title: Direktiva Komisije 2008/47/EZ od 8. travnja 2008. o izmjeni Direktive Vijeća 75/324/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica o aerosolnim raspršivačima u svrhu prilagodbe tehničkom napretku  Tekst značajan za EGP

text:
               13/Sv. 050

               HR

               Službeni list Europske unije

               54

         32008L0047

               L 096/15

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               08.04.2008.

      DIREKTIVA KOMISIJE 2008/47/EZ
   od 8. travnja 2008.
   o izmjeni Direktive Vijeća 75/324/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica o aerosolnim raspršivačima u svrhu prilagodbe tehničkom napretku
   (Tekst značajan za EGP)
   KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice,
   uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 75/324/EEZ od 20. svibnja 1975. o usklađivanju zakonodavstava država članica o aerosolnim raspršivačima (1), a posebno njezin članak 5. i članak 10. stavak 3.,
   budući da:

               (1)

               Tehnički napredak i inovacije omogućuju stavljanje na tržište sve većeg broja aerosolnih raspršivača složene tehničke izvedbe i svojstava koja se razlikuju od onih tradicionalnih. Međutim, odredbe Direktive 75/324/EEZ nisu dostatne da bi se jamčila visoka razina sigurnosti za takve netradicionalne aerosolne raspršivače. Pojedinačna izvedba netradicionalnih aerosola može prouzročiti opasnosti po sigurnost, koje nisu obuhvaćene sigurnosnim odredbama te Direktive, budući da su predviđene samo za poznate izvedbe tradicionalnih aerosolnih raspršivača. Stoga je nužno da proizvođači provode analizu opasnosti kako bi se primjereno obuhvatili svi sigurnosni aspekti.

               (2)

               Prema potrebi, analiza opasnosti mora obuhvatiti i rizike koji proizlaze od udisanja spreja koji izbacuje aerosolni raspršivač pod normalnim ili razumno predvidljivim uvjetima korištenja, uzimajući u obzir veličinu kapljica i širinu raspršenosti zajedno s fizičkim i kemijskim svojstvima sadržaja, budući da udisanje malih aerosolnih kapljica može imati štetno djelovanje na zdravlje korisnika pod takvim uvjetima korištenja, čak ako je aerosolni raspršivač pravilno klasificiran i označen u skladu s odredbama Direktive 1999/45/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. svibnja 1999. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica u odnosu na razvrstavanje, pakiranje i označivanje opasnih pripravaka (2).

               (3)

               Zaštitnu klauzulu predviđenu u članku 10. Direktive 75/324/EEZ primjenjuje jedna država članica. Prihvaćena zaštitna mjera opravdana je s obzirom na povećanu opasnost od zapaljenja uzrokovanu tvarima koje sadrži aerosolni raspršivač, čak i u normalnim ili razumno predvidljivim uvjetima korištenja.

               (4)

               Sadašnja definicija zapaljivih sadržaja nije dostatna za jamčenje visoke razine sigurnosti u svim slučajevima. Posebno, iako neki sadržaji koji se raspršuju iz aerosolnih raspršivača nisu definirani kao „zapaljivi” u skladu s mjerilima navedenim u Prilogu VI. Direktivi Vijeća 67/548/EEZ od 27. lipnja 1967. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na razvrstavanje, pakiranje i označivanje opasnih tvari (3), oni bi mogli dovesti do zapaljenja u normalnim ili razumno predvidljivim uvjetima korištenja aerosolnog raspršivača. Štoviše, sadašnja se mjerila zapaljivosti odnose samo na kemijske tvari i preparate i ne uzimaju se primjereno u obzir posebna fizička svojstva aerosolnog raspršivača ili posebni uvjeti korištenja.

               (5)

               Kako bi se postigla što je moguće viša razina sigurnosti i uzimajući u obzir posebnosti aerosolnih raspršivača, novim mjerilima za klasifikaciju zapaljivosti aerosolnih raspršivača trebalo bi obuhvatiti i opasnosti vezano uz raspršivanje sadržaja aerosolnih raspršivača i posebne uvjete korištenja aerosolnih raspršivača, a ne samo fizička i kemijska svojstva samog sadržaja.

               (6)

               Odredbama Direktive 75/324/EEZ koje su sada na snazi propisuje se da se svaki napunjeni aerosolni raspršivač mora uroniti u kupku tople vode kako bi se procijenila njegova nepropusnost i rezistencija na rasprskavanje. Međutim, aerosolni raspršivači osjetljivi na toplinu ne mogu izdržati taj test. Tehnološki napredak omogućava drukčije metode testiranja za konačnu procjenu nepropusnosti i rezistencije na rasprskavanje aerosolnih raspršivača kojima se jamči istovrijedna razina sigurnosti.

               (7)

               Odredbama Direktive 75/324/EEZ koje su sada na snazi predviđena je mogućnost korištenja sustava testiranja kojim se dobivaju isti rezultati kao i metodom kupke s vodom pod uvjetom da to odobri Odbor iz članka 6. Međutim, čini se da je taj postupak vrlo teško provesti u praksi, te se zbog toga nije nikad koristio. Stoga, kako bi se gospodarskim subjektima omogućilo da se okoriste tehnološkim napretkom uz jamčenje primjerene tehničke stručnosti, a da se ne ugrozi sadašnja razina sigurnosti, potrebno je dopustiti odobravanje i drugih metoda testiranja i to umjesto od strane Odbora iz članka 6. Direktive, od strane nadležnih tijela koja su države članice ovlastile u okviru Direktive Vijeća 94/55/EZ od 21. studenoga 1994. o usklađivanju zakonodavstava država članica o prijevozu opasnih tvari u cestovnom prometu (4).

               (8)

               Nakon što su se rasprsnuli i procurili aerosolni raspršivači izrađeni od metala zagrijani na visoke temperature, izražena je sumnja u sigurnost, kao u slučaju izloženosti sunčevim zrakama u automobilima. Stoga je potrebno utvrditi maksimalnu količinu punjenja u istoj vrijednosti za sve vrste aerosolnih raspršivača.

               (9)

               Stlačeni plinovi su ekološki najprihvatljivija i nezapaljiva potisna sredstva. Međutim, gubitak pritiska aerosolnih raspršivača u kojima se koristi kao potisno sredstvo stlačeni plin na kraju njihova roka trajanja obično dovodi do manje učinkovitog ispuštanja sadržaja. Stoga bi trebalo potaknuti korištenje stlačenih plinova kao potisnih sredstava povećanjem maksimalnog unutarnjeg pritiska aerosolnih raspršivača do granice koja je sigurna za potrošača.

               (10)

               Direktivu 75/324/EEZ je stoga potrebno na odgovarajući način izmijeniti.

               (11)

               Mjere predviđene ovom Direktivom u skladu su s mišljenjem Odbora o prilagodbi Direktive o aerosolnim raspršivačima tehničkom napretku,

         DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Direktiva 75/324/EEZ se izmjenjuje kako je utvrđeno u Prilogu ovoj Direktivi.
   Članak 2.
   1.   Države članice donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 29. listopada 2009. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba i korelacijsku tablicu između tih odredaba i ove Direktive.
   Države članice primjenjuju te propise od 29. travnja 2010.
   Kada države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 8. travnja 2008.

            Za Komisiju

         Günter VERHEUGEN

            Potpredsjednik

      (1)  SL L 147, 9.6.1975., str. 40. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Uredbom (EZ) br. 807/2003 (SL L 122, 16.5.2003., str. 36.).

      (2)  SL L 200, 30.7.1999., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1907/2006 (SL L 396, 30.12.2006., str. 1.; ispravljeno u SL L 136, 29.5.2007., str. 3.).

      (3)  SL 196, 16.8.1967., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 2006/121/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 396, 30.12.2006., str. 850., ispravljeno u SL L 136, 29.5.2007., str. 281.).

