konvencijom o statusu izbjeglica od 28. srpnja 1951. kako je izmijenjena Protokolom iz New Yorka od 31. siječnja 1967., koji su ratificirale sve države članice.

               (11)

               Trebalo bi poštovati mandat Visokog povjerenika Ujedinjenih naroda za izbjeglice u pogledu izbjeglica i drugih osoba kojima je potrebna međunarodna zaštita i primijeniti Deklaraciju br. 17, priloženu Završnom aktu uz Ugovor iz Amsterdama, o članku 63. Ugovora o osnivanju Europske zajednice, koji predviđa savjetovanje s Visokim povjerenikom Ujedinjenih naroda za izbjeglice i ostalim odgovarajućim međunarodnim organizacijama o politici azila.

               (12)

               Iz same prirode minimalnih standarda proizlazi da države članice imaju ovlast uvesti ili zadržati povoljnije odredbe za osobe koje uživaju privremenu zaštitu u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba.

               (13)

               S obzirom na izniman značaj odredaba utvrđenih ovom Direktivom s ciljem rješavanja pitanja masovnog ili neizbježnog masovnog priljeva raseljenih osoba iz trećih zemalja koje se ne mogu vratiti u svoju zemlju podrijetla, ponuđena zaštita trebala bi biti ograničenog trajanja.

               (14)

               Postojanje masovnog priljeva raseljenih osoba trebalo bi utvrditi Odlukom Vijeća, koja bi trebala biti obvezujuća u svim državama članicama u vezi s raseljenim osobama na koje se Odluka primjenjuje. Također bi trebalo utvrditi uvjete isteka Odluke.

               (15)

               Trebalo bi utvrditi obveze država članica u pogledu uvjeta prihvata i boravka osoba koje uživaju privremenu zaštitu u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba. Te bi obveze trebale biti pravične i trebale bi ponuditi odgovarajuću razinu zaštite osobama na koje se odnose.

               (16)

               U vezi s postupanjem prema osobama koje uživaju privremenu zaštitu u skladu s ovom Direktivom, države članice dužne su poštovati obveze iz instrumenata međunarodnog prava koje su preuzele, a kojima se zabranjuje diskriminacija.

               (17)

               Države bi članice trebale, sporazumno s Komisijom, provoditi odgovarajuće mjere kako bi se pri obradi osobnih podataka poštovali standardi zaštite predviđeni Direktivom 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom prijenosu takvih podataka (8).

               (18)

               Trebalo bi utvrditi pravila kojima se uređuje pristup postupku dobivanja azila u okviru privremene zaštite u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba, u skladu s međunarodnim obvezama država članica i u skladu s Ugovorom.

               (19)

               Trebalo bi predvidjeti načela i mjere kojima se uređuje povratak u zemlju podrijetla te mjere koje države članice trebaju poduzeti u pogledu osoba čija je privremena zaštita prestala.

               (20)

               Trebalo bi predvidjeti mehanizam solidarnosti čiji je cilj doprinijeti postizanju uravnoteženog napora država članica pri prihvatu i snošenju posljedica prihvata raseljenih osoba u slučaju masovnog priljeva. Mehanizam bi se trebao sastojati od dva dijela. Prvi je financijski, a drugi se tiče samog prihvata raseljenih osoba u državama članicama.

               (21)

               Provedba privremene zaštite trebala bi biti popraćena upravnom suradnjom između država članica u suradnji s Komisijom.

               (22)

               Potrebno je utvrditi kriterije za isključivanje određenih osoba iz privremene zaštite u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba.

               (23)

               Budući da države članice ne mogu dostatno ostvariti ciljeve predloženog djelovanja, naime uspostavljanje minimalnih standarda za dodjelu privremene zaštite u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba te mjere za promicanje uravnoteženih napora država članica pri prihvatu i preuzimanju posljedica prihvata tih osoba, nego ih se zbog opsega ili učinaka predloženog djelovanja može na bolji način ostvariti na razini Zajednice, Zajednica može usvojiti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti kako je naveden u članku 5. Ugovora. U skladu s načelom proporcionalnosti kako je naveden u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.

               (24)

               U skladu s člankom 3. Protokola o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske, priloženog Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o osnivanju Europske zajednice, Ujedinjena Kraljevina izvijestila je u svom pismu od 27. rujna 2000. o svojoj želji da sudjeluje u donošenju i primjeni ove Direktive.

               (25)

               U skladu s člankom 1. navedenog Protokola, Irska ne sudjeluje u donošenju ove Direktive. Sukladno tome i ne dovodeći u pitanje članak 4. spomenutog Protokola, odredbe ove Direktive ne primjenjuju se na Irsku.

               (26)

               U skladu s člancima 1. i 2. Protokola o stajalištu Danske, priloženog Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o osnivanju Europske zajednice, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Direktive te, stoga, nije vezana njome niti se ona na nju primjenjuje,

         DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   POGLAVLJE I.

      Opće odredbe

   Članak 1.
   Cilj ove Direktive jest utvrditi minimalne standarde za dodjelu privremene zaštite u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba iz trećih zemalja koje se ne mogu vratiti u svoju zemlju podrijetla te promicati uravnotežene napore država članica pri prihvatu i snošenju posljedica prihvata tih osoba.
   Članak 2.
   Za potrebe ove Direktive:

               (a)

               „privremena zaštita” znači izvanredni postupak kojim se u slučaju masovnog priljeva ili neizbježnog masovnog priljeva raseljenih osoba iz trećih zemalja koje se ne mogu vratiti u svoju zemlju podrijetla predviđa neodgodiva i privremena zaštita za takve osobe, posebno ako postoji i rizik od toga da se sustavom azila neće moći riješiti priljev bez negativnih posljedica za njegovo uspješno djelovanje, u interesu dotičnih osoba i drugih osoba koje traže zaštitu;

               (b)

               „Ženevska konvencija” znači Konvencija od 28. srpnja 1951. o statusu izbjeglica kako je izmijenjena Protokolom iz New Yorka od 31. siječnja 1967. godine;

               (c)

               „raseljene osobe” znači državljani treće zemlje ili osobe bez državljanstva koji su bili prisiljeni napustiti svoju zemlju ili regiju podrijetla, ili koji su bili evakuirani, posebno na poziv međunarodnih organizacija, i koji se ne mogu vratiti u sigurne i trajne uvjete zbog situacije koja vlada u njihovoj zemlji a koji mogu biti obuhvaćeni područjem primjene članka 1.A Ženevske konvencije ili drugih međunarodnih ili nacionalnih instrumenata kojima se dodjeljuje međunarodna zaštitu, a posebno:

                           i.

                           osobe koje su pobjegle s područja oružanih sukoba ili endemičnog nasilja;

                           ii.

                           osobe koje su u ozbiljnoj opasnosti, ili osobe koje su bile žrtve, sustavnog ili općeg kršenja svojih ljudskih prava;

               (d)

               „masovni priljev” znači dolazak u Zajednicu velikog broja raseljenih osoba koje potječu iz određene zemlje ili zemljopisnog područja, bez obzira na to da li je njihov dolazak u Zajednicu bio spontan ili potpomognut, primjerice programom evakuacije;

               (e)

               „izbjeglice” znači državljani treće zemlje ili osobe bez državljanstva u smislu članka 1.A Ženevske konvencije;

               (f)

               „maloljetne osobe bez pratnje” znači državljani treće zemlje ili osobe bez državljanstva mlađi od osamnaest godina, koji dolaze na državno područje država članica bez pratnje odrasle osobe odgovorne za njih prema zakonu ili običaju, za vrijeme dok nisu stavljeni pod skrb takve osobe, ili maloljetne osobe koje su ostavljene bez pratnje nakon ulaska na državno područje država članica;

               (g)

               „boravišna dozvola” znači svaka dozvola ili odobrenje koje su izdala tijela države članice u obliku koji se predviđa zakonodavstvom te države, a kojim se državljaninu treće zemlje ili osobi bez državljanstva dopušta boravak na njezinom državnom području;

               (h)

               „jamac” znači državljanin treće zemlje koji uživa privremenu zaštitu u državi članici u skladu s odlukom donesenom na temelju članka 5., a koji želi da mu se pridruže članovi njegove ili njezine obitelji.

         Članak 3.
   1.   Privremena zaštita ne pretpostavlja priznavanje statusa izbjeglice prema Ženevskoj konvenciji.
   2.   Države članice primjenjuju privremenu zaštitu uz primjereno poštovanje ljudskih prava i temeljnih sloboda te svojih obveza u pogledu zabrane protjerivanja.
   3.   Odobravanje, provođenje i prestanak privremene zaštite podliježe redovitim savjetovanjima s Uredom Visokog povjerenika Ujedinjenih naroda za izbjeglice (UNHCR) i drugim odgovarajućim međunarodnim organizacijama.
   4.   Ova se Direktiva ne primjenjuje na osobe koje su pod privremenom zaštitom prije njezinog stupanja na snagu.
   5.   Ova Direktiva ne utječe na isključivo pravo država članica da usvoje ili zadrže povoljnije uvjete za osobe pod privremenom zaštitom.
   POGLAVLJE II.

      Trajanje i provedba privremene zaštite

   Članak 4.
   1.   Ne dovodeći u pitanje članak 6., privremena zaštita traje godinu dana. Osim ako je prekinuta u skladu s uvjetima iz članka 6. stavka 1. točke (b), trajanje se može automatski produžiti za šest mjesečnih razdoblja, a može trajati najviše godinu dana.
   2.   Kada razlozi za privremenu zaštitu i dalje postoje, Vijeće može odlučiti kvalificiranom većinom na prijedlog Komisije, koja također razmatra svaki zahtjev države članice za podnošenjem prijedloga Vijeću, o produljenju privremene zaštite u trajanju od najviše godinu dana.
   Članak 5.
   1.   Postojanje masovnog priljeva raseljenih osoba utvrđuje se Odlukom Vijeća koja je donesena kvalificiranom većinom na prijedlog Komisije, koja također razmatra svaki zahtjev države članice za podnošenjem prijedloga Vijeću.
   2.   Prijedlog Komisije uključuje barem:

               (a)

               opis posebnih skupina osoba na koje će se privremena zaštita primjenjivati;

               (b)

               datum na koji će privremena zaštita stupiti na snagu;

               (c)

               procjenu opsega kretanja raseljenih osoba.

         3.   Odluka Vijeća ima učinak uvođenje privremene zaštite za raseljene osobe na koje se ona odnosi, u svim državama članicama, u skladu s odredbama ove Direktive. Odluka uključuje barem:

               (a)

               opis posebnih skupina osoba na koje će se privremena zaštita primjenjivati;

               (b)

               datum na koji će privremena zaštita stupiti na snagu;

               (c)

               podatke dobivene od država članica o njihovim prihvatnim kapacitetima;

               (d)

               podatke od Komisije, UNHCR-a i drugih odgovarajućih međunarodnih organizacija.

         4.   Odluka Vijeća temelji se na:

               (a)

               ispitivanju situacije i opsega kretanja raseljenih osoba;

               (b)

               procjeni preporučljivosti odobravanja privremene zaštite uzimajući u obzir mogućnosti za pružanje pomoći u nuždi i djelovanje na terenu ili neprimjerenost takvih mjera;

               (c)

               podacima dobivenima od država članica, Komisije, UNHCR-a i drugih odgovarajućih međunarodnih organizacija.

         5.   O Odluci Vijeća obavješćuje se Europski parlament.
   Članak 6.
   1.   Privremena zaštita prestaje:

               (a)

               kada istekne najdulje dopušteno vrijeme ili

               (b)

               u bilo kojem trenutku, Odlukom Vijeća donesenom kvalificiranom većinom na prijedlog Komisije, koja također razmatra svaki zahtjev države članice za podnošenjem prijedloga Vijeću.