      (4)  SL L 319, 12.12.1994., str. 7. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 2006/89/EZ (SL L 305, 4.11.2006., str. 4.).
   PRILOG
   Direktiva 75/324/EEZ mijenja se kako slijedi:

               (1)

               u članku 8. dodaje se sljedeći stavak 1.a:
               „1.a   Kad aerosolni raspršivač sadrži zapaljive komponente, kako je definirano u točki 1.8. Priloga, ali se aerosolni raspršivač ne smatra ‚zapaljivim’ ili ‚izuzetno zapaljivim’ prema mjerilima navedenim u točki 1.9. Priloga, količina zapaljive tvari koju sadrži aerosolni raspršivač mora se jasno naznačiti na naljepnici u obliku sljedećeg čitljivog i neizbrisivog teksta: ‚X % sadržaja mase je zapaljivo’.”;

               (2)

               članak 9.a stavlja se izvan snage;

               (3)

               Prilog se mijenja kako slijedi:

                           (a)

                           točka 1.8. zamjenjuje se sljedećim:
                           „1.8.   Zapaljivi sastojci
                           Sadržaji aerosola smatra se zapaljivim ako sadrže bilo koju komponentu klasificiranu kao zapaljivu:

                                       (a)

                                       zapaljiva tekućina je ona tekućina čije je plamište na temperaturi od najviše 93 °C;

                                       (b)

                                       zapaljiva kruta tvar je kruta tvar ili mješavina koja je lako zapaljiva, odnosno, može uzrokovati ili doprinijeti nastanku požara kao posljedice trenja. Lako zapaljive krute tvari su praškaste i granulirane tvari ili tvari u obliku paste, odnosno, smjese koje su opasne jer su lako zapaljive u kontaktu s izvorom paljenja, poput zapaljene šibice, i kod kojih se plamen brzo širi;

                                       (c)

                                       zapaljiv plin je plin ili plinska smjesa čije je područje zapaljivosti sa zrakom na 20 °C i kod standardnog tlaka od 1,013 bara.

                                 Ova definicija ne odnosi se na pirofore, samozagrijavajuće tvari i smjese ili one koje reagiraju s vodom i koje nikad ne smiju biti sastavne komponente sadržaja aerosolnog raspršivača.”;

                           (b)

                           umeće se sljedeća točka 1.9.:
                           „1.9.   Zapaljivi aerosoli
                           Za potrebe ove Direktive, aerosoli mogu biti ‚nezapaljivi’, ‚zapaljivi’ ili ‚izuzetno zapaljivi’ovisno o njihovoj ogrjevnoj vrijednosti i masenom sadržaju gorivih komponenata kako slijedi:

                                       (a)

                                       aerosol se klasificira kao ‚izuzetno zapaljiv’ ako sadrži 85 % ili više gorivih komponenata, a ogrjevna vrijednost je veća ili jednaka 30 kJ/g;

                                       (b)

                                       aerosol se klasificira kao ‚nezapaljiv’ ako sadrži 1 % i manje gorivih komponenata i ima ogrjevnu vrijednost manju od 20 kJ/g;

                                       (c)

                                       svi ostali aerosoli razvrstani su kako slijedi ili se moraju klasificirati kao ‚izuzetno zapaljivi’. Test zapaljenja na daljinu, test u zatvorenom prostoru i test gorivosti za pjenu moraju zadovoljiti zahtjeve iz točke 6.3.

                                 1.9.1.   Zapaljivi aerosolni sprejevi
                           Kod aerosolnih sprejeva klasifikacija se provodi uzimajući u obzir ogrjevnu vrijednost i rezultate testa zapaljenja na daljinu kako slijedi:

                                       (a)

                                       kad je ogrjevna vrijednost manja od 20 kJ/g:

                                                   i.

                                                   aerosol se klasificira kao ‚zapaljiv’ ako dolazi do paljenja na udaljenosti od 15 cm ili više, no manje od 75 cm;

                                                   ii.

                                                   aerosol se klasificira kao ‚izuzetno zapaljiv’ ako dolazi do paljenja na daljini od 75 cm ili više;

                                                   iii.

                                                   ako prilikom testa zapaljenja na daljinu ne dolazi do zapaljenja provodi se test u zatvorenom prostoru i tada se aerosol klasificira kao ‚zapaljiv’ ako je vremenski ekvivalent manji ili jednak 300 s/m3 ili je gustoća raspršivanja manja ili jednaka 300 g/m3; inače se aerosol klasificira kao ‚nezapaljiv’;

                                       (b)

                                       ako je ogrjevna vrijednost jednaka ili veća od 20 kJ/g aerosol se klasificira kao ‚izuzetno zapaljiv’ kad zapaljenje nastupa na udaljenosti od 75 cm i više; inače se aerosol klasificira kao ‚zapaljiv’.

                                 1.9.2.   Zapaljivi aerosoli s pjenom
                           Kod aerosola s pjenom klasifikacija se provodi na temelju rezultata testa zapaljivosti pjene.

                                       (a)

                                       aerosolni proizvod se klasificira kao ‚izuzetno zapaljiv’ ako je:

                                                   i.

                                                   visina plamena 20 cm ili više, a trajanje gorenja je dvije sekunde ili dulje;
                                                   ili

                                                   ii.

                                                   visina plamena 4 cm ili više, a trajanje gorenja je sedam sekundi ili dulje;

                                       (b)

                                       aerosolni proizvod koji ne zadovoljava zahtjeve iz (a) klasificira se kao ‚zapaljiv‘ ako je visina plamena 4 cm ili više, a trajanje plamena dvije sekunde ili dulje”;

                           (c)

                           umeće se sljedeća točka 1.10.:
                           „1.10.   Ogrjevna vrijednost
                           Ogrjevna vrijednost ΔΗc utvrđuje se:

                                       (a)

                                       ili priznatim ispitnim metodama, opisanim npr. u normama poput ASTM D 240, ISO 13943 86.1 do 86.3 i NFPA 30B, ili preuzetim iz znanstveno utemeljene literature;
                                       ili

                                       (b)

                                       primjenom sljedeće metode izračuna:

                                 Ogrjevna vrijednost (ΔΗc) u kilodžulima po gramu (kJ/g), računa se kao umnožak teoretske topline izgaranja (ΔΗc) i efikasnosti izgaranja koja je uvijek manja od 1 (uobičajena vrijednost je 0,95 ili 95 %).
                           Za aerosole koji sadrže mješavine ogrjevna se vrijednost dobiva kao suma težinskih udjela toplina izgaranja pojedine komponente:

                           pri čemu je:

                                       ΔHc

                                       =

                                       ogrjevna vrijednost mješavine (u kJ/g);

                                       wi%

                                       =

                                       maseni udio komponente u mješavini;

                                       ΔHc(i)

                                       =

                                       ogrjevna vrijednost komponente (u kJ/g).

                                 Subjekt odgovoran za stavljanje na tržište aerosolnih raspršivača mora opisati metodu koja je korištena za utvrđivanje ogrjevne vrijednosti u dokumentu koji mora biti lako dostupan na jednom od službenih jezika Zajednice na adresi navedenoj na oznaci u skladu sa stavkom 1. člankom 8. točkom (a), ako se ogrjevna vrijednost koristi kao parametar u procjeni zapaljivosti aerosola u skladu s odredbama ove Direktive.”;

                           (d)

                           sljedeća se odredba umeće iza točke 2. „Opće odredbe” i prije točke 2.1.
                           „Ne dovodeći u pitanje posebne odredbe o zahtjevima koji se odnose na zapaljivost i opasnost od tlaka, osoba odgovorna za stavljanje aerosolnih raspršivača na tržište dužna je analizirati opasnosti i odrediti one koje se odnose na aerosolne raspršivače koje stavlja na tržište. Gdje je to primjereno, analiza mora obuhvatiti opasnosti koje proizlaze od udisanja sadržaja raspršenog iz aerosolnog raspršivača kod normalne uporabe za koju je namijenjen. Pritom treba uzeti u obzir veličinu kapljica i njihovu raspršenost zajedno s fizikalnim i kemijskim svojstvima sadržaja aerosola. Osoba odgovorna za stavljanje aerosolnih raspršivača na tržište mora konstruirati, izraditi i ispitati aerosolni raspršivač i prema potrebi napisati posebnu uputu za njegovu uporabu uzevši u obzir rezultate provedene analize.”;

                           (e)

                           točka 2.2. podtočka (b) zamjenjuje se sljedećim:

                                       „(b)

                                       Kad je aerosolni raspršivač klasificiran kao ‚zapaljiv’ ili ‚izuzetno zapaljiv’ prema mjerilima iz točke 1.9.:

                                                   —

                                                   simbolom plamena prema obliku u Prilogu II. Direktivi 67/548/EEZ,

                                                   —

                                                   tekstom ‚zapaljivo’ ili ‚izuzetno zapaljivo’, ovisno o klasifikaciji aerosolnog raspršivača kao ‚zapaljivog’ ili ‚izuzetno zapaljivog’.”;

                           (f)

                           točke 2.3. podtočka (a) i 2.3. podtočka (b) zamjenjuju se sljedećim:

                                       „(a)

                                       bez obzira na njegov sadržaj, s dodatnim sigurnosnim upozorenjima koja obavješćuju potrošače o posebnim opasnostima proizvoda; ako se uz aerosolni raspršivač daju posebne upute za korištenje, u njima se također moraju navesti ta sigurnosna upozorenja;

                                       (b)

                                       kad je aerosolni raspršivač klasificiran kao ‚zapaljiv’ ili ‚izuzetno zapaljiv’ u skladu s mjerilima iz točke 1.9., sljedeća upozorenja:

                                                   —

                                                   oznake obavijesti S2 i S16 utvrđene u Prilogu IV. Direktivi 67/548/EEZ,

                                                   —

                                                   ‚Ne raspršivati na otvoreni plamen ili užarene površine’.”;

                           (g)

                           umeće se sljedeća točka 2.4.:
                           „2.4.   Volumen tekuće faze
                           Volumen tekuće faze kod 50 °C ne smije prijeći 90 % neto kapaciteta spremnika.”;

                           (h)

                           točka 3.1.2. zamjenjuje se sljedećim:
                           „3.1.2.   Punjenje
                           Kod 50 °C tlak u aerosolnom raspršivaču ne smije biti veći of 12 bara.
                           Međutim, kad aerosolni raspršivač ne sadrži plin ili mješavinu plinova koji su zapaljivi u zraku temperature 20 °C pri normiranom tlaku od 1,013 bara, maksimalan tlak kod 50 °C ne smije biti veći od 13,2 bara.”;

                           (i)

                           točke 3.1.3., 4.1.5. i 4.2.4. brišu se;

                           (j)

                           točka 6.1.4. zamjenjuje se sljedećim:
                           „6.1.4.   Završno ispitivanje napunjenih aerosolnih raspršivača
                           6.1.4.1.   Aerosolni raspršivači podvrgavaju se jednoj od sljedećih metoda završnog ispitivanja.

                                       (a)

                                       Test u kupci s toplom vodom
                                       Svi napunjeni aerosolni raspršivači uranjaju se u kupku s toplom vodom.

                                                   i.

                                                   temperatura vodene kupke i trajanje testa mora biti odabrano tako da se postigne tlak u raspršivaču koji odgovara onom koji bi se ostvario kad sadržaj postigne jednoliku temperaturu od 50 °C;

                                                   ii.

                                                   svaki aerosolni raspršivač kod kojeg se javljaju vidljive stalne deformacije ili propuštanje mora se odbaciti;

                                       (b)

                                       Metode završnog ispitivanja zagrijavanjem
                                       Mogu se primijeniti i druge istovrijedne metode za zagrijavanje sadržaja aerosolnog raspršivača ako se jamči da će tlak i temperatura u svakom napunjenom aerosolnom raspršivaču postići vrijednosti koje se traže kod testa u kupci s toplom vodom, a stalne deformacije i propuštanja odrediti s istom točnošću kao kod testa u kupci s vrućom vodom.

                                       (c)

                                       Metode završnog ispitivanja bez zagrijavanja
                                       Zamjenska hladna metoda završnog ispitivanja može se koristiti ako je u skladu sa zahtjevima za zamjensku metodu ispitivanja s toplom vodom za aerosolne raspršivače specificirane u točki 6.2.4.3.2.2 Priloga A Direktivi 94/55/EZ.

                                 6.1.4.2.   Na aerosolne raspršivače čije se fizikalne i kemijske karakteristike sadržaja mijenjaju s promjenom tlaka nakon punjenja i prije prvog korištenja mijenjaju, mora se primijeniti metoda završnog ispitivanja bez zagrijavanja prema točki 6.1.4.1 podtočki (c).
                           6.1.4.3.   Metode ispitivanja prema točkama 6.1.4.1 podtočka (b) i 6.1.4.1. podtočka (c):

                                       (a)

                                       metodu ispitivanja mora odobriti nadležno tijelo;

                                       (b)

                                       osoba odgovorna za stavljanje aerosolnih raspršivača na tržište mora podnijeti zahtjev ovlaštenom tijelu za dobivanje odobrenja. Zahtjevu mora biti priložena tehnička dokumentacija u kojoj je metoda opisana;

                                       (c)

                                       osoba odgovorna za stavljanje aerosolnih raspršivača na tržište mora, za potrebe nadzora, moći dati na uvid na adresi navedenoj na oznaci/naljepnici u skladu s člankom 8. stavkom 1. točkom (a) odobrenje ovlaštenog tijela, tehničku dokumentaciju u kojoj je opisana metoda i po potrebi izvješća o kontroli;

                                       (d)

                                       tehnička dokumentacija mora biti na jednom od službenih jezika Zajednice ili mora biti dostupna njezina ovjerena kopija;

                                       (e)

                                       ‚nadležno tijelo’ znači tijelo koje pojedina država članica ovlasti u okviru Direktive 94/55/EZ.”;

                           (k)

                           umeće se sljedeća točka 6.3.:
                           „6.3.   Testovi zapaljivosti aerosolnih raspršivača
                           6.3.1.   Test zapaljivosti na daljinu za aerosolne sprejeve
                           6.3.1.1.   Uvod
                           6.3.1.1.1.   Ovim normiranim testom opisana je metoda za utvrđivanje udaljenosti zapaljenja aerosolnog spreja, kako bi se procijenila s tim povezana opasnost. Aerosol se raspršuje u smjeru izvora zapaljenja s udaljenosti koja se mijenja u razmacima od po 15 cm i promatra se dolazi li do zapaljenja i samostalnog gorenja spreja. Pod zapaljenjem i samostalnim gorenjem smatra se održanje stabilnog plamena najmanje pet sekundi. Izvorom zapaljenja smatra se plinski plamenik s plavim, nesvjetlećim plamenom visine 4 do 5 cm.
                           6.3.1.1.2.   Ovaj se test primjenjuje na aerosolne proizvode s raspršivanjem na udaljenost od 15 cm i više. Aerosolni proizvodi s duljinom raspršivanja kraćom od 15 cm poput onih za pjene, kreme gelove i paste ili opremljene cjevčicom za doziranje, isključeni su iz ovog testa. Aerosolni proizvodi s pjenama, kremama, gelovima ili pastama podvrgavaju se ispitivanju u okviru testa zapaljivosti za aerosolne pjene.
                           6.3.1.2.   Uređaji i materijali

                                       6.3.1.2.1.

                                       Potrebni su sljedeći uređaji:

                                                   Kupka s vodom stalne temperature od 20 °C

                                                   pouzdanost mjerenja do ± 1 °C

                                                   Kalibrirana laboratorijska vaga

                                                   pouzdanost mjerenja do ± 0,1 g

                                                   Kronometar (zaporna ura)

                                                   pouzdanost mjerenja do ± 0,2 s

                                                   Mjerna letva, držač i stezaljka podjela

                                                   skale u cm

                                                   Plinski plamenik s držačem i stezaljkom

                                                   Termometar

                                                   pouzdanost mjerenja do ± 1 °C

                                                   Vlagomjer

                                                   pouzdanost mjerenja do ± 5 %

                                                   Manometar

                                                   pouzdanost mjerenja do ± 0,1 bar

                                 6.3.1.3.   Postupak
                           6.3.1.3.1.   Opće odredbe

                                       6.3.1.3.1.1.

                                       Prije ispitivanja svaki se aerosolni raspršivač temperira te se nakon toga aktivira s vremenom raspršivanja od oko jednu sekundu kako bi se odstranio nehomogen sadržaj iz cjevčice u raspršivaču.

                                       6.3.1.3.1.2.

                                       Upute za uporabu moraju se strogo poštivati, uključujući bilo da je raspršivač predviđen za uporabu s ventilom za raspršivanje okrenutim prema gore ili prema dolje. Ako je potrebno protresti sadržaj prije uporabe to se radi neposredno prije ispitivanja.

                                       6.3.1.3.1.3.

                                       Ispitivanje se provodi u prostoru bez propuha s kontroliranom temperaturom od 20 °C ± 5 °C i relativnom vlagom u području 30 – 80 %.

                                       6.3.1.3.1.4.