         2.   Odluka Vijeća temelji se na utvrđivanju činjenice da je situacija u zemlji podrijetla takva da dopušta siguran i trajan povratak osoba kojima je odobrena privremena zaštita uz primjereno poštovanje ljudskih prava i temeljnih sloboda te obveza država članica u pogledu zabrane protjerivanja. O Odluci Vijeća obavješćuje se Europski parlament.
   Članak 7.
   1.   Države članice mogu proširiti primjenu privremene zaštite predviđene ovom Direktivom na dodatne kategorije raseljenih osoba pored onih na koje se primjenjuje Odluka Vijeća predviđena člankom 5., kada su te osobe raseljene iz istih razloga i iz iste zemlje ili regije podrijetla. O tome bez odlaganja obavješćuju Vijeće i Komisiju.
   2.   Odredbe članaka 24., 25. i 26. ne primjenjuju se na korištenje mogućnosti iz stavka 1., uz iznimku strukturne podrške iz Europskog fonda za izbjeglice osnovanog Odlukom 2000/596/EZ (9), u skladu s uvjetima propisanim u toj Odluci.
   POGLAVLJE III.

      Obveze država članica prema osobama koje uživaju privremenu zaštitu

   Članak 8.
   1.   Države članice donose potrebne mjere kako bi se osobama koje uživaju privremenu zaštitu osigurale boravišne dozvole za cjelokupno vrijeme trajanja zaštite. U tu se svrhu izdaju isprave ili drugi ekvivalentni dokazi.
   2.   Bez obzira na razdoblje valjanosti boravišnih dozvola iz stavka 1., tretman koji države članice odobravaju osobama koje uživaju privremenu zaštitu ne smije biti manje povoljan od onog koji je određen člancima od 9. do 16.
   3.   Države članice prema potrebi osiguravaju osobama kojima će dopustiti ulazak na svoje državno područje za potrebe privremene zaštite sve pogodnosti za dobivanje potrebnih viza, uključujući tranzitne vize. Formalnosti moraju biti svedene na najmanju moguću mjeru zbog žurnosti situacije. Vize trebaju biti besplatne ili njihovi troškovi svedeni na najmanju moguću mjeru.
   Članak 9.
   Države članice osiguravaju osobama koje uživaju privremenu zaštitu dokument, sastavljen na jeziku koji će one vjerojatno razumjeti, u kojem su jasno određene odredbe o privremenoj zaštiti koje se na njih odnose.
   Članak 10.
   Kako bi se omogućila učinkovita primjena Odluke Vijeća iz članka 5., države članice navode osobne podatke iz Priloga II. točke (a) koji se odnose na osobe koje uživaju privremenu zaštitu na njihovom državnom području.
   Članak 11.
   Država članica ponovno prima osobu koja uživa privremenu zaštitu na njezinom državnom području ako se ta osoba zadržava ili pokušava neovlašteno ući na državno područje druge države članice tijekom razdoblja obuhvaćenog Odlukom Vijeća iz članka 5. Države članice mogu, na temelju bilateralnih sporazuma, odlučiti da se ovaj članak ne primjenjuje.
   Članak 12.
   Države članice ovlašćuju osobe koje uživaju privremenu zaštitu, tijekom razdoblja koje ne premašuje trajanje privremene zaštite, da se bave nesamostalnim ili samostalnim djelatnostima, podložno pravilima koja se primjenjuju na to zanimanje, i da sudjeluju u aktivnostima kao što su obrazovne mogućnosti za odrasle, strukovno osposobljavanje i stjecanje praktičnog radnog iskustva. Zbog politika tržišta rada, države članice mogu dati prednost građanima EU-a i građanima država koje obvezuje Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru te državljanima trećih zemalja koji zakonito borave u državi članici i primaju naknadu za nezaposlene. Primjenjuje se opći zakon koji je na snazi u državama članicama, koji se primjenjuje na plaće, pristup sustavima socijalne sigurnosti u vezi s nesamostalnim ili samostalnim djelatnostima te ostali uvjeti zapošljavanja.
   Članak 13.
   1.   Države članice osiguravaju da osobe koje uživaju privremenu zaštitu imaju pristup primjerenom smještaju ili, prema potrebi, da dobiju sredstva kako bi osigurale smještaj.
   2.   Države članice osiguravaju da osobe koje uživaju privremenu zaštitu dobiju potrebne pomoći u smislu socijalne skrbi i sredstava za život ako takve osobe nemaju dostatne resurse te zdravstvenu zaštitu. Ne dovodeći u pitanje stavak 4., pomoć potrebna za zdravstvenu zaštitu uključuje barem hitnu pomoć i osnovno liječenje bolesti.
   3.   Kada se osobe koje uživaju privremenu zaštitu obavljaju nesamostalne ili samostalne djelatnosti, prilikom utvrđivanja predložene razine pomoći uzima se u obzir njihova sposobnost ispunjavanja vlastitih potreba.
   4.   Države članice osiguravaju neophodnu medicinsku ili drugu pomoć osobama koje uživaju privremenu zaštitu, a koje imaju posebne potrebe, kao što su maloljetne osobe bez pratnje ili osobe koje su pretrpjele mučenje, silovanje ili druge teške oblike psihičkog, fizičkog ili seksualnog nasilja.
   Članak 14.
   1.   Države članice odobravaju osobama mlađim od 18 godina koje uživaju privremenu zaštitu pristup obrazovnom sustavu pod jednakim uvjetima kao i državljanima države članice domaćina. Države članice mogu odrediti da takav pristup mora biti ograničen na državni obrazovni sustav.
   2.   Odraslim osobama koje uživaju privremenu zaštitu države članice mogu dopustiti pristup sustavu općeg obrazovanja.
   Članak 15.
   1.   Za potrebe ovog članka, u slučajevima u kojima su obitelji već postojale u zemlji podrijetla, ali su bile razdvojene zbog okolnosti povezanih s masovnim priljevom, sljedeće se osobe smatraju dijelom obitelji:

               (a)

               bračni drug jamca ili njegov/njezin nevjenčani partner/nevjenčana partnerica s kojom/kojim je u stabilnoj vezi kada zakonodavstvo ili praksa dotične države članice tretira nevjenčane parove na način usporediv s bračnim parovima u svom zakonu o strancima; maloljetna nevjenčana djeca jamca ili njegovog/njezinog bračnog druga, bez obzira na to jesu li rođena u bračnoj ili izvanbračnoj zajednici ili su usvojena;

               (b)

               ostali bliski rođaci koji su živjeli u zajedničkom domaćinstvu u trenutku kad su nastupili događaji koji su doveli do masovnog priljeva, a koji su u to vrijeme bili potpuno ili uglavnom ovisni o jamcu.

         2.   U slučajevima kada različiti članovi obitelji uživaju privremenu zaštitu u različitim državama članicama, države članice spajaju članove obitelji ako utvrde da su oni obuhvaćeni opisom iz stavka 1. točke (a), uzimajući u obzir želju navedenih članova obitelji. Države članice mogu spojiti članove obitelji ako utvrde da su oni obuhvaćeni opisom iz stavka 1. točke (b), uzimajući u obzir, u svakom pojedinačnom slučaju, izuzetnu patnju s kojom bi se te osobe suočile kada ne bi došlo do spajanja.
   3.   Ako jamac uživa privremenu zaštitu u jednoj državi članici, a jedan ili više članova obitelji još se uvijek ne nalazi u državi članici, ona država članica u kojoj jamac uživa privremenu zaštitu spaja s jamcem članove obitelji kojima je potrebna zaštita kada je utvrdila da su ti članovi obitelji obuhvaćeni opisom iz stavka 1. točke (a). Država članica može članove obitelji kojima je potrebna zaštita spojiti s jamcem kada je utvrdila da su ti članovi obitelji obuhvaćeni opisom iz stavka 1. točke (b), uzimajući u obzir, u svakom pojedinačnom slučaju, izuzetnu patnju s kojom bi se te osobe suočile kada ne bi došlo do spajanja.
   4.   Prilikom primjene ovog članka, države članice uzimaju u obzir najbolje interese djeteta.
   5.   Dotične države članice donose odluku, uzimajući u obzir članke 25. i 26., o tome u kojoj će državi članici doći do spajanja.
   6.   Spojenim članovima obitelji odobravaju se boravišne dozvole za vrijeme trajanja privremene zaštite. U tu se svrhu izdaju isprave ili drugi ekvivalentni dokazi. Premještanje članova obitelji na državno područje neke druge države članice radi spajanja obitelji na temelju stavka 2. dovodi do povlačenja izdanih boravišnih dozvola i prestanka obveza prema dotičnim osobama u pogledu privremene zaštite u državi članici iz koje odlaze.
   7.   Provedba ovog članka u praksi može uključivati suradnju s dotičnim međunarodnim organizacijama.
   8.   Država članica na zahtjev druge države članice osigurava podatke, kako je određeno u Prilogu II., o osobi pod privremenom zaštitom koji su potrebni radi rješavanja pitanja na temelju ovog članka.
   Članak 16.
   1.   Države članice u najkraćem mogućem roku poduzimaju mjere kojima će maloljetnim osobama bez pratnje koje uživaju privremenu zaštitu osigurati potrebno zastupanje putem zakonskog skrbnika ili, prema potrebi, zastupanje putem organizacije koja je odgovorna za skrb o maloljetnicima i njihovu dobrobit, ili bilo kakvo drugo odgovarajuće zastupanje.
   2.   Tijekom trajanja privremene zaštite, države članice osiguravaju da se maloljetne osobe bez pratnje smjeste:

               (a)

               kod odraslih rođaka;

               (b)

               kod udomiteljske obitelji;

               (c)

               u prihvatnim centrima s posebnim pogodnostima za maloljetnike, ili u nekom drugom obliku smještaja pogodnom za maloljetnike;

               (d)

               kod osobe koja je brinula o djetetu tijekom bijega.

         Države članice poduzimaju potrebne korake kako bi omogućile smještaj. Države članice osiguravaju suglasnost dotične odrasle osobe ili dotičnih odraslih osoba. Stajališta djeteta uzimaju se u obzir u skladu s dobi i zrelošću djeteta.
   POGLAVLJE IV.

      Pristup postupku dobivanja azila u okviru privremene zaštite

   Članak 17.
   1.   Osobama koje uživaju privremenu zaštitu mora se omogućiti da u svakom trenutku podnesu zahtjev za azil.
   2.   Razmatranje svakog zahtjeva za azil koji nije obrađen prije isteka razdoblja privremene zaštite dovršava se po završetku tog razdoblja.
   Članak 18.
   Primjenjuju se kriteriji i mehanizmi odlučivanja o tome koja je država članica odgovorna za razmatranje zahtjeva za azil. Posebno, država članica odgovorna za razmatranje zahtjeva za azil koji je podnijela osoba koja uživa privremenu zaštitu u skladu s ovom Direktivom jest država članica koja je prihvatila transfer te osobe na svoje državno područje.
   Članak 19.
   1.   Države članice mogu predvidjeti da osoba ne može istodobno uživati privremenu zaštitu i imati status podnositelja zahtjeva za azil za vrijeme razmatranja zahtjeva.
   2.   U slučajevima kada, nakon što je razmotren zahtjev za azil, status izbjeglice ili, ako je primjenljivo, drugi oblik zaštite nije odobren osobi koja ima pravo na privremenu zaštitu ili je već uživa, države članice, ne dovodeći u pitanje članak 28., osiguravaju da ta osoba dobije ili da nastavlja uživati privremenu zaštitu u preostalom razdoblju trajanja zaštite.
   POGLAVLJE V.