                                       Svaki se aerosolni raspršivač ispituje:

                                                   (a)

                                                   kad je pun, prema cijelom postupku pri čemu se plinski plamenik postavlja u području od 15 do 90 cm od otvora za raspršivanje na spremniku;

                                                   (b)

                                                   kad je napunjen 10 – 12 % nominalnog punjenja (% masenog punjenja) provodi se samo jedan test na udaljenosti 15 cm od otvora za raspršivanje kad se sadržaj iz punog raspršivača uopće ne zapali ili na udaljenosti zapaljenja punog raspršivača plus 15 cm.

                                       6.3.1.3.1.5.

                                       Za vrijeme provođenja testa limenka se postavi kako je navedeno u uputama na oznaci. Izvor paljenja se postavlja na odgovarajući način.

                                       6.3.1.3.1.6.

                                       Sljedećim se postupkom ispituje raspršivač postavljanjem između plamena plamenika i otvora za raspršivanje u području od 15 – 90 cm na udaljenostima od po 15 cm. Najučinkovitije je početi na udaljenosti od 60 cm između plamena plamenika i otvora za raspršivanje. Udaljenost između plamena plamenika i otvora za raspršivanje povećava se za po 15 cm u slučaju zapaljenja sadržaja na udaljenosti od 60 cm. Udaljenost se smanjuje za po 15 cm u slučaju kad ne dođe do zapaljenja sadržaja na 60 cm udaljenosti između plamena plamenika i otvora za raspršivanje. Tim se postupkom želi utvrditi maksimalna udaljenost između otvora za raspršivanje i plamena plamenika kod koje dolazi do gorenja sadržaja ili utvrditi da ne dolazi do zapaljenja na udaljenosti od 15 cm između plamena plamenika i otvora za raspršivanje.

                                       6.3.1.3.2.

                                       Postupak ispitivanja

                                                   (a)

                                                   najmanje 3 napunjena aerosolna raspršivača po tipu proizvoda zagrijavaju se najmanje 30 minuta prije svakoga testa na 20 °C ± 1 °C pri čemu je najmanje 95 % raspršivača uronjenog u vodu (ako je aerosolni raspršivač potpuno uronjen, 30 minuta zagrijavanja je dovoljno);

                                                   (b)

                                                   držati se propisanog postupka. Bilježiti temperaturu i relativnu vlagu okoline;

                                                   (c)

                                                   vagnuti jedan aerosolni raspršivač i zabilježiti njegovu težinu;

                                                   (d)

                                                   odrediti unutrašnji tlak i početno raspršivanje pri 20 °C ± 1 °C (kako bi se izdvojili neispravni ili djelomično napunjeni aerosolni raspršivači);

                                                   (e)

                                                   pričvrstiti plinski plamenik na ravnoj vodoravnoj površini ili pričvrstiti plamenik na držač pomoću stezaljke;

                                                   (f)

                                                   upaliti plamen plamenika; plamen mora biti nesvjetleći i visok otprilike 4 – 5 cm;

                                                   (g)

                                                   staviti izlazni otvor za raspršivanje na potrebnu udaljenost od plamena. Aerosol se treba testirati u položaju u kojem se prema uputama treba koristiti, tj. prema gore ili prema dolje (okomito ili obrnuto);

                                                   (h)

                                                   postaviti u razinu otvor za raspršivanje i plamen plamenika, otvor mora biti pravilno usmjeren prema i u liniji s plamenom (vidjeti sliku 6.3.1.1.). Sadržaj se rasprši kroz gornju polovicu plamena;

                                                      Slika 6.3.1.1.

                                                   (i)

                                                   držati se općih zahtjeva ako je potrebno protresti raspršivač;

                                                   (j)

                                                   aktivirati ventil aerosolnog raspršivača i raspršiti sadržaj pet sekundi, osim ako prije ne dođe do zapaljenja. Ako dođe do zapaljenja, nastaviti raspršivati sadržaj i mjeriti trajanje plamena do 5 sekundi, od početka zapaljenja;

                                                   (k)

                                                   ubilježiti rezultate o zapaljenju za udaljenost između plinskog plamenika i aerosolnog raspršivača u za to predviđenu tablicu;

                                                   (l)

                                                   ako ne dođe do zapaljenja za vrijeme koraka (j), aerosolni se raspršivač ispituje u drugim položajima, npr. okrenut prema dolje za proizvode koji se koriste s ventilom raspršivača prema gore, da se provjeri dolazi li do zapaljenja;

                                                   (m)

                                                   ponoviti korake od (g) do (l) još dva puta (ukupno 3) za isti raspršivač na istoj udaljenosti između plinskog plamenika i otvora za raspršivanje aerosola;

                                                   (n)

                                                   ponoviti postupak ispitivanja s još dva aerosolna raspršivača istog proizvoda na istoj udaljenosti između plinskog plamenika i otvora za raspršivanje aerosola;

                                                   (o)

                                                   ponoviti korake od (g) do (n) ispitnog postupka na udaljenostima između 15 do 90 cm između otvora za raspršivanje aerosolnog raspršivača i plamena plamenika ovisno o rezultatima svakog testa (vidjeti također 6.3.1.3.1.4. i 6.3.1.3.1.5.);

                                                   (p)

                                                   ako ne dođe do zapaljenja na 15 cm, postupak je završen za aerosolne raspršivače koji su početno napunjeni. Postupak je također završen ako dođe do zapaljenja i do održavanja plamena na udaljenosti od 90 cm. Ako ne dođe do zapaljenja na udaljenosti od 15 cm, potrebno je zabilježiti da nije došlo do zapaljenja. Maksimalnu udaljenost između plamena plamenika i otvora za raspršivanje aerosolnog raspršivača kod koje je u svim ostalim okolnostima došlo do zapaljenja i održavanja plamena treba zabilježiti kao ‚udaljenost zapaljenja’;

                                                   (q)

                                                   jedan se test također provodi na tri raspršivača napunjena s 10 – 12 % nominalne napunjenosti. Udaljenost između otvora za raspršivanje aerosola i plamena plamenika ‚mora biti jednaka udaljenosti zapaljenja plamena punih limenki + 15 cm’;

                                                   (r)

                                                   isprazniti aerosolni raspršivač na 10 – 12 % nominalne napunjenosti (masene) raspršivanjem od najduže 30 sekundi. Pri tome treba poštovati minimalno vrijeme od 300 sekundi između pojedinačnih aktiviranja. Za vrijeme tih stanki raspršivači se uranjaju u vodenu kupku kako bi se temperirali;

                                                   (s)

                                                   ponoviti korake od (g) do (n) za 10 – 12 % nominalne napunjenosti aerosolnog raspršivača izostavljajući korake od (l) i (m). Ovaj se test provodi samo s aerosolnim raspršivačem u jednom položaju, tj. s ventilom gore ili dolje, ovisno o tome u kojem je položaju došlo do zapaljenja (ako se to dogodilo) kod punih raspršivača;

                                                   (t)

                                                   ubilježiti sve rezultate u tablicu 6.3.1.1. kako je dolje prikazano.

                                 6.3.1.3.2.1.   Svi se testovi provode pod usisnom napom u prostoru koji je dobro provjetravan. Provjetravanje usisne nape i prostora provodi se najmanje tri minute nakon svakog testa. Potrebno je poduzeti sve potrebne sigurnosne mjere kako ne bi došlo do udisanja produkata sagorijevanja.
                           6.3.1.3.2.2.   Limenke s 10 – 12 % nominalnog punjenja ispituju se samo jedanput. U tablici rezultata potrebno je naznačiti samo jedan rezultat;
                           6.3.1.3.2.3.   Kad se kod ispitivanja, koje se provodi u položaju predviđenom za raspršivač, dobije negativan rezultat, test se ponavlja u položaju raspršivača koji će najvjerojatnije dovesti do pozitivnog rezultata.
                           6.3.1.4.   Postupak vrednovanja rezultata
                           6.3.1.4.1.   Svi se rezultati bilježe. Na donjoj tablici 6.3.1.1. prikazan je obrazac ‚tablice rezultata’ koju treba koristiti.

                              Tablica 6.3.1.1

                                       Datum

                                       Temperatura …°C
                                       Relativna vlaga … %

                                       Naziv proizvoda

                                       Neto volumen

                                       Raspršivač 1

                                       Raspršivač 2

                                       Raspršivač 3

                                       Početna količina punjenja

                                       %

                                       %

                                       %

                                       Udaljenost raspršivača

                                       Test

                                       1 2 3

                                       1 2 3

                                       1 2 3

                                       15 cm

                                       Zapaljenje?
                                       Da ili Ne

                                       30 cm

                                       Zapaljenje?
                                       Da ili Ne

                                       45 cm

                                       Zapaljenje?
                                       Da ili Ne

                                       60 cm

                                       Zapaljenje?
                                       Da ili Ne

                                       75 cm

                                       Zapaljenje?
                                       Da ili Ne

                                       90 cm

                                       Zapaljenje?
                                       Da ili Ne

                                       Napomene – uključujući položaj raspršivača

                                 6.3.2.   Test zapaljenja u zatvorenom prostoru
                           6.3.2.1.   Uvod
                           Ovim je standardnim testom opisana metoda vrednovanja zapaljivosti sadržaja koji izlazi iz aerosolnog raspršivača prema sklonosti zapaljivanja u zatvorenom ili skučenom prostoru. Sadržaj aerosolnog raspršivača se raspršuje u cilindričnu posudu za ispitivanje u kojoj se nalazi goruća svijeća. Ako dođe do vidljivog zapaljenja, bilježi se vrijeme i raspršena količina.
                           6.3.2.2.   Uređaji i materijali
                           6.3.2.2.1.   Potrebni su sljedeći uređaji:

                                       Kronometar (zaporna ura)

                                       pouzdanost mjerenja do ± 0,2 s

                                       Kupka s vodom stalne temperature 20 °C

                                       pouzdanost mjerenja do ± 1 °C

                                       Kalibrirana laboratorijska vaga

                                       pouzdanost mjerenja do ± 0,1 g

                                       Termometar

                                       pouzdanost mjerenja do ± 1 °C

                                       Vlagomjer

                                       pouzdanost mjerenja do ± 5 %

                                       Manometar

                                       pouzdanost mjerenja do ± 0,1 bar

                                       Cilindrična posuda za ispitivanja kako

                                       je dolje opisano

                                 6.3.2.2.2.   Priprema uređaja za ispitivanje
                           6.3.2.2.2.1.   Cilindrična posuda volumena od otprilike 200 dm3, s promjerom od otprilike 600 mm i dužinom od otprilike 720 mm s otvorom na jednoj strani, priprema se kako slijedi:

                                       (a)

                                       na otvoreni se kraj pričvrsti sustav zatvaranja koji se sastoji od poklopca na šarkama; ili

                                       (b)

                                       kao sustav zatvaranja može se koristiti plastična folija debljine od 0,01 do 0,02 mm. Kad se test provodi s plastičnom folijom, ona se mora postaviti kako je u nastavku opisano: napuniti foliju preko otvorenog kraja cilindra i pričvrstiti je pomoću elastične gumice. Jakost gumice mora biti takva da se, kad se stavi oko cilindra koji leži postrance, ne istegne za više od 25 mm kad se masa od 0,45 kg pričvrsti na njezinu najnižu točku. Na foliji napraviti prorez duljine 25 mm, počevši 50 mm od ruba cilindra. Osigurati da je folija napeta;

                                       (c)

                                       s druge strane cilindra, 100 mm od ruba, izbušiti otvor promjera 50 mm tako da se nalazi na najvišem mjestu kad se posuda stavi u položaj za ispitivanje (slika 6.3.2.1.);

                                          Slika 6.3.2.1.

                                       (d)

                                       na metalni stalak 200 × 200 mm postaviti parafinsku svijeću promjera 20 do 40 mm i visine od 100 mm. Svijeća se mora zamijeniti kad sagori na manje od 80 mm visine. Plamen svijeće se zaštićuje od raspršenog sadržaja zaslonom širine 150 mm, visine 200 mm. To uključuje i skošeni dio pod 45° koji počinje na 150 mm od osnovice zaslona (slika 6.3.2.2.);

                                          Slika 6.3.2.2.

                                       (e)

                                       svijeća se s metalnim stalkom postavlja na sredinu između dva kraja cilindra (slika 6.3.2.3.);

                                          Slika 6.3.2.3.

                                       (f)

                                       cilindar se postavlja na pod ili na potporanj, na mjesto gdje je temperatura između 15 °C i 25 °C. U unutrašnjost cilindra volumena cca 200 dm3 u kojem je zapaljena svijeća rasprši se sadržaj raspršivača koji se ispituje.

                                 6.3.2.2.2.2.   U pravilu sadržaj izlazi iz otvora raspršivača pod kutom od 90° u odnosu na vertikalnu os raspršivača. Opisana shema i postupak odnose se na takvu vrstu aerosolnih raspršivača. U slučaju aerosolnih raspršivača koji raspršuju sadržaj drukčije (npr. aerosolnih raspršivača s otvorom za raspršivanje na gore) potrebno je prilagoditi uređaj i postupke u skladu s dobrom laboratorijskom praksom, vidjeti ISO/IEC 17025:1999 Općih odredbi za osposobljenost ispitnih i umjernih laboratorija.
                           6.3.2.3.   Postupak
                           6.3.2.3.1.   Opće odredbe

                                       6.3.2.3.1.1.

                                       Prije ispitivanja svaki se aerosolni raspršivač temperira te se potom aktivira raspršivanjem sadržaja od otprilike jednu sekundu. Svrha te radnje je odstraniti nehomogene tvari iz cjevčice u raspršivaču.

                                       6.3.2.3.1.2.

                                       Upute za korištenje moraju se strogo poštivati, uključujući bilo da je raspršivač predviđen za korištenje s otvorom za raspršivanje okrenutim prema gore ili prema dolje. Kad je potrebno, protresti sadržaj netom prije ispitivanja.

                                       6.3.2.3.1.3.

                                       Test se provodi u okolini bez propuha koja se može provjetriti, s kontroliranom temperaturom od 20 °C ± 5 °C i relativnom vlagom između 30 – 80 %.

                                 6.3.2.3.2.   Postupak ispitivanja

                                       (a)

                                       najmanje 3 napunjena aerosolna raspršivača po proizvodu temperiraju se na 20 °C ± 1 °C s najmanje 95 % raspršivača uronjenog u vodu u trajanju najmanje 30 minuta prije svakoga testa (ako je aerosol potpuno uronjen, 30 minuta je dovoljno);

                                       (b)

                                       izmjeriti ili izračunati stvarni volumen spremnika raspršivača u dm3;

                                       (c)

                                       pridržavati se općih odredbi. Bilježiti temperaturu i relativnu vlagu okoline;

                                       (d)

                                       odrediti tlak u raspršivaču i početnu količinu raspršivanja na 20 °C ± 1 °C (kako bi se izdvojili neispravni ili djelomično napunjeni aerosolni raspršivači);

                                       (e)

                                       izvagati jedan aerosolni raspršivač i zabilježiti njegovu masu;

                                       (f)

                                       zapaliti svijeću i postaviti sustav zatvaranja (poklopac ili plastičnu foliju);

                                       (g)

                                       staviti otvor ventila aerosolnog raspršivača 35 mm, ili bliže za proizvod sa širom površinom raspršivanja, od simetrale otvora u cilindru. Pokrenuti zapornu uru i prema uputama za korištenje proizvoda usmjeriti mlaz prema sredini suprotnog kraja (poklopcu ili plastičnoj foliji). Aerosolni raspršivač se ispituje u položaju u kojem je predviđen za korištenje, npr. s ventilom gore ili dolje;

                                       (h)

                                       raspršivati sadržaj sve dok ne dođe do zapaljenja. Zaustaviti zapornu uru i zabilježiti izmjereno vrijeme. Ponovno izvagati aerosolni raspršivač i zabilježiti njegovu masu;

                                       (i)

                                       prozračiti i očistiti cilindar odstranjujući sve ostatke koji bi mogli imati utjecaja na sljedeći test. Ostaviti cilindar da se ohladi ako je potrebno;

                                       (j)

                                       ponoviti postupak ispitivanja, korake od (d) do (i) za druga dva aerosolna raspršivača istovrsnog proizvoda (ukupno tri: svaki se raspršivač ispituje samo jednom);

                                 6.3.2.4.   Metoda vrednovanja rezultata
                           6.3.2.4.1.   Sastavlja se izvještaj o ispitivanju koji sadrži sljedeće podatke:

                                       (a)

                                       ispitivani proizvod i njegove karakteristike;

                                       (b)

                                       unutrašnji tlak i količina raspršenog sadržaja aerosolnog raspršivača;

                                       (c)

                                       temperatura i relativna vlaga prostora;

                                       (d)

                                       za svaki test, potrebno vrijeme raspršivanja (s) da dođe do zapaljenja (ako se proizvod ne zapali, zabilježiti);

                                       (e)

                                       masa proizvoda raspršena kod svakog testa (u g);

                                       (f)

                                       stvarni volumen cilindra (u dm3).