      Povratak i mjere nakon prestanka privremene zaštite

   Članak 20.
   Po prestanku privremene zaštite primjenjuju se opći zakoni država članica o zaštiti i o strancima, ne dovodeći u pitanje članke 21., 22. i 23.
   Članak 21.
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi omogućile dobrovoljan povratak osoba koje uživaju privremenu zaštitu ili osoba čija je privremena zaštita prestala. Države članice osiguravaju da odredbe kojima se uređuje dobrovoljni povratak osoba koje uživaju privremenu zaštitu olakšaju njihov povratak uz poštovanje ljudskog dostojanstva.
   Države članice osiguravaju da te osobe donesu svoju odluku o povratku uz potpuno poznavanje činjenica. Države članice mogu im osigurati posjete radi upoznavanja sa situacijom.
   2.   Do prestanka privremene zaštite države članice, na temelju okolnosti koje prevladavaju u zemlji podrijetla, pozitivno rješavaju zahtjeve za povratak u državu članicu domaćina koje podnesu osobe koje uživaju privremenu zaštitu i koje su ostvarile svoje pravo na dobrovoljan povratak.
   3.   Prestankom privremene zaštite države članice mogu predvidjeti da se obveze utvrđene u poglavlju III. pojedinačno prošire na osobe koje su obuhvaćene privremenom zaštitom i koje su korisnici programa dobrovoljnog povratka. Proširenje ostaje na snazi do datuma povratka.
   Članak 22.
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da se prisilan povratak osoba čija je privremena zaštita prestala a koje nemaju pravo na ulazak u državu članicu, provede uz primjereno poštovanje ljudskog dostojanstva.
   2.   U slučajevima prisilnog povratka, države članice razmatraju sve obvezujuće humanitarne razloge koji u posebnim slučajevima povratak mogu učiniti nemogućim ili neopravdanim.
   Članak 23.
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere u vezi s uvjetima boravišta osoba koje uživaju privremenu zaštitu, a za koje se, obzirom na njihovo zdravstveno stanje, ne može očekivati da putuju; primjerice, kada bi pretrpjele ozbiljne negative posljedice zbog prekida svog liječenja. Ne smije ih se protjerati dok traje situacija u kojoj se nalaze.
   2.   Države članice mogu dozvoliti obiteljima koje imaju maloljetnu djecu koja pohađaju školu u državi članici da koriste uvjete boravka koji dotičnoj djeci dozvoljavaju da završe tekuće obrazovno razdoblje.
   POGLAVLJE VI.

      Solidarnost

   Članak 24.
   Za mjere predviđene ovom Direktivom koristit će se sredstva iz Europskog fonda za izbjeglice osnovanog Odlukom 2000/596/EZ, pod uvjetima utvrđenima u toj Odluci.
   Članak 25.
   1.   Države članice prihvaćaju osobe koje ispunjavaju uvjete za privremenu zaštitu u duhu solidarnosti Zajednice. Države članice brojčano ili općenito navode svoje kapacitete za prihvat takvih osoba. Ti se podaci utvrđuju u Odluci Vijeća iz članka 5. Nakon donošenja te Odluke, države članice mogu navesti dodatne prihvatne kapacitete obavješćujući o tome Vijeće i Komisiju. Ti se podaci odmah prosljeđuju UNHCR-u.
   2.   Dotične države članice, u suradnji s nadležnim međunarodnim organizacijama, osiguravaju da su osobe koje ispunjavaju pravo na privremenu zaštitu, a koje su definirane u Odluci Vijeća iz članka 5. ove Direktive i koje još uvijek nisu stigle u Zajednicu, izrazile želju da budu primljene na državno područje tih država.
   3.   Kada broj osoba koje ispunjavaju uvjete za privremenu zaštitu nakon iznenadnog i masovnog priljeva premaši prihvatne kapacitete iz stavka 1., Vijeće po hitnom postupku ispituje situaciju i poduzima odgovarajuće radnje, uključujući davanje preporuke o dodatnoj potpori za države članice pogođene iznenadnim i masovnim priljevom.
   Članak 26.
   1.   Tijekom trajanja privremene zaštite države članice međusobno surađuju u vezi s transferom boravišta osoba koje uživaju privremenu zaštitu iz jedne države članice u drugu, podložno suglasnosti dotičnih osoba za takav transfer.
   2.   Svaka država članica upućuje drugim državama članicama zahtjeve za transfere i o tome obavješćuje Komisiju i UNHCR. Države članice obavješćuju državu članicu koja podnosi zahtjev o svojim kapacitetima za prihvat preseljenih osoba.
   3.   Svaka država članica na zahtjev druge države članice osigurava podatke iz Priloga II. o osobi koja uživa privremenu zaštitu, a koji su potrebni radi obrade pitanja u skladu s ovim člankom.
   4.   Kada dođe do transfera iz jedne države članice u drugu, boravišna dozvola u državi članici polaska istječe i obveze prema dotičnim osobama vezane uz privremenu zaštitu u državi članici polaska prestaju. Nova država članica domaćin dodjeljuje privremenu zaštitu dotičnim osobama.
   5.   Za transfer osoba koje uživaju privremenu zaštitu iz jedne države članice u drugu države članice koriste obrazac propusnice iz Priloga I.
   POGLAVLJE VII.

      Upravna suradnja

   Članak 27.
   1.   Za potrebe upravne suradnje potrebne za provedbu privremene zaštite, svaka država članica imenuje nacionalnu kontaktnu točku o čijoj adresi obavješćuje ostale države članice i Komisiju. Države članice, u suradnji s Komisijom, poduzimaju odgovarajuće mjere za uspostavu izravne suradnje i razmjenu podataka među nadležnim tijelima.
   2.   Države članice redovito i što je brže moguće dostavljaju podatke o broju osoba koje uživaju privremenu zaštitu i detaljne podatke o nacionalnim zakonima i drugim propisima koji se odnose na provedbu privremene zaštite.
   POGLAVLJE VIII.

      Posebne odredbe

   Članak 28.
   1.   Države članice mogu osobu isključiti iz privremene zaštite ako:

               (a)

               za to postoje ozbiljni razlozi ako je:

                           i.

                           on ili ona počinio(-la) zločin protiv mira, ratni zločin ili zločin protiv čovječnosti kako je definirano u međunarodnim instrumentima koji sadrže odredbe o takvim zločinima;

                           ii.

                           on ili ona počinio(-la) ozbiljan zločin koji nije političke prirode, i to izvan države članice prihvata prije njegovog ili njezinog ulaska u tu državu članicu u svojstvu osobe koja uživa privremenu zaštitu. Strogost očekivanog progona treba mjeriti s prirodom kaznenog djela za koje je dotična osoba osumnjičena. Osobito okrutne radnje, čak i ako su počinjene iz navodno političkih ciljeva, mogu biti svrstane među teške nepolitičke zločine. To se odnosi i na sudionike u zločinu i na osobe koje potiču na zločin;

                           iii.

                           on ili ona kriv(a) za radnje koje su u suprotnosti s ciljevima i načelima Ujedinjenih naroda;

               (b)

               postoje osnovani razlozi da se on ili ona smatra prijetnjom za sigurnost države članice domaćina ili, nakon što je pravomoćno osuđena za posebno teški zločin, predstavlja opasnost za društvo države članice domaćina.

         2.   Razlozi za isključenje iz stavka 1. temelje se isključivo na ponašanju dotične osobe. Odluke ili mjere za isključenje temelje se na načelu proporcionalnosti.
   POGLAVLJE IX.

      Završne odredbe

   Članak 29.
   Osobe koje je država članica isključila iz ostvarivanja privremene zaštite ili spajanja obitelji imaju u dotičnoj državi članici pravo na sudsku zaštitu.
   Članak 30.
   Države članice utvrđuju sankcije za kršenje odredaba nacionalnog zakonodavstva usvojenih u skladu s ovom Direktivom i osiguravaju njihovu provedbu. Predviđene sankcije moraju biti učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće.
   Članak 31.
   1.   Najkasnije dvije godine nakon datuma utvrđenog u članku 32., Komisija izvješćuje Europski parlament i Vijeće o primjeni ove Direktive u državama članicama te predlaže sve potrebne izmjene. Države članice šalju Komisiji sve podatke primjerene za izradu tog izvješća.
   2.   Nakon podnošenja izvješća iz stavka 1., Komisija izvješćuje Europski parlament i Vijeće o primjeni ove Direktive u državama članicama najmanje svakih pet godina.
   Članak 32.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 31. prosinca 2002. Države članice o tome bez odgađanja obavješćuju Komisiju.
   2.   Kada države članice usvoje ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   Članak 33.
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europskih zajednica.
   Članak 34.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama u skladu s Ugovorom o osnivanju Europske zajednice.

      Sastavljeno u Bruxellesu 20. srpnja 2001. godine.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         J. VANDE LANOTTE

      (1)  SL C 311 E, 31.10.2000., str. 251.

      (2)  Mišljenje doneseno 13. ožujka 2001. godine (još nije objavljeno u Službenom listu).

      (3)  SL C 155, 29.5.2001., str. 21.

      (4)  Mišljenje doneseno 13. lipnja 2001. godine (još nije objavljeno u Službenom listu).

      (5)  SL C 262, 7.10.1995., str. 1.

      (6)  SL L 63, 13.3.1996., str. 10.

      (7)  SL C 19, 20.1.1999., str. 1.

      (8)  SL L 281, 23.11.1995., str. 31.

      (9)  SL L 252, 6.10.2000., str. 12.
   PRILOG I.

   PRILOG II.
   Podaci iz članaka 10., 15. i 26. Direktive uključuju, u opsegu u kojem je to potrebno, jedan ili više sljedećih dokumenata ili podataka:

               (a)

               osobni podaci o dotičnoj osobi (ime i prezime, državljanstvo, datum i mjesto rođenja, bračno stanje, obiteljski odnos);

               (b)

               identifikacijske i putne isprave dotične osobe;

               (c)

               isprave kojima se dokazuju rodbinske veze (vjenčani list, rodni list, potvrda o posvojenju);

               (d)

               ostali podaci neophodni za utvrđivanje identiteta ili obiteljskih odnosa osobe;

               (e)

               boravišne dozvole, vize ili odluke o odbijanju zahtjeva za izdavanje boravišne dozvole koje je dotičnoj osobi izdala država članica te isprave na temelju kojih su takve odluke donesene;

               (f)

               zahtjevi za izdavanje boravišne dozvole i vize koje je podnijela dotična osoba a čije je rješavanje još uvijek u tijeku u državi članici te faza u kojoj se nalazi rješavanje tih zahtjeva.

         Država članica koja dostavlja podatke obavješćuje državu članicu koja ih zahtijeva o svakom ispravljenom podatku.


title: Direktiva 2009/52/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 18. lipnja 2009. o minimalnim standardima za sankcije i mjere za poslodavce državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom

text:
               19/Sv. 13

               HR

               Službeni list Europske unije

               133

         32009L0052

               L 168/24

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

         DIREKTIVA 2009/52/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
   od 18. lipnja 2009.
   o minimalnim standardima za sankcije i mjere za poslodavce državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 63. stavak 3. točku (b),
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (2),
   u skladu s postupkom utvrđenim u članku 251. Ugovora (3),
   budući da:

               (1)

               Europsko se vijeće na zasjedanju 14. i 15. prosinca 2006. usuglasilo da bi trebalo ojačati suradnju među državama članicama u borbi proziv nezakonite imigracije i posebno da bi mjere protiv nezakonitog zapošljavanja trebalo ojačati na razini države članice i EU-a.

               (2)

               Glavni čimbenik koji potiče nezakonitu imigraciju u EU je mogućnost dobivanja posla u EU-u bez potrebnog pravnog statusa. Djelovanje protiv nezakonite imigracije i nezakonitog boravka stoga bi trebalo uključivati mjere za suzbijanje tog potičućeg čimbenika.