                                 6.3.2.4.2.   Vremenski ekvivalent (teq) potrebnog za postizanje zapaljenja u jednom kubnom metru može se izračunati kako slijedi:

                           6.3.2.4.3.   Gustoća raspršivanja sadržaja (Ddef) potrebna da dođe do zapaljenja za vrijeme ispitivanja može se izračunati kako slijedi:

                           6.3.3.   Test zapaljivosti aerosolne pjene
                           6.3.3.1.   Uvod
                           6.3.3.1.1.   U ovom standardnom testu opisana je metoda utvrđivanja zapaljivosti aerosolnog sadržaja raspršenog u obliku pjene, musa, gela ili paste. Aerosolni raspršivač, koji ispušta pjenu, mus, gel ili pastu raspršuje se (oko 5 g) na staklo za promatranje, a izvor paljenja (svijeća, tanka voštana svijeća, šibica ili upaljač) stavi se na rub stakla kako bi se utvrdilo dolazi li do zapaljenja ili održavanja gorenja pjene, musa, gela ili paste. Zapaljenje se definira kao stabilan plamen koji se održi najmanje dvije sekunde s najmanje 4 cm visine.
                           6.3.3.2.   Uređaji i materijali
                           6.3.3.2.1.   Potrebni su sljedeći uređaji:

                                       Skalirani mjerač, držač i stezaljka podjela

                                       skale u cm

                                       Vatrostalno staklo sata, oko 150 mm u promjeru

                                       Kronometar (zaporna ura)

                                       pouzdanost mjerenja do ± 0,2 s

                                       Svijeća, tanka voštana svijeća, šibica ili upaljač

                                       Kalibrirana laboratorijska vaga

                                       pouzdanost mjerenja do ± 0,1 g

                                       Kupka s vodom sa stalnom temperaturom 20 °C

                                       pouzdanost mjerenja do ± 1 °C

                                       Termometar

                                       pouzdanost mjerenja do ± 1 °C

                                       Vlagomjer

                                       pouzdanost mjerenja do ± 5 %

                                       Manometar

                                       pouzdanost mjerenja do ± 0,1 bar

                                 6.3.3.2.2.   Staklo se stavi na vatrostalnu površinu u prostoru zaštićenom od propuha koji se može prozračivati poslije svakog testa. Skalirani se mjerač postavi izravno iza stakla i pričvrsti okomito pomoću držača i stezaljke.
                           6.3.3.2.3.   Mjerač se postavi na takav način da je njegov početak u razini s rubom stakla.
                           6.3.3.3.   Postupak
                           6.3.3.3.1.   Opće odredbe

                                       6.3.3.3.1.1.

                                       Prije ispitivanja svaki se aerosolni raspršivač temperira te se potom aktivira otprilike jednu sekundu. Svrha je te radnje odstraniti nehomogene tvari iz cjevčice u raspršivaču.

                                       6.3.3.3.1.2.

                                       Upute za korištenje moraju se strogo poštivati, uključujući bilo da je raspršivač predviđen za korištenje s ventilom za raspršivanje okrenutim prema gore ili prema dolje. Kad je potrebno, protresti sadržaj netom prije ispitivanja.

                                       6.3.3.3.1.3.

                                       Test se provodi u okolini zaštićenoj od propuha koja se može prozračivati, s kontroliranom temperaturom od 20 °C ± 5 °C i relativnom vlagom između 30 – 80 %.

                                 6.3.3.3.2.   Postupak ispitivanja

                                       (a)

                                       najmanje četiri puna aerosolna raspršivača po proizvodu temperiraju se na 20 °C ± 1 °C s najmanje 95 % raspršivača uronjenog u vodu najmanje 30 minuta prije svakoga testa (ako je aerosol potpuno uronjen, 30 minuta je dovoljno);

                                       (b)

                                       pridržavati se općih odredbi. Bilježiti temperaturu i relativnu vlagu okoline;

                                       (c)

                                       odrediti unutrašnji tlak kod 20 °C ± 1 °C (kako bi se izdvojili neispravni ili djelomično napunjeni aerosolni raspršivači);

                                       (d)

                                       izmjeriti maseni ili volumni protok aerosolnog raspršivača koji se ispituje, kako bi se količina raspršenog proizvoda koji se testira mogla točnije odrediti;

                                       (e)

                                       izvagati jedan aerosolni raspršivač i zabilježiti njegovu masu;

                                       (f)

                                       na temelju izmjerenog masenog ili volumnog protoka uz poštivanje uputa proizvođača, raspršiti otprilike 5 g proizvoda na sredinu čistog stakla do visine od najviše 25 mm;

                                       (g)

                                       u roku od pet sekundi nakon prestanka raspršivanja, približiti izvor paljenja na donji rub uzorka i u isto vrijeme pokrenuti zapornu uru. Ako je potrebno, odmaknuti izvor paljenja od ruba uzorka nakon otprilike dvije sekunde, kako bi se moglo jasno vidjeti je li došlo do zapaljenja. Ako nema očitog zapaljenja, ponovno približiti izvor paljenja na rub uzorka;

                                       (h)

                                       ako dođe do zapaljenja zabilježiti sljedeće podatke:

                                                   i.

                                                   maksimalnu visinu plamena u cm iznad osnovice stakla;

                                                   ii.

                                                   trajanje plamena u s;

                                                   iii.

                                                   osušiti aerosolni raspršivač i ponovno ga izvagati te izračunati masu raspršenog sadržaja;

                                       (i)

                                       prozračiti prostor u kojem se ispituje odmah nakon svakog testa;

                                       (j)

                                       ako ne dođe do zapaljenja i raspršeni sadržaj ostane u obliku pjene ili paste cijelo vrijeme ispitivanja, ponoviti korake od (e) do (i) Ostaviti sadržaj stajati 30 sekundi, 1 minutu, 2 minute ili 4 minute prije primjene izvora paljenja;

                                       (k)

                                       ponoviti korake od (e) do (j) postupka ispitivanja još dva puta (ukupno 3) s istim raspršivačem;

                                       (l)

                                       ponoviti korake postupka ispitivanja od (e) do (k) za još druga dva aerosolna raspršivača (ukupno 3) istog proizvoda.

                                 6.3.3.4.   Metoda vrednovanja rezultata
                           6.3.3.4.1.   Sastavlja se izvještaj o ispitivanju koji sadrži sljedeće podatke:

                                       (a)

                                       je li se proizvod zapalio;

                                       (b)

                                       maksimalna visina plamena u cm;

                                       (c)

                                       trajanje plamena u s;

                                       (d)

                                       masa ispitanog proizvoda.”


title: Direktiva Komisije 2005/6/EZ od 26. siječnja 2005. o izmjeni Direktive 71/250EEZ u vezi s iskazivanjem i vrednovanjem rezultata ispitivanja propisanih u Direktivi 2002/32/EZ  Tekst značajan za EGP

text:
               03/Sv. 033

               HR

               Službeni list Europske unije

               55

         32005L0006

               L 024/33

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               26.01.2005.

      DIREKTIVA KOMISIJE 2005/6/EZ
   od 26. siječnja 2005.
   o izmjeni Direktive 71/250EEZ u vezi s iskazivanjem i vrednovanjem rezultata ispitivanja propisanih u Direktivi 2002/32/EZ
   (Tekst značajan za EGP)
   KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice,
   uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 70/373/EEZ od 20. srpnja 1970. o uvođenju metoda uzorkovanja i analitičkih metoda Zajednice za službenu kontrolu hrane za životinje (1), a posebno njezin članak 2.,
   budući da:

               (1)

               Direktiva Komisije 71/250/EEZ od 15. lipnja 1971. o utvrđivanju analitičkih metoda Zajednice za službenu kontrolu hrane za životinje (2), sadrži i odredbe u vezi s iskazivanjem rezultata.

               (2)

               Kako bi se osigurao usklađen pristup primjeni Direktive 2002/32/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. svibnja 2002. o nepoželjnim tvarima u hrani za životinje (3), od velikog je značaja da se rezultati analiza u svim državama članicama iskazuju i vrednuju na jedinstven način.

               (3)

               Treba stoga na odgovarajući način izmijeniti Direktivu 71/250/EEZ.

               (4)

               Mjere predviđene u ovoj Direktivi u skladu su s mišljenjem Stalnog odbora za prehrambeni lanac i zdravlje životinja,

         DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Direktiva 71/250/EEZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               U članku 1. dodaje se sljedeći stavak nakon drugog stavka:
               „U vezi s nepoželjnim tvarima u smislu Direktive 2002/32/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (4), uključujući dioksine i dioksinima slične PCB-e, primjenjuje se točka C stavak 3. dijela 1. Priloga ovoj Direktivi.

               2.

               Prilog se izmjenjuje u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.

         Članak 2.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s odredbama ove Direktive najkasnije dvanaest mjeseci od njezina stupanja na snagu. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih propisa i korelacijsku tablicu između tih propisa i ove Direktive.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takvo upućivanje. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju zakone i druge propise nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 26. siječnja 2005.

            Za Komisiju

         Markos KYPRIANOU

            Član Komisije

      (1)  SL L 170, 3.8.1970., str. 2. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Uredbom (EZ) br. 807/2003 (SL L 122, 16.5.2003., str. 36.).

      (2)  SL L 155, 12.7.1971., str. 13. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 1999/27/EZ (SL L 118, 6.5.1999., str. 36.).

      (3)  SL L 140, 30.5.2002., str. 10. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 2003/100/EZ (SL L 285, 1.11.2003., str. 33.).

      (4)  SL L 140, 30.5.2002., str. 10.”
   PRILOG
   U točki C, primjena analitičkih metoda i iskazivanje rezultata, dijela 1. opće odredbe o analitičkim metodama za hranu za životinje u Prilogu Direktivi 71/250/EEZ, dodaje se sljedeća točka 3.:

                  „3.

                  U vezi s nepoželjnim tvarima u smislu Direktive 2002/32/EZ, uključujući dioksine i dioksinima slične PCB-e, proizvod namijenjen za hranu za životinje smatra se neusklađenim u odnosu na određenu najvišu dopuštenu količinu, ako je rezultat analize veći od najveće dopuštene količine, uzimajući u obzir proširenu mjernu nesigurnost i korekciju za iskorištenje. Za ocjenu usklađenosti, koristi se analizirana koncentracija nakon korekcije za iskorištenje od koje se oduzima proširena mjerna nesigurnost. Postupak se primjenjuje samo u slučajevima kad analitička metoda omogućava procjenu mjerne nesigurnosti i korekcije za iskorištenje (npr. taj postupak nije moguć u slučaju mikroskopske analize).
                  Rezultati analize iskazuju se na sljedeći način (ako analitička metoda koja se koristi omogućava procjenu mjerne nesigurnosti i stupnja iskorištenja):

                              (a)

                              potrebno je naznačiti: je li provedena korekcija ili ne, način iskazivanja i razina iskorištenja;

                              (b)

                              kao ‚x +/- U’, pri čemu je x rezultat analize i U proširena mjerna nesigurnost, uz uporabu obuhvatnog faktora 2 čime se postiže razina pouzdanosti od približno 95 %.”


title: Direktiva Komisije 2005/67/EZ od 18. listopada 2005. o izmjeni, radi prilagodbe, priloga I. i II. Direktivi Vijeća 86/298/EEZ, priloga I. i II. Direktivi Vijeća 87/402/EEZ i priloga I., II. i III. Direktivi 2003/37/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u odnosu na homologaciju tipa traktora za poljoprivredu i šumarstvo  Tekst značajan za EGP

text:
               13/Sv. 012

               HR

               Službeni list Europske unije

               289

         32005L0067

               L 273/17

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               18.10.2005.

      DIREKTIVA KOMISIJE 2005/67/EZ
   od 18. listopada 2005.
   o izmjeni, radi prilagodbe, priloga I. i II. Direktivi Vijeća 86/298/EEZ, priloga I. i II. Direktivi Vijeća 87/402/EEZ i priloga I., II. i III. Direktivi 2003/37/EZ Europskog parlamenta i Vijeća u odnosu na homologaciju tipa traktora za poljoprivredu i šumarstvo
   (Tekst značajan za EGP)
   KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice,
   uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 86/298/EEZ od 26. svibnja 1986. o stražnjim zaštitnim konstrukcijama za slučaj prevrtanja uskih traktora na kotačima za poljoprivredu i šumarstvo (1), a posebno njezin članak 12.,
   uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 87/402/EEZ od 25. lipnja 1987. o zaštitnim konstrukcijama za slučaj prevrtanja, ugrađenim ispred vozačkog sjedala uskih traktora na kotačima za poljoprivredu i šumarstvo (2), a posebno njezin članak 11.,
   uzimajući u obzir Direktivu 2003/37/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. svibnja 2003. o homologaciji traktora za poljoprivredu i šumarstvo, njihovih prikolica i priključnih vučenih strojeva, kao i njihovih sustava, sastavnih dijelova ili zasebnih tehničkih jedinica i o stavljanju izvan snage Direktive 74/150/EEZ (3), a posebno njezin članak 19. stavak 1. točke (a) i (b),
   budući da:

               (1)

               Direktivom 2003/37/EZ se uvodi ugradnja sidrišta sigurnosnih pojasa kao novi zahtjev za homologaciju tipa vozila kao cjeline za poljoprivredu ili šumarstvo u skladu s Direktivom Vijeća 76/115/EEZ od 18. prosinca 1975. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na sidrišta sigurnosnih pojaseva motornih vozila (4). Kako se Direktiva 76/115/EEZ odnosi na homologaciju tipa vozila koja nisu poljoprivredna, potrebno je propisati koje zahtjeve te Direktive treba primjenjivati na određene traktore za poljoprivredu i šumarstvo.

               (2)

               Zahtjevi u Dodatku 1. Prilogu I. Direktivi 76/115/EEZ za naprijed okrenuta središnja sjedala vozila kategorije N3 su prikladni za traktore najveće konstrukcijske brzine od 40 km/h ili manje.

               (3)

               Vijeće OECD-a je 29. ožujka 2005. potvrdilo Odluku C(2005) 1 koja uspostavlja nove verzije OECD kodova za ispitivanje traktora za poljoprivredu i šumarstvo.

               (4)

               Upućivanje na OECD kodove je potrebno prilagoditi u direktivama 2003/37/EZ, 86/298/EEZ i 87/402/EEZ kako bi se Odluka C(2005) 1 Vijeća OECD-a uzela u obzir.

               (5)

               Stoga se direktive 86/298/EEZ, 87/402/EEZ i 2003/37/EZ moraju na odgovarajući način izmijeniti.

               (6)

               Predviđene odredbe ove Direktive u skladu su s mišljenjem Odbora osnovanom prema članku 20. stavku 1. Direktive 2003/37/EZ,

         DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Prilozi I., II. i III. Direktivi 2003/37/EZ mijenjaju se u skladu s Prilogom I. ovoj Direktivi.
   Članak 2.
   Prilozi I. i II. Direktivi 86/298/EEZ mijenjaju se u skladu s Prilogom II. ovoj Direktivi.
   Članak 3.
   Prilozi I. i II. Direktivi 87/402/EEZ mijenjaju se u skladu s Prilogom III. ovoj Direktivi.
   Članak 4.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 31. prosinca 2005. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba i korelacijsku tablicu između tih odredaba i ove Direktive.
   Kada države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 5.
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 6.
   Ova je Direktiva upućena država članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 18. listopada 2005.

            Za Komisiju

         Günter VERHEUGEN

            Potpredsjednik

      (1)  SL L 186, 8.7.1986., str. 26. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Aktom o pristupanju iz 2003.

      (2)  SL L 220, 8.8.1987., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Aktom o pristupanju iz 2003.

      (3)  SL L 171, 9.7.2003., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 2005/13/EZ (SL L 55, 1.3.2005., str. 35.)

      (4)  SL L 24, 30.1.1976., str. 6. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 96/38/EZ (SL L 187, 26.1.1996., str. 95.)
   PRILOG I.
   Prilozi I., II. i III. Direktivi 2003/37/EZ mijenjaju se kako slijedi:

               1.

               U Prilogu I., dijelu 4, točki 3.6.1. riječi „OECD kodom 1 ili 2” zamjenjuju se s „OECD kodom 2”.

               2.

               Prilog II. mijenja se kako slijedi:

                           (a)

                           u retku 26.1. poglavlja B. dijela I. riječi „Sidrišne točke za sigurnosne pojaseve” zamjenjuju se sa „Sidrišta sigurnosnih pojasa (1).