               (3)

               U središtu tih mjera trebala bi biti opća zabrana zapošljavanja državljana trećih zemalja koji nemaju pravo boravka u EU-u, zajedno sa sankcijama za poslodavce koji krše tu zabranu.

               (4)

               Budući da se ovom Direktivom predviđaju minimalni standardi, države članice trebale bi moći usvojiti ili zadržati strože sankcije i mjere te određivati strože obveze za poslodavce.

               (5)

               Ova se Direktiva ne bi trebala primjenjivati na državljane trećih zemalja koji zakonito borave u državi članici, bez obzira imaju li radnu dozvolu na njezinom državnom području. Nadalje, ne bi se trebala primjenjivati na osobe koje uživaju pravo Zajednice na slobodno kretanje, kako je definirano člankom 2. stavkom 5. Uredbe (EZ) br. 562/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o Zakoniku Zajednice o pravilima prekograničnog kretanja osoba (Zakonik o schengenskim granicama) (4). Osim toga, ne bi se trebala primjenjivati na državljane trećih zemalja koji su položaju koji je obuhvaćen pravom Zajednice, kao na primjer oni koji su zakonito zaposleni u jednoj državi članici i koje pružatelj usluge upućuje u drugu državu članicu u okviru pružanja usluga. Ova bi se Direktiva trebala primjenjivati ne dovodeći u pitanje nacionalno pravo kojim se zabranjuje zapošljavanje državljana trećih zemalja koji imaju zakonit boravak, a koji radom krše svoj status boravka.

               (6)

               Za posebne potrebe ove Direktive trebalo bi definirati određene uvjete i te bi definicije trebalo koristiti samo za potrebe ove Direktive.

               (7)

               Definicija zaposlenja trebala bi obuhvaćati njezine sastavne elemente, odnosno aktivnosti koje jesu ili bi trebale biti plaćene, koje se poduzimaju za poslodavca ili po njegovom nalogu i/ili pod njegovim nadzorom, neovisno o pravnom odnosu.

               (8)

               Definicija poslodavca može uključivati udruženje osoba kojima je priznata sposobnost obavljanja pravnih radnji bez pravne osobnosti.

               (9)

               Kako bi se spriječilo zapošljavanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom, od poslodavca bi se trebalo zahtijevati da, prije zapošljavanja državljanina treće zemlje, uključujući u slučajevima kada je državljanin treće zemlje zaposlen za potrebe upućivanja u drugu državu članicu u okviru pružanja usluga, provjere ima li državljanin treće zemlje valjanu boravišnu dozvolu ili drugo odobrenje za boravak kojim se dokazuje da on ili ona zakonito borave na državnom području države članice u kojoj se zapošljavaju.

               (10)

               Kako bi se državama članicama omogućilo posebno da provjeravaju krivotvorene dokumente, od poslodavaca bi se također trebalo zahtijevati da obavješćuje nadležna tijela o zapošljavanju državljanina treće zemlje. S ciljem smanjivanja upravnog tereta, države članice trebale bi moći predvidjeti da se takvo obavješćivanje obavlja u okviru drugih programa obavješćivanja. Države članice trebale bi moći odlučiti pojednostaviti postupak obavješćivanja za poslodavce koji su fizičke osobe ako zapošljavanje služi njihovim osobnim potrebama.

               (11)

               Poslodavci koji ispunjavaju obveze utvrđene u ovoj Direktivi ne bi trebali biti odgovorni za zapošljavanje državljana trećih zemalja sa zakonitim boravkom, posebno ako nadležno tijelo naknadno utvrdi da je isprava koju je zaposlenik podnio u stvarnosti krivotvorena ili zlorabljena, osim ako je poslodavac znao da je isprava krivotvorena.

               (12)

               Kako bi se poslodavcima olakšalo ispunjavanje njihovih obveza, države članice trebale bi uložiti svoje najbolje napore za pravovremeno rješavanje zahtjeva za produljenje boravišnih dozvola.

               (13)

               S ciljem nametanja opće zabrane i odvraćanja od kršenja, države članice trebale bi predvidjeti odgovarajuće sankcije. One bi trebale uključivati financijske sankcije i doprinose za troškove povratka državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom, zajedno s mogućnošću snižavanja financijskih sankcija za poslodavce koji su fizičke osobe ako zapošljavanje služi njihovim osobnim potrebama.

               (14)

               Poslodavac bi u svakom slučaju trebao biti obvezan plaćati državljanima trećih zemalja sve nepodmirene naknade za rad koji su obavili te sve nepodmirene poreze i doprinose za socijalno osiguranje. Ako se visina naknade ne može utvrditi, trebalo bi pretpostaviti da je barem u visini plaće koja je predviđena mjerodavnim pravom o minimalnim plaćama, kolektivnim ugovorima ili u skladu s ustanovljenom praksom u odgovarajućem poslovnom sektoru. Od poslodavca bi se također trebalo zahtijevati plaćanje, prema potrebi, svih troškova koji proizlaze iz slanja nepodmirenih troškova u zemlju u koju se državljanin treće zemlje koji je nezakonito zaposlen vraća ili je vraćen. U tim slučajevima kada poslodavac ne podmiri preostala plaćanja, države članice ne bi trebale biti obvezne ispuniti tu obveze umjesto poslodavca.

               (15)

               Nezakonito zaposlen državljanin treće zemlje ne bi trebao imati pravo ulaska, boravka i pristupa tržištu rada na temelju nezakonitog radnog odnosa ili plaćanja ili nepodmirenog plaćanja naknade, doprinosa za socijalno osiguranje ili poreza od strane poslodavca ili pravne osobe koja je dužna platiti umjesto poslodavca.

               (16)

               Države članice trebale bi osiguravati da zahtjevi za naknadu štete jesu ili mogu biti uloženi i da postoje mehanizmi za osiguravanje da državljani trećih zemalja mogu primiti naplaćene iznose svojih nepodmirenih naknada. Države članice ne bi trebale biti obvezne uključivati svoje misije ili predstavništva u trećim zemljama u te mehanizme. Države članice trebale bi, u okviru uspostave učinkovitih mehanizama za olakšavanje pritužbi i ako već nisu predviđeni nacionalnim zakonodavstvom, razmotriti mogućnost i dodanu vrijednost omogućavanja nadležnom tijelu da pokrene postupak protiv poslodavca zbog naplate nepodmirene naknade.

               (17)

               Države članice trebale bi dalje predvidjeti pretpostavku da radni odnos traje najmanje tri mjeseca, tako da teret dokazivanja ima poslodavac u pogledu najmanje određenog razdoblja. Između ostalog, zaposlenik bi također trebao imati mogućnost dokazivanja postojanja i trajanja radnog odnosa.

               (18)

               Države članice trebale bi predvidjeti mogućnost daljnjih sankcija za zaposlenike, između ostalog, isključivanjem iz prava na neke ili sve državne naknade, pomoći ili subvencije, uključujući poljoprivredne subvencije, isključenjem iz postupaka javne nabave i naplate nekih ili svih državnih naknada, pomoći ili subvencija, uključujući sredstva EU-a kojima upravljaju države članice, koje su već odobrene. Države članice trebale bi moći odlučiti ne primjenjivati te daljnje sankcije na zaposlenike koji su fizičke osobe ako zapošljavanje služi njihovim osobnim potrebama.

               (19)

               Ova Direktiva, a posebno njezini članci 7., 10. i 12., ne dovodi u pitanje Uredbu Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 od 25. lipnja 2002. o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na opći proračun Europskih zajednica (5).

               (20)

               U svjetlu raširenosti podugovaranja u određenim zahvaćenim sektorima, potrebno je osigurati da barem ugovaratelj čiji je poslodavac izravni podugovaratelj može novčano odgovarati pored ili umjesto poslodavca. U posebnim slučajevima, drugi ugovaratelji mogu novčano odgovarati pored ili umjesto poslodavca državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom. Nepodmirena potraživanja koja se trebaju naplatiti na temelju odredaba o odgovornosti iz ove Direktive trebala bi također uključivati naknade za državne praznike i socijalna primanja koja su uređena zakonom ili kolektivnim ugovorima.

               (21)

               Iskustvo pokazuje da postojeći sustavi sankcija nisu dostatni za postizanje pune usklađenosti sa zabranama protiv poslodavca državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom. Jedan od razloga je to što samo upravne sankcije vjerojatno nisu dostatne za odvraćanje određenih bezobzirnih poslodavaca. Usklađenost može i treba biti pojačana primjenom kaznenih sankcija.

               (22)

               Kako bi se jamčila puna učinkovitost opće zabrane, postoji stoga posebna potreba za jače odvraćajućim sankcijama u težim slučajevima, kao što su uporno ponavljajuće kršenje, nezakonito zapošljavanje značajnog broja državljana trećih zemalja, posebno iskorištavajući radni uvjeti, činjenica da poslodavac zna da je radnik žrtva trgovanja ljudima i nezakonito zapošljavanje maloljetnika. Ova Direktiva obvezuje države članice da u svom nacionalnom zakonodavstvu predvide kaznene sankcije za ta teška kršenja. To ne predstavlja nikakvu obvezu u pogledu primjene takvih sankcija ili bilo kojeg drugog raspoloživog sustava kaznenog progona u pojedinačnim slučajevima.

               (23)

               U svim slučajevima koji se smatraju teškima prema ovoj Direktivi kršenja se smatraju kaznenim djelom u cijeloj Zajednici ako su počinjena namjerno. Odredbe ove Direktive u pogledu kaznenih djela ne bi trebala dovoditi u pitanje primjenu Okvirne odluke Vijeća 2002/629/PUP od 19. srpnja 2002. o suzbijanju trgovanja ljudima (6).

               (24)

               Kazneno djelo trebalo bi se kažnjavati učinkovitim, razmjernim i odvraćajućim kaznenim sankcijama. Obveza osiguravanja učinkovitih, razmjernih i odvraćajućih kaznenih sankcija na temelju ove Direktive ne dovodi u pitanje unutarnju organizaciju kaznenog prava i kaznenog pravosuđa u državama članicama.

               (25)

               Pravne osobe također mogu biti odgovorne za kaznena djela iz ove Direktive zbog toga što su mnogi poslodavci pravne osobe. Odredbe ove Direktive ne podrazumijevaju obvezu država članica da uvedu kaznenu odgovornost za pravne osobe.

               (26)

               Radi olakšavanja provođenja ove Direktive, trebao bi postojati učinkoviti mehanizam za pritužbe, preko kojeg se odgovarajući državljani trećih zemalja mogu žaliti izravno ili preko određenih trećih stranaka, kao što su sindikati ili druga udruženja. Određene treće stranke trebale bi biti zaštićene kada pomažu u ulaganju žalbi od mogućih sankcija prema pravilima kojima se zabranjuje omogućavanje neovlaštenog boravka.

               (27)

               S ciljem dopune mehanizama za pritužbe, državama članicama trebalo bi se omogućiti odobravanje boravišnih dozvola s ograničenim rokom valjanosti, povezanih s trajanjem odgovarajućeg postupka, državljanima trećih zemalja koji su radili pod posebno iskorištavajućim radnim uvjetima ili koji su nezakonito zaposleni maloljetnici, a koji sudjeluju u kaznenom postupku protiv poslodavca. Takve dozvole trebale bi se odobravati u skladu s aranžmanima koji su usporedivi s onima koji se primjenjuju na državljane trećih zemalja na koje se primjenjuje Direktiva Vijeća 2004/81/EZ od 29. travnja 2004. o dozvoli boravka izdanoj državljanima trećih zemalja koji su žrtve trgovine ljudima ili kojima je pružena pomoć da ilegalno imigriraju, a koji surađuju s nadležnim tijelima (7).

               (28)

               Kako bi se osigurala zadovoljavajuća razina provedbe ove Direktive i kako bi se smanjile, u najvećoj mogućoj mjeri, razlike u razinama provedbe u državama članicama, države članice trebale bi osigurati da se na njihovom državnom području provode učinkovite i odgovarajuće inspekcije te bi trebale dostavljati Komisiji podatke o inspekcijama koje su provele.

               (29)

               Države članice trebalo bi poticati da svake godine na nacionalnoj razini utvrđuju ciljni broj inspekcija u sektorima djelatnosti u kojima se na njihovom državnom području u većoj mjeri zapošljavaju državljani trećih zemalja s nezakonitim boravkom.

               (30)

               S ciljem povećanja učinkovitosti inspekcija za potrebe primjene ove Direktive, države članice trebale bi osigurati da u nacionalnom zakonodavstvu postoje odgovarajuća ovlaštenja nadležnih tijela za provođenje inspekcije; da se podaci o nezakonitom zapošljavanju, uključujući rezultate prethodnih inspekcija, prikupljaju i obrađuju za učinkovitu provedbu ove Direktive; te da je na raspolaganju zadovoljavajući broj zaposlenika s vještinama i kvalifikacijama potrebnim za učinkovito provođenje inspekcija.

               (31)

               Države članice trebale bi osigurati da inspekcije za potrebe primjene ove Direktive ne utječu, s aspekta količine ili kvalitete, na inspekcije koje se provode radi ocjene zapošljavanja i radnih uvjeta.

               (32)

               U slučaju upućenih radnika koji su državljani trećih zemalja, inspekcijska tijela država članica mogu koristiti mogućnost suradnje i razmjene informacija predviđenu u Direktivi 96/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga (8), s ciljem provjere jesu li dotični državljani trećih zemalja zakonito zaposleni u državi članici podrijetla.

               (33)

               Ova bi se Direktiva trebala shvaćati kao dopuna mjerama za sprečavanje neprijavljenog rada i iskorištavanja.

               (34)

               U skladu s točkom 34. Međuinstitucionalnog sporazuma o boljem zakonodavstvu (9), države članice potiču se na izradu, za svoje vlastite potrebe i u interesu Zajednice, svojih vlastitih tablica u kojima će, u najvećoj mogućoj mjeri, biti prikazan odnos između ove Direktive i mjera prenošenja te ih objaviti.

               (35)

               Svaka obrada osobnih podataka koja je poduzeta u provedbi ove Direktive trebala bi biti u skladu s Direktivom 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom prijenosu takvih podataka (10).

               (36)

               Budući da cilj ove Direktive, to jest sprečavanje nezakonite imigracije djelovanjem protiv potičućeg čimbenika zapošljavanja, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego ga se zbog opsega i učinaka ove Direktive može na bolji način ostvariti na razini Zajednice, Zajednica može usvojiti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. Ugovora. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarenje tog cilja.

               (37)

               Ovom se Direktivom poštuju temeljna prava i načela priznata posebno Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i Poveljom o temeljnim pravima Europske unije. Konkretno, trebala bi se primjenjivati uz poštivanje slobode poduzetništva, jednakosti pred zakonom i načela zabrane diskriminacije, prava na učinkoviti pravni lijek i pravično suđenje te načela zakonitosti i proporcionalnosti kaznenih djela i kazni, u skladu s člancima 16., 20., 21., 47. i 49. Povelje.

               (38)

               U skladu s člancima 1. i 2. Protokola o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske, priloženog uz Ugovor o Europskoj Uniji i Ugovor o osnivanju Europske zajednice, i ne dovodeći u pitanje članak 4. tog Protokola, te države članice ne sudjeluju u donošenju ove Direktive te, stoga, nisu njom vezane niti se ona na njih primjenjuje.

               (39)

               U skladu s člancima 1. i 2. Protokola o stajalištu Danske, priloženog uz Ugovor o Europskoj Uniji i Ugovor o osnivanju Europske zajednice, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Direktive te, stoga, nije njom vezana niti se ona na nju primjenjuje,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Predmet i područje primjene
   Ovom se Direktivom zabranjuje zapošljavanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom radi borbe protiv nezakonite imigracije. S tim ciljem njom se utvrđuju minimalni zajednički standardi o sankcijama i mjerama koje se u državama članicama trebaju primjenjivati na poslodavce koji krše tu zabranu.
   Članak 2.
   Definicije
   Za posebne potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:

               (a)

               „državljanin treće zemlje” znači osoba koja nije građanin Unije u smislu članka 17. stavka 1. Ugovora i koja ne uživa pravo Zajednice na slobodu kretanja, kako je definirano člankom 2. stavkom 5. Zakonika o schengenskim granicama;

               (b)

               „državljanin treće zemlje s nezakonitim boravkom” znači državljanin treće zemlje koji se nalazi na državnom području države članice, koji ne ispunjava ili više ne ispunjava uvjete za boravak ili boravište u toj državi članici;

               (c)

               „zaposlenje” znači obavljanje aktivnosti koje obuhvaćaju svaki oblik rada koji je uređen nacionalnim pravom ili je u skladu s utvrđenom praksom ili pod uputama i/ili nadzorom poslodavca;

               (d)

               „nezakonito zapošljavanje” znači zapošljavanje državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom;

               (e)

               „poslodavac” znači svaka fizička osoba ili svaki pravni subjekt, uključujući agencije za obavljanje privremenih poslova, za koju ili po čijim uputama i/ili nadzorom se zapošljavanje poduzima;

               (f)

               „podugovaratelj” znači svaka fizička osoba ili svaki pravni subjekt kojem je dodijeljeno ispunjavanje svih ili nekih obveza iz prethodnog ugovora;

               (g)

               „pravna osoba” znači svaka pravna osoba koja ima takav status na temelju primjenjivog nacionalnog prava, izuzev za države ili javna tijela koja izvršavaju državne ovlasti i za javne međunarodne organizacije;

               (h)

               „agencija za obavljanje privremenih poslova” znači svaka fizička ili pravna osoba koja u skladu s nacionalnim pravom sklapa ugovore o radu ili radne odnose s radnicima zaposlenima u agenciji za obavljanje privremenih poslova radi njihovog upućivanja u poduzeća korisnika na privremeni rad pod njihovim nadzorom i uputama;

               (i)

               „posebno iskorištavajući radni uvjeti” znači radni uvjeti, uključujući one koji proizlaze iz spolne ili druge diskriminacije, kada postoji očiti nerazmjer u usporedbi s uvjetima zapošljavanja zakonito zaposlenih radnika koji, na primjer, utječu na zdravlje i sigurnost radnika, i kojima se krši ljudsko dostojanstvo;

               (j)

               „naknada državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom” znači nadnica ili plaća i svako drugo primanje u novcu ili stvarima, koje radnik dobiva izravno ili neizravno u vezi sa svojim zaposlenjem od svog poslodavca i koje je jednakovrijedno onom koje bi imali usporedivi radnici u zakonitom radnom odnosu.

         Članak 3.
   Zabrana nezakonitog zapošljavanja
   1.   Države članice zabranjuju zapošljavanje državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom.
   2.   Kršenja ove zabrane podliježu sankcijama i mjerama utvrđenim u ovoj Direktivi.
   3.   Država članica može odlučiti ne primjenjivati zabranu iz stavka 1. na državljane trećih zemalja s nezakonitim boravkom čije je izbacivanje odgođeno i kojim je dopušten rad u skladu s nacionalnim pravom.
   Članak 4.
   Obveze poslodavca
   1.   Države članice obvezuju poslodavce da:

               (a)

               od državljanina treće zemlje zahtijevaju da prije zapošljavanja ima ili pokaže poslodavcu valjanu boravišnu dozvolu ili drugo ovlaštenje za njegov ili njezin boravak;

               (b)

               najmanje tijekom trajanja zaposlenja čuvaju presliku ili evidenciju boravišne dozvole ili drugog ovlaštenja za boravak zbog moguće inspekcije nadležnih tijela država članica;

               (c)

               obavješćuju nadležna tijela koja odrede države članice o početku zaposlenja državljana trećih zemalja u roku koji odredi svaka država članica.

         2.   Države članice mogu predvidjeti pojednostavljeni postupak obavješćivanja na temelju stavka 1. točke (c) za poslodavce koji su fizičke osobe ako zapošljavanje služi njihovim osobnim potrebama.
   Države članice mogu predvidjeti da obavješćivanje na temelju stavka 1. točke (c) nije potrebno ako zaposlenik ima status osobe s dugotrajnim boravkom na temelju Direktive Vijeća 2003/109/EZ od 25. studenoga 2003. o statusu državljana trećih zemalja koji imaju dugotrajan boravak (11).
   3.   Države članice osiguravaju da poslodavci koji ispunjavaju svoje obveze određene u stavku 1. nisu odgovorni za kršenje zabrane iz članka 3., osim ako je poslodavac znao da je isprava koja je podnesena kao valjana boravišna dozvola ili drugo ovlaštenje za boravak krivotvorena.
   Članak 5.
   Novčane kazne
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da kršenja zabrane iz članka 3. podliježu učinkovitim, razmjernim i odvraćajućim sankcijama protiv poslodavaca.
   2.   Sankcije u vezi s kršenjima zabrane iz članka 3. uključuju:

               (a)

               novčane kazne čiji se iznos povećava sukladno broju državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom; i

               (b)

               plaćanja troškova povratka državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom u slučajevima kada je proveden postupak za povratak. Države članice mogu umjesto toga odlučiti da novčane kazne iz točke (a) odražavaju barem prosječne troškove povratka.

         3.   Države članice mogu predvidjeti smanjene novčane kazne ako je poslodavac fizička osoba koja zapošljava državljana treće zemlje s nezakonitim boravkom za svoje osobne potrebe i kada nisu uključeni posebno iskorištavajući radni uvjeti.
   Članak 6.
   Plaćanja koja trebaju snositi poslodavci
   1.   U pogledu svakog kršenja zabrane iz članka 3., države članice osiguravaju da je poslodavac obvezan plaćati:

               (a)

               svaku nepodmirenu naknadu državljaninu treće zemlje s nezakonitim boravkom. Pretpostavlja se da dogovorena visina naknade odgovara najmanje visini plaće koja je predviđena mjerodavnim pravom o minimalnim plaćama, kolektivnim ugovorima ili u skladu s ustanovljenom praksom u odgovarajućem poslovnom sektoru, osim ako poslodavac ili posloprimac mogu dokazati suprotno, poštujući, prema potrebi, obvezne nacionalne odredbe o plaćama;

               (b)

               iznos koji odgovara svim porezima i doprinosima za socijalno osiguranje koje bi poslodavac platio da je državljanin treće zemlje zaposlen zakonito, uključujući kazne za kašnjenja i odgovarajuće upravne novčane kazne;

               (c)

               prema potrebi, sve troškove koji proizlaze iz slanja nepodmirenih plaćanja u zemlju u koju je državljanin treće zemlje vraćen ili se vratio.

         2.   Kako bi se osigurala dostupnost učinkovitih postupaka za primjenu stavka 1. točaka (a) i (c) te uzimajući u obzir članak 13., države članice utvrđuju mehanizme kako bi osigurale da državljani trećih zemalja s nezakonitim boravkom:

               (a)

               mogu uložiti zahtjev, podložno zastari definiranoj u nacionalnom pravu, protiv svog poslodavca i u konačnici izvršiti presudu protiv poslodavca za svaku nepodmirenu naknadu, uključujući u slučajevima kada su se vratili ili su bili vraćeni; ili

               (b)

               ako je predviđeno nacionalnim zakonodavstvom, mogu pozvati nadležno tijelo države članice da pokrene postupak za naplatu nepodmirene naknade bez potrebe da sami ulažu zahtjev u tom slučaju.

         Državljani trećih zemalja s nezakonitim boravkom sustavno se i nepristrano obavješćuju o svojim pravima na temelju ovog stavka i na temelju članka 13. prije izvršavanja svake odluke o vraćanju.
   3.   S ciljem primjene stavka 1. točaka (a) i (b) države članice između ostalog osiguravaju da se pretpostavlja da je radni odnos trajao najmanje tri mjeseca, osim ako poslodavac ili posloprimac mogu dokazati drukčije.
   4.   Države članice osiguravaju postojanje potrebnih mehanizama kako bi se osiguralo da državljani trećih zemalja s nezakonitim boravkom mogu primati plaćanje naknade iz stavka 1. točke (a) koja se naplaćuje kao dio zahtjeva iz stavka 2., uključujući u slučajevima kada su se vratili ili su bili vraćeni.
   5.   U pogledu slučajeva kada su boravišne dozvole s vremenskim ograničenjem odobrene u skladu s člankom 13. stavkom 4., države članice definiraju u skladu s nacionalnim pravom uvjete pod kojima se trajanje tih dozvola može produžiti do trenutka kada državljanin treće zemlje zaprimi bilo koje plaćanje svoje naknade naplaćene u skladu sa stavkom 1. ovog članka.
   Članak 7.
   Ostale mjere
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da poslodavci također, prema potrebi, podliježu sljedećim mjerama:

               (a)

               isključenje iz prava na neke ili sve državne naknade, pomoći ili subvencije, uključujući financiranje iz fondova EU-a kojim upravljaju države članice za razdoblje do pet godina;

               (b)

               isključenje iz sudjelovanja u javnim ugovorima kako je definirano Direktivom 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za dodjelu ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (12) za razdoblje do pet godina;

               (c)

               povrat nekih ili svih državnih naknada, pomoći ili subvencija, uključujući financiranje iz fondova EU-a kojim upravljaju države članice, koje su odobrene poslodavcu do 12 mjeseci prije otkrivanja nezakonitog zapošljavanja;

               (d)

               privremeno ili trajno zatvaranje objekata koji su korišteni za počinjenje kršenja, ili privremeno ili trajno ukidanje dozvole za obavljanje dotične poslovne aktivnosti, ako to opravdava težina kršenja.

         2.   Države članice mogu odlučiti ne primjenjivati stavak 1. ako su zaposlenici fizičke osobe i zapošljavanje je za njihove osobne potrebe.
   Članak 8.
   Podugovaranje
   1.   Ako je poslodavac podugovaratelj i ne dovodeći u pitanje odredbe nacionalnog prava o pravima na doprinose ili povrate ili odredbe nacionalnog prava u području socijalne sigurnosti, države članice osiguravaju da ugovaratelj čiji je poslodavac izravni podugovaratelj mogu, pored ili umjesto poslodavca, odgovarati za plaćanja:

               (a)

               svake novčane kazne koja je određena na temelju članka 5.; i

               (b)

               svakog dospjelog potraživanja na temelju članka 6. stavka 1. točaka (a) i (c) te članka 6. stavaka 2. i 3.

         2.   Ako je poslodavac podugovaratelj, države članice osiguravaju da glavni ugovaratelj i svaki međupodugovaratelj, kada su znali da je podugovaratelj zaposlio državljane trećih zemalja s nezakonitim boravkom, mogu odgovarati za plaćanja iz stavka 1. pored ili umjesto podugovaratelja poslodavca ili ugovaratelja čiji je poslodavac izravni podugovaratelj.
   3.   Ugovaratelj koji je preuzeo obveze temeljite identifikacije kako je definirano nacionalnim pravom ne odgovara na temelju stavaka 1. i 2.
   4.   Države članice mogu na temelju nacionalnog prava predvidjeti stroža pravila za odgovornost.
   Članak 9.
   Kazneno djelo
   1.   Države članice osiguravaju da kršenje zabrane iz članka 3. predstavlja kazneno djelo ako je počinjeno namjerno, u svakoj od sljedećih okolnosti kako ih definira nacionalno pravo:

               (a)

               kršenje je nastavljeno ili se stalno ponavlja;

               (b)

               kršenje se odnosi na višestruko zapošljavanje većeg broja državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom;

               (c)

               kršenje je popraćeno posebno iskorištavajućim radnim uvjetima;

               (d)

               kršenje je počinio poslodavac koji nije optužen ili osuđen za kazneno djelo prema Okvirnoj odluci 2002/629/PUP i koji iskorištava rad ili usluge državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom znajući da su on ili ona žrtve trgovanja ljudima;

               (e)

               kršenje se odnosi na nezakonito zapošljavanje maloljetnika.

         2.   Države članice osiguravaju da je poticanje, pomaganje i supočiniteljstvo s namjernim postupanjem iz stavka 1. kažnjivo kao kazneno djelo.
   Članak 10.
   Kaznene sankcije
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da se fizičke osobe koje počine kazneno djelo iz članka 9. kazne učinkovitim, razmjernim i odvraćajućim kaznenim sankcijama.
   2.   Osim ako je zabranjeno općim pravnim načelima, kaznene sankcije predviđene u ovom članku mogu se primjenjivati prema nacionalnom pravu ne dovodeći u pitanje druge sankcije ili mjere nekaznene prirode i mogu biti popraćene objavom sudske odluke relevantne za slučaj.
   Članak 11.
   Odgovornost pravnih osoba
   1.   Države članice osiguravaju da pravne osobe mogu odgovarati za kazneno djelo iz članka 9. ako je takvo kazneno djelo u njihovu korist počinila bilo koja osoba koja imala vodeću funkciju u pravnoj osobi, djelujući samostalno ili kao dio tijela unutar pravne osobe, na temelju:

               (a)

               ovlaštenja za zastupanje pravne osobe;

               (b)

               ovlaštenja za donošenje odluke u ime pravne osobe; ili

               (c)

               ovlaštenja za obavljanje nadzora u pravnoj osobi.

         2.   Države članice također osiguravaju da pravna osoba može odgovarati ako je zbog nepostojanja nadzora ili kontrole od strane osobe iz stavka 1. bilo moguće počiniti kazneno djelo iz članka 9. u korist te pravne osobe od strane osobe koja joj je podređena.
   3.   Odgovornost pravne osobe na temelju stavaka 1. i 2. ne isključuje kaznene postupke protiv fizičkih osoba koje su počinitelji, navoditelji ili pomagači u kaznenom djelu iz članka 9.
   Članak 12.
   Kazne za pravne osobe
   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da se pravna osoba koja je odgovorna sukladno članku 11. kazni učinkovitim, razmjernim i odvraćajućim kaznama, koje mogu uključivati mjere poput onih iz članka 7.
   Države članice mogu odlučiti da se objavi popis poslodavaca koji su pravne osobe i koji su odgovorni za kazneno djelo iz članka 9.
   Članak 13.
   Omogućavanje tužbi
   1.   Države članice osiguravaju da postoje učinkoviti mehanizmi preko kojih državljani trećih zemalja koji su nezakonito zaposleni mogu ulagati tužbe protiv svojih poslodavaca, izravno ili preko trećih stranaka koje odrede države članice, kao što su sindikati ili druga udruženja ili nadležno tijelo države članice, ako je to predviđeno nacionalnim zakonodavstvom.
   2.   Države članice osiguravaju da treće stranke koje, u skladu s kriterijima utvrđenim u njihovom nacionalnom pravu, imaju zakoniti interes u osiguravanju usklađenosti s ovom Direktivom mogu postupati ili u ime državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom ili u pomoć takvoj osobi, uz njegov ili njezin pristanak, u svakom upravnom ili parničnom postupku predviđenom s ciljem provedbe ove Direktive.
   3.   Pružanje pomoći državljanima treće zemlje da ulože tužbu ne smatra se omogućavanjem nezakonitog boravka na temelju Direktive Vijeća 2002/90/EZ od 28. studenoga 2002. o definiranju pomaganja neovlaštenog ulaska, tranzita i boravka (13).
   4.   U pogledu kaznenih djela obuhvaćenih člankom 9. stavkom 1. točkom (c) ili (e), države članice u nacionalnom pravu definiraju uvjete pod kojima mogu uključenim državljanima trećih zemalja u skladu s aranžmanima koji su usporedivi s onima koji se primjenjuju na državljane trećih zemalja na koje se primjenjuje Direktiva 2004/81/EZ, od slučaja do slučaja, odobravati boravišne dozvole s vremenskim ograničenjem, povezane s trajanjem odgovarajućih nacionalnih postupaka.
   Članak 14.
   Inspekcije
   1.   Države članice osiguravaju da se na njihovom državnom području provode učinkovite i odgovarajuće inspekcije radi kontrole zapošljavanja državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom. Takve se inspekcije temelje prvenstveno na procjeni rizika koju izrađuju nadležna tijela u državama članicama.
   2.   S ciljem povećanja učinkovitosti inspekcija, države članice na temelju procjene rizika redovito utvrđuju sektore djelatnosti u kojima je zapošljavanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom u većoj mjeri zastupljeno na njihovom državnom području.
   U pogledu svakog od tih sektora, države članice prije 1. srpnja svake godine dostavljaju Komisiji broj inspekcija izvršenih u prethodnoj godini i postotak zaposlenih u svakom sektoru te rezultate inspekcija.
   Članak 15.
   Povoljnije odredbe
   Ovom se Direktivom ne dovodi u pitanje pravo država članica da donose ili zadrže odredbe koje su povoljnije za državljane trećih zemalja na koje se primjenjuju u pogledu članaka 6. i 13., pod uvjetom da su takve odredbe u skladu s ovom Direktivom.
   Članak 16.
   Izvješćivanje
   1.   Do 20. srpnja 2014., te svake tri godine nakon toga, Komisija dostavlja izvješće Europskom parlamentu i Vijeću, uključujući, prema potrebi, prijedloge izmjena članaka 6., 7., 8., 13. i 14. Komisija posebno razmatra u svom izvješću provedbu članka 6. stavaka 2. i 5. od strane država članica.
   2.   Države članice šalju Komisiji sve podatke koji su potrebni za izradu izvješća iz stavka 1. Podaci uključuju broj i rezultate inspekcija koje su provedene prema članku 14. stavku 1., mjere koje su primijenjene na temelju članka 13. te, ako je moguće, mjere koje su primijenjene na temelju članaka 6. i 7.
   Članak 17.
   Prenošenje
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 20. srpnja 2011. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose ove mjere, one prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donose u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 18.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 19.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama u skladu s Ugovorom o osnivanju Europske zajednice.

      Sastavljeno u Bruxellesu 18. lipnja 2009.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         H.-G. PÖTTERING

            Za Vijeće

            Predsjednik

         Š. FÜLE

      (1)  SL C 204, 9.8.2008., str. 70.

      (2)  SL C 257, 9.10.2008., str. 20.

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 19. veljače 2009. (još nije objavljeno u Službenom listu) i Odluka Vijeća od 25. svibnja 2009.

      (4)  SL L 105, 13.4.2006., str. 1.

      (5)  SL L 248, 16.9.2002., str. 1.

      (6)  SL L 203, 1.8.2002., str. 1.

      (7)  SL L 261, 6.8.2004., str. 19.

      (8)  SL L 18, 21.1.1997., str. 1.

      (9)  SL C 321, 31.12.2003., str. 1.

      (10)  SL L 281, 23.11.1995., str. 31.

      (11)  SL L 16, 23.1.2004., str. 44.

      (12)  SL L 134, 30.4.2004., str. 114.

      (13)  SL L 328, 5.12.2002., str. 17.


title: Direktiva Komisije 2014/101/EU оd 30. listopada 2014. o izmjeni Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike  Tekst značajan za EGP

text:
               31.10.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 311/32

         DIREKTIVA KOMISIJE 2014/101/EU
   оd 30. listopada 2014.
   o izmjeni Direktive 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike
   (Tekst značajan za EGP)
   EUROPSKA KOMISIJA,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
   uzimajući u obzir Direktivu 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (1), a posebno njezin članak 20. stavak 1. prvi podstavak,
   budući da:

               (1)

               Treba osigurati kakvoću i usporedivost metoda korištenih za praćenje tipskih parametara razvijenih u okviru odgovornosti država članica za praćenje ekološkog stanja voda u skladu s člankom 8. Direktive 2000/60/EZ.

               (2)

               U Prilogu V. odjeljku 1.3.6. Direktive 2000/60/EZ zahtijeva se da metode koje se koriste za praćenje tipskih parametara moraju biti u skladu s međunarodnim standardima koji su ondje navedeni ili drugim nacionalnim ili međunarodnim standardima kojima će se osigurati dobivanje usporedivih podataka istovjetne znanstvene kvalitete. U Prilogu V. navedeni su međunarodni standardi koji su bili raspoloživi u trenutku donošenja te Direktive.

               (3)

               Od objavljivanja Direktive 2000/60/EZ, Europski odbor za normizaciju (CEN) objavio je brojne nove standarde, neke zajedno s Međunarodnom organizacijom za normizaciju, koji se odnose na biološko uzorkovanje fitoplanktona, makrofita i fitobentosa, bentičkih beskralježnjaka, riba i hidromorfoloških značajki. Te bi standarde trebalo dodati Prilogu V. odjeljku 1.3.6. Direktive 2000/60/EZ.

               (4)

               Zbog kontinuiranog procesa izrade novih i ažuriranja postojećih standarda, tijela članovi CEN-a više ne objavljuju neke od standarda navedenih u Prilogu V. odjeljku 1.3.6. Direktive 2000/60/EZ, koje je stoga potrebno ukloniti.

               (5)

               Dva standarda (EN ISO 8689-1:1999 i EN ISO 8689-2:1999 9) navedena u odjeljku 1.3.6. Priloga V. Direktivi 2000/60/EZ odnose se na biološku klasifikaciju, a ne praćenje; oni su naknadno uzeti u obzir pri izradi protokola za određivanje granica klasifikacije u okviru Zajedničke provedbene strategije povezane s Direktivom te sada mogu biti uklonjeni.

               (6)

               Direktivu 2000/60/EZ treba stoga na odgovarajući način izmijeniti.

               (7)

               Mjere predviđene ovom Direktivom u skladu su s mišljenjem Odbora osnovanog na temelju članka 21. stavka 1. Direktive 2000/60/EZ,

         DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Prilog V. Direktivi 2000/60/EZ izmjenjuje se u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.
   Članak 2.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 20. svibnja 2016. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba.
   Kada države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Države članice određuju načine tog upućivanja.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 30. listopada 2014.

            Za Komisiju

            Predsjednik

         José Manuel BARROSO

      (1)  SL L 327, 22.12.2000., str. 1.

      PRILOG
      U Prilogu V. Direktivi 2000/60/EZ odjeljak 1.3.6. zamjenjuje se sljedećim:

         „1.3.6.   Standardi za praćenje elemenata kvalitete

         Metode koje se koriste za praćenje tipskih parametara moraju biti u skladu s međunarodnim standardima koji su ovdje navedeni u mjeri u kojoj oni obuhvaćaju praćenje ili drugim nacionalnim ili međunarodnim standardima kojima će se osigurati dobivanje usporedivih podataka istovjetne znanstvene kvalitete.

            Standardi za uzorkovanje bioloških elemenata kvalitete

         Generičke metode za uporabu s posebnim metodama navedenima u standardima koji se odnose na sljedeće biološke elemente kvalitete:

                     EN ISO 5667-3:2012

                     Kvaliteta vode – Uzorkovanje – 3. dio: Čuvanje i rukovanje uzorcima vode

            Standardi za fitoplankton

                     EN 15204:2006

                     Kakvoća vode – Savjetodavna norma za brojenje fitoplanktona pomoću inverznog mikroskopa (Utermöhl tehnikom)

                     EN 15972:2011

                     Kvaliteta vode – Smjernice za kvantitativno i kvalitativno istraživanje morskog fitoplanktona

                     ISO 10260:1992

                     Kakvoća vode – Mjerenje biokemijskih pokazatelja – Spektrometrijsko određivanje koncentracije klorofila a

            Standardi za makrofite i fitobentos

                     EN 15460:2007

                     Kakvoća vode – Savjetodavna norma za ispitivanje makrofita u jezerima

                     EN 14184:2014

                     Kvaliteta vode – Upute za ispitivanje akvatičkih makrofita u tekućicama

                     EN 15708:2009

                     Kvaliteta vode – Savjetodavna norma za ispitivanje, uzorkovanje i laboratorijsku analizu fitobentosa u plitkim tekućicama

                     EN 13946:2014

                     Kvaliteta vode – Upute za rutinsko uzorkovanje i prethodnu obradu riječnih i jezerskih bentoskih dijatomeja

                     EN 14407:2014

                     Kvaliteta vode – Upute za identifikaciju i brojenje dijatomeja u uzorcima riječnog i jezerskog bentosa

            Standardi za bentičke beskralježnjake

                     EN ISO 10870:2012

                     Kvaliteta vode – Smjernice za odabir metoda i naprava za uzorkovanje bentoskih slatkovodnih makrobeskralježnjaka

                     EN 15196:2006

                     Kakvoća vode – Smjernice za uzorkovanje i obradu kukuljičnih svlakova trzalaca Chironomidae (Red Diptera: dvokrilci) za ekološko ocjenjivanje

                     EN 16150:2012

                     Kvaliteta vode – Smjernice za ravnomjerno uzorkovanje bentoskih makrobeskralježnjaka u plitkim rječicama prema zastupljenosti različitih staništa

                     EN ISO 19493:2007

                     Kakvoća vode – Smjernice za biološka ispitivanja morskih zajednica čvrste podloge

                     EN ISO 16665:2013

                     Kvaliteta vode – Smjernice za kvantitativno uzorkovanje i obradu uzoraka morske makrofaune mekog dna

            Standardi za ribe

                     EN 14962:2006

                     Kakvoća vode — Smjernice za područje primjene i odabir metoda uzorkovanja riba

                     EN 14011:2003

                     Kakvoća vode — Uzorkovanje riba električnom strujom

                     EN 15910:2014

                     Kvaliteta vode — Upute za procjenu brojnosti riba mobilnim hidroakustičnim metodama

                     EN 14757:2005

                     Kakvoća vode — Uzorkovanje riba mrežama raznih veličina oka

            Standardi za hidromorfološke pokazatelje

                     EN 14614:2004

                     Kakvoća vode – Savjetodavna norma za određivanje hidromorfoloških obilježja rijeka

                     EN 16039:2011

                     Kvaliteta vode – Savjetodavna norma za procjenu hidromorfoloških značajka jezera

            Standardi za fizičko-kemijske pokazatelje

         Svi mjerodavni CEN/ISO standardi”


title: Direktiva Komisije 2009/113/EZ od 25. kolovoza 2009. o izmjeni Direktive 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o vozačkim dozvolama

text:
               07/Sv. 008

               HR

               Službeni list Europske unije

               256

         32009L0113

               L 223/31

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               25.08.2009.

      DIREKTIVA KOMISIJE 2009/113/EZ
   od 25. kolovoza 2009.
   o izmjeni Direktive 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o vozačkim dozvolama
   KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice,
   uzimajući u obzir Direktivu 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o vozačkim dozvolama (1), a posebno njezin članak 8.,
   budući da:

               (1)

               Minimalni zahtjevi za sposobnost upravljanja vozilom nisu u potpunosti usklađeni. Državama članicama je dopušteno uvesti norme koje su strože od minimalnih europskih zahtjeva, kako je propisano u Prilogu III. točki 5. Direktive 2006/126/EZ.

               (2)

               S obzirom da postojanje različitih zahtjeva u različitim državama članicama može utjecati na načelo slobode kretanja, Vijeće je u svojoj rezoluciji od 26. lipnja 2000. izričito zatražilo preispitivanje zdravstvenih normi za vozačke dozvole.

               (3)

               U skladu s ovom rezolucijom Vijeća, Komisija je savjetovala srednji i dugoročni rad na prilagodbi Priloga III. znanstvenom i tehničkom napretku kako je utvrđeno člankom 8. Direktive 2006/126/EZ.

               (4)

               Vid, dijabetes i epilepsija su prepoznati kao zdravstvena stanja koja utječu na sposobnost upravljanja vozilom i koja treba razmotriti; s tim ciljem osnovane su radne skupine sastavljene od stručnjaka koje su imenovale države članice.

               (5)

               Te radne skupine pripremile su izvješća s ciljem ažuriranja odgovarajućih točaka Priloga III. Direktivi 2006/126/EZ.

               (6)

               Direktivu 2006/126/EZ treba na odgovarajući način izmijeniti.

               (7)

               Mjere predviđene ovom Direktivom u skladu su s mišljenjem Odbora o vozačkim dozvolama,

         DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Prilog III. Direktivi 2006/126/EZ mijenja se u skladu s Prilogom.
   Članak 2.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije godinu dana od stupanja na snagu ove Direktive. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Države članice određuju načine tog upućivanja.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 25. kolovoza 2009.

            Za Komisiju

         Antonio TAJANI

            Potpredsjednik

      (1)  SL L 403, 30.12.2006., str. 18.
   PRILOG
   Prilog III. Direktivi 2006/126/EZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               točka 6. zamjenjuje se sljedećim:
               „VID

                           6.

                           Svi kandidati za vozačku dozvolu moraju obaviti odgovarajući pregled kako bi se osiguralo da imaju odgovarajuću oštrinu vida za upravljanje motornim vozilima. Ako postoji razlog za sumnju u kandidatov vid, pregledat će ga/nju nadležno zdravstveno tijelo. Tijekom tog pregleda posebna pozornost posvećuje se sljedećem: oštrini vida, vidnom polju, vidu pri slabijoj svjetlosti, osjetljivosti na bliještanje i kontrast, diplopiji i drugim vidnim funkcijama koje mogu ugroziti sigurno upravljanje vozilom.
                           Za vozače skupine I., može se uzeti u obzir izdavanje dozvole u „iznimnim slučajevima” ako nije moguće zadovoljiti norme za vidno polje ili oštrinu vida; u tim slučajevima vozač mora obaviti pregled kod nadležnog zdravstvenog tijela kako bi se dokazalo da nema drugog nedostatka vidnih funkcija, uključujući bliještanje, osjetljivost na kontrast i vid u sumrak. Vozač ili kandidat također treba pristupiti pozitivnom praktičnom ispitu koje provodi nadležno tijelo.

                  Skupina 1.:

                           6.1.

                           Kandidati za vozačku dozvolu ili za obnovu takve dozvole moraju imati binokularnu oštrinu vida, prema potrebi s korektivnim lećama, od najmanje 0.5 kada se gleda s oba oka istovremeno.
                           Nadalje, vodoravno vidno polje mora biti najmanje 120 stupnjeva, proširenje treba biti najmanje 50 stupnjeva lijevo i desno te 20 stupnjeva gore i dolje. Unutar radijusa središnjih 20 stupnjeva ne smije biti poremećaja.
                           Kad se otkrije ili potvrdi progresivna bolest oka, vozačke dozvole se mogu izdati ili obnoviti pod uvjetom da kandidat obavlja redovite preglede pri nadležnom zdravstvenom tijelu.

                           6.2.

                           Kandidati za vozačku dozvolu ili produljenje vozačke dozvole, koji imaju potpuni funkcionalni gubitak vida na jednom oku ili koji koriste samo jedno oko (npr. u slučaju diplopije) moraju imati oštrinu vida od najmanje 0,5, prema potrebi s korektivnim lećama. Nadležno zdravstveno tijelo mora potvrditi da to stanje monokularnog vida postoji dovoljno dugo da omogući prilagodbu i da vidno polje na tom oku udovoljava zahtjevu propisanom u točki 6.1.

                           6.3.

                           Nakon svakog nedavnog razvoja diplopije ili nakon gubitka vida na jedno oko, treba proći odgovarajuće razdoblje prilagodbe (npr. šest mjeseci) tijekom kojeg upravljanje vozilom nije dozvoljeno. Nakon tog razdoblja, upravljanje vozilom je dozvoljeno samo nakon pozitivnog mišljenja stručnjaka za vid i upravljanje vozilom.

                  Skupina 2.:

                           6.4.

                           Kandidati za vozačku dozvolu ili produljenje vozačke dozvole moraju imati oštrinu vida, prema potrebi s korektivnim lećama, najmanje 0,8 na boljem oku i najmanje 0,1 na slabijem oku. Ako se za postizanje vrijednosti 0,8 i 0,1 koriste korektivne leće, minimalna oštrina vida (0,8 i 0,1) mora se postići bilo s korekcijom pomoću naočala s jačinom koja ne prelazi dioptriju plus osam, ili pomoću kontaktnih leća. Korekcija se mora dobro podnositi.
                           Nadalje, vodoravno vidno polje s oba oka mora biti najmanje 160 stupnjeva, proširenja trebaju biti najmanje 70 stupnjeva lijevo i desno i 30 stupnjeva gore i dolje. U radijusu središnjih 30 stupnjeva ne smije biti poremećaja.
                           Vozačke dozvole se ne izdaju niti produljuju kandidatima ili vozačima koji pate od smanjene osjetljivosti na kontraste ili od diplopije.
                           Nakon znatnoga gubitka vida na jednom oku, treba postojati odgovarajuće razdoblje prilagodbe (npr. šest mjeseci) tijekom kojeg osobi nije dozvoljeno upravljanje vozilom. Nakon tog razdoblja, upravljanje vozilom je dozvoljeno samo nakon pozitivnog mišljenja stručnjaka za vid i upravljanje vozilom”;

               2.

               točka 10. zamjenjuje se sljedećim:
               „DIABETES MELLITUS

                           10.

                           U sljedećim stavcima teška hipoglikemija znači da je potrebna pomoć druge osobe, a ponavljajuća hipoglikemija definira se kao druga ozbiljna hipoglikemija u razdoblju od 12 mjeseci.

                  Skupina 1.:

                           10.1.

                           Vozačke dozvole se mogu izdavati ili produljivati kandidatima ili vozačima koji imaju diabetes mellitus. Ako je osoba pod terapijom lijekovima, dozvole trebaju biti uvjetovane ovlaštenim liječničkim mišljenjem i redovitim zdravstvenim pregledima, primjerenima za svaki slučaj, no razmak između pregleda ne smije biti dulji od pet godina.

                           10.2.

                           Vozačke dozvole se ne izdaju niti produljuju kandidatima ili vozačima koji imaju tešku ponavljajuću hipoglikemiju i/ili nemaju dovoljno znanja o hipoglikemiji. Vozač s dijabetesom treba pokazati da razumije rizik hipoglikemije i da zna odgovarajuće kontrolirati stanje.

                  Skupina 2.:

                           10.3.

                           Izdavanje i produljenje dozvola skupine 2 može se razmotriti za vozače s diabetesom mellitusom. Kad je osoba pod terapijom lijekovima koja nosi rizik od izazivanja hipoglikemije (tj. prima inzulin i neke tablete), trebaju se primjenjivati sljedeći kriteriji:

                                       —

                                       vozač u prethodnih 12 mjeseci nije imao teške hipoglikemijske krize,

                                       —

                                       vozač ima potpuno znanje o hipoglikemiji,

                                       —

                                       vozač mora pokazati odgovarajuću kontrolu stanja putem redovitog praćenja glukoze u krvi, najmanje dva puta dnevno te u trenucima povezanim s upravljanjem vozilom,

                                       —

                                       vozač mora dokazati da razumije rizike hipoglikemije,

                                       —

                                       isključene su druge komplikacije dijabetesa.

                                 Nadalje, u ovim slučajevima treba takve dozvole izdati na temelju mišljenja nadležnog zdravstvenog tijela i redovitog zdravstvenog pregleda, koji treba obaviti svake tri godine.

                           10.4.

                           Teška hipoglikemijska kriza u vrijeme budnosti, čak i ako nije vezana uz upravljanje vozilom, treba se prijaviti te treba dovesti do ponovne procjene statusa dozvole.”;

               3.

               točka 12. zamjenjuje se sljedećim:
               „EPILEPSIJA

                           12.

                           Epileptički napadi ili druge iznenadne smetnje stanja svijesti, ako do njih dođe kod osobe koja upravlja motornim vozilom, predstavljaju ozbiljnu opasnost za sigurnost prometa na cestama.
                           Epilepsija se definira kao pojava dva ili više epileptička napada, u razdoblju kraćem od pet godina. Izazvani epileptički napad se definira kao napad s prepoznatljivim uzročnim faktorom koji se može izbjeći.
                           Osobi koja ima prvi ili izolirani napad ili gubitak svijesti, treba savjetovati da ne upravlja vozilom. Zahtijeva se izvješće specijalista, u kojem se navodi razdoblje zabrane upravljanja vozilom te zahtijevano praćenje bolesnika.
                           Iznimno je važno utvrditi specifični epileptički sindrom osobe i vrstu napada, tako da se može valjano ocijeniti sposobnost osobe za sigurno upravljanje vozilom (uključujući i rizik daljnjih napada) i započeti odgovarajuće liječenje. To treba učiniti neurolog.

                  Skupina 1.:

                           12.1.

                           Vozači s epilepsijom iz skupine 1. moraju obavljati redovite preglede za ocjenu sposobnosti upravljanja vozilom, sve do isteka pet godina bez napada.
                           Ako osoba ima epilepsiju, kriteriji za bezuvjetnu dozvolu nisu ispunjeni. O tome treba obavijestiti tijelo koje izdaje dozvolu.

                           12.2.

                           Izazvani epileptički napad: kandidat koji je imao izazvani epileptički napad prepoznatljivog uzročnog faktora, a nije vjerojatno da će se uzrok napada ponoviti za volanom, može se proglasiti sposobnim za upravljanje vozilom na temelju mišljenja neurologa (procjena treba biti, ako je prikladno, u skladu s drugim odgovarajućim odjeljcima Priloga III. (npr. u slučaju alkohola ili druge komorbidnosti).

                           12.3.

                           Prvi ili jedan neizazvani napad: kandidat koji je imao prvi neizazvani epileptički napad može se proglasiti sposobnim za upravljanje vozilom nakon isteka razdoblja od šest mjeseci bez napada, ako je obavljena odgovarajuća zdravstvena procjena. Nacionalna tijela mogu dozvoliti vozačima s priznatim dobrim prognostičkim pokazateljima upravljanje vozilom prije tog roka.

                           12.4.

                           Drugi primjeri gubitka svijesti: gubitak svijesti se ocjenjuje prema riziku njegovog ponavljanja za vrijeme upravljanja vozilom.

                           12.5.

                           Epilepsija: vozači ili kandidati se mogu proglasiti sposobnim za upravljanje vozilom nakon isteka razdoblja od jedne godine bez napada.

                           12.6.

                           Napadi koji se pojavljuju isključivo u snu: kandidat ili vozač koji nije nikad imao napade osim napada u snu, može se proglasiti sposobnim za upravljanje vozilom, ako je uzorak napada ustanovljen za razdoblje koje ne smije biti kraće od razdoblja bez napada koje se zahtijeva za epilepsiju. Ako se napad javi i u budnom stanju, prije izdavanja dozvole zahtijeva se godina dana bez ponovnog napada (vidi ‚Epilepsija’).

                           12.7.

                           Napadi koji ne utječu na stanje svijesti ili sposobnost reagiranja: kandidat ili vozač koji nikad nije imao napade, osim napada za koje je izričito dokazano da ne utječu na svijest niti izazivaju bilo kakvo funkcionalno oštećenje mogu se proglasiti sposobnima za upravljanje vozilom ako je uzorak napada ustanovljen za razdoblje koje ne smije biti kraće od razdoblja bez napada koje se zahtijeva za epilepsiju. Ako se javi napad bilo kakve druge vrste, prije izdavanja dozvole zahtijeva se godina dana bez ponovnog napada (vidi ‚Epilepsija’).

                           12.8.

                           Napadi nastali zbog promjene koju je odredio liječnik ili zbog smanjenja antiepileptičke terapije: pacijenta se može savjetovati da ne upravlja vozilom od početka razdoblja prestanka uzimanja lijekova i nakon toga u razdoblju od šest mjeseci nakon prestanka liječenja. Napadi koji se pojave tijekom promjene koju je savjetovao liječnik ili prestanka uzimanja lijekova zahtijevaju tromjesečnu zabranu upravljanja vozilom ako osoba ponovno počne uzimati lijekove koji su prije bili učinkoviti.

                           12.9.

                           Nakon kirurške terapije epilepsije: vidi ‚Epilepsija’.

                  Skupina 2.:

                           12.10.

                           Kandidat ne smije uzimati antiepileptičke lijekove toliko dugo, koliko se propisuje za razdoblje bez napada. Obavljeno je odgovarajuće praćenje bolesnika. Pri opsežnom neurološkom ispitivanju, nije ustanovljena odgovarajuća cerebralna patologija i nema epileptiformnih aktivnosti na elektroencefalogramu (EEG). Nakon akutne epizode treba obaviti EEG i odgovarajuću neurološku procjenu.

                           12.11.

                           Izazvani epileptički napad: kandidat za vozača koji je imao izazvani epileptički napad prepoznatljivog uzročnog faktora, a nije vjerojatno da će se uzrok napada ponoviti za volanom, može se proglasiti sposobnim za upravljanje vozilom na temelju mišljenja neurologa. Nakon akutne epizode treba obaviti EEG i odgovarajuću neurološku procjenu.
                           Osoba sa strukturalnim intracerebralnim lezijama koja ima povećan rizik od napada, ne smije upravljati vozilima skupine 2. dok rizik od epilepsije ne padne na najmanje 2 % na godinu. Procjena treba biti, ako je primjereno, u skladu s drugim odgovarajućim odjeljcima Priloga III. (npr. u slučaju alkohola).

                           12.12.

                           Prvi ili jedan neizazvani napad: kandidat koji je imao prvi neizazvani epileptički napad može se proglasiti sposobnim za upravljanje vozilom nakon isteka razdoblja od pet godina bez napada, bez pomoći antiepileptičkih lijekova, ako je obavljena odgovarajuća neurološka procjena. Nacionalna tijela mogu dozvoliti vozačima s priznatim dobrim prognostičkim pokazateljima upravljanje vozilom prije tog roka.

                           12.13.

                           Drugi gubici svijesti: gubitak svijesti ocjenjuje se prema riziku ponovnog pojavljivanja za vrijeme upravljanja vozilom. Rizik ponovnog pojavljivanja treba biti 2 % godišnje ili manji.

                           12.14.

                           Epilepsija: osoba 10 godina nije imala daljnjih napada bez uzimanja antiepileptičkih lijekova. Nacionalna tijela mogu dozvoliti vozačima s priznatim dobrim prognostičkim pokazateljima upravljanje vozilom prije tog roka. To se također primjenjuje u slučaju ‚juvenilne epilepsije’.
                           Određeni poremećaji (npr. arterio-venozne malformacije ili intracerebralno krvarenje) uključuju povećan rizik napada, čak ako napada ranije nije bilo. U tim situacijama procjenu stanja treba provesti nadležno zdravstveno tijelo; rizik od napada treba biti 2 % godišnje ili manji da bi se dopustilo izdavanje dozvole.”