                           (b)

                           dio II.C poglavlja B zamjenjuje se sljedećim:
                           „Dio II.C

                                 Sukladnost s OECD standardnim kodovima

                           Izvještaji o ispitivanju (potpuni) u skladu s niže navedenim OECD kodovima mogu se upotrijebiti umjesto izvještaja o ispitivanju sastavljenim u skladu s odgovarajućim pojedinačnim direktivama.

                                       Broj naveden u tablici u dijelu I.
                                       (pojedinačne direktive)

                                       Predmet

                                       OECD kodovi (2)

                                       10.1.

                                       77/536/EEZ

                                       Službena ispitivanja zaštitnih konstrukcija na traktorima za poljoprivredu i šumarstvo (dinamičko ispitivanje)

                                       Kod 3

                                       26.1.

                                       76/115/EEZ

                                       16.1.

                                       79/622/EEZ

                                       Službena ispitivanja zaštitnih konstrukcija na traktorima za poljoprivredu i šumarstvo (statičko ispitivanje)

                                       Kod 4

                                       26.1.

                                       76/115/EEZ

                                       19.1.

                                       86/298/EEZ

                                       Službena ispitivanja stražnjih zaštitnih konstrukcija na uskim traktorima na kotačima za poljoprivredu i šumarstvo

                                       Kod 7

                                       26.1.

                                       76/115/EEZ

                                       21.1.

                                       87/402/EEZ

                                       Službena ispitivanja prednjih zaštitnih konstrukcija na uskim traktorima na kotačima za poljoprivredu i šumarstvo

                                       Kod 6

                                       26.1.

                                       76/115/EEZ

                                       SD (3)

                                       Službena ispitivanja zaštitnih konstrukcija na traktorima na gusjenicama za poljoprivredu i šumarstvo

                                       Kod 8

                                       26.1.

                                       76/115/EEZ

               3.

               U Prilogu III., dijelu I.A, točki 3.6.1. riječi „OECD kodom 1 ili 2” zamjenjuju se s „OECD kodom 2”.

      (1)  Najmanji broj sidrišnih točaka zahtijevanih za traktore kategorija T1, T2, T3, C1, C2 i C3 je dva, određen u Dodatku 1. Prilogu I. Direktivi 75/115/EEZ za naprijed okrenuta središnja sjedala vozila kategorije N3. Ispitna opterećenja utvrđena u točkama 5.4.3. i 5.4.4. Priloga I. toj Direktivi za vozila kategorije N3 primjenjuju se za traktore tih kategorija.”

      (2)  Izvještaji o ispitivanju moraju biti u skladu s Odlukom C(2005) 1 OECD-a. Istovrijednost izvještaja o ispitivanju može se priznati samo za sidrišta sigurnosnih pojasa ako su ispitana.
   Izvještaji o ispitivanju u skladu s kodovima prema Odluci C(2000) 59 kako je zadnje izmijenjena Odlukom C(2003) 252 mogu se također prihvatiti tijekom prijelaznog razdoblja od jedne godine računajući od dana objave Odluke C(2005) 1 OECD-a na web-stranici OECD-a, tj. do 21. travnja 2006.

      (3)  SD: bit će obuhvaćeno pojedinačnom direktivom.”
   PRILOG II.
   Prilozi I. i II. Direktivi 86/298/EEZ mijenjaju se kako slijedi:

               1.

               U Prilogu I., točka 1. zamjenjuje se sljedećim:

                           „1.

                           Primjenjuju se definicije i zahtjevi točke 1. koda 7 Odluke C(2005) 1 OECD-a od 29. ožujka 2005. s iznimkom točke 1.1.”

               2.

               Prilog II. zamjenjuje se sljedećim tekstom:

                  „PRILOG II.
                  Tehnički zahtjevi
                  Tehnički zahtjevi za EZ homologaciju tipa stražnjih zaštitnih konstrukcija pri prevrtanju uskih traktora na kotačima za poljoprivredu ili šumarstvo su oni koji su navedeni u točki 3. koda 7 Odluke C(2005) 1 OECD-a od 29. ožujka 2005., s iznimkom točaka 3.1.4. (Izvještaji o ispitivanju), 3.4. (Manje preinake), 3.5. (Označivanje) i 3.6. (Značajka sidrišta sigurnosnoga pojasa).”

         PRILOG III.
   Prilozi I. i II. Direktivi 87/402/EEZ mijenjaju se kako slijedi:

               1.

               U Prilogu I., točka 1. zamjenjuje se sljedećim:
               „Primjenjuju se definicije i zahtjevi točke 1. koda 6 Odluke C(2005) 1 OECD-a od 29. ožujka 2005. s iznimkom točke 1.1.”

               2.

               Prilog II. zamjenjuje se sljedećim tekstom:

                  „PRILOG II.
                  Tehnički zahtjevi
                  Tehnički zahtjevi za EZ homologaciju tipa zaštitnih konstrukcija pri prevrtanju ugrađenih ispred vozačkog sjedala uskih traktora na kotačima za poljoprivredu ili šumarstvo su oni koji su navedeni u točki 3. koda 6 Odluke C(2005) 1 OECD-a od 29. ožujka 2005., s iznimkom točaka 3.2.4. (Izvještaji o ispitivanju), 3.5. (Manje preinake), 3.6. (Označivanje) i 3.7. (Značajka sidrišta sigurnosnoga pojasa).”


title: Direktiva Vijeća 96/50/EZ od 23. srpnja 1996. o usklađivanju uvjeta za dobivanje nacionalnih svjedodžbi zapovjednika za prijevoz robe i putnika unutarnjim vodnim putovima u Zajednici

text:
               06/Sv. 007

               HR

               Službeni list Europske unije

               23

         31996L0050

               L 235/31

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               23.07.1996.

      DIREKTIVA VIJEĆA 96/50/EZ
   od 23. srpnja 1996.
   o usklađivanju uvjeta za dobivanje nacionalnih svjedodžbi zapovjednika za prijevoz robe i putnika unutarnjim vodnim putovima u Zajednici
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 75.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   u skladu s postupkom iz članka 189.c Ugovora (3)

   budući da je potrebno uvesti zajedničke odredbe o plovidbi plovila unutarnjim vodnim putovima u Zajednici; budući da je prvi korak prema ovom cilju bio postignut donošenjem Direktive Vijeća 91/672/EEZ od 19. prosinca 1991. o uzajamnom priznavanju nacionalnih svjedodžbi zapovjednika za prijevoz putnika i robe unutarnjim vodnim putovima (4);
   budući da zbog razlika u nacionalnim zakonodavstvima koja se odnose na uvjete za dobivanje svjedodžbi zapovjednika za unutarnju plovidbu i potrebe da se sigurnosni zahtjevi u unutarnjoj plovidbi postupno postrože treba donijeti pravila Zajednice za izdavanje tih svjedodžbi kako bi se spriječilo svako narušavanje tržišnog natjecanja;
   budući da, kako bi se jamčila potrebna ujednačenost i transparentnost, Zajednica treba definirati model za jedinstvenu nacionalnu svjedodžbu zapovjednika koju uzajamno priznaju države članice bez obveze zamjene i za čije bi odobravanje, u skladu s načelom supsidijarnosti, odgovorne bile države članice;
   budući da nacionalni vodni putovi koji nisu povezani s plovnom mrežom druge države članice ne podliježu međunarodnom tržišnom natjecanju i stoga nije potrebno da za te vodne putove budu obavezne zajedničke odredbe za izdavanje svjedodžbi zapovjednika utvrđene u ovoj Direktivi;
   budući da glavni cilj ovih zajedničkih odredaba mora biti poboljšanje sigurnosti plovidbe i zaštita ljudskog života; budući da je stoga bitno da ove odredbe utvrde minimalne zahtjeve koje podnositelj molbe mora ispuniti kako bi dobio svjedodžbu zapovjednika za unutarnju plovidbu;
   budući da se zahtjevi u pitanju moraju odnositi najmanje na potrebnu dob za upravljanje plovilom, tjelesnu i duševnu sposobnost podnositelja molbe, njegovo profesionalno iskustvo i poznavanje određenih predmeta koji se odnose na upravljanje plovilom; budući da u interesu sigurnosti plovila i osoba na njemu države članice mogu uvesti dodatne zahtjeve posebno u pogledu poznavanja lokalnih okolnosti; budući da je za navigaciju uz pomoć radara ili upravljanje plovilom koje prevozi putnike potrebno dodatno stručno znanje;
   budući da je potrebno predvidjeti odgovarajuće postupke radi prilagodbe Priloga ovoj Direktivi; budući da je stoga primjereno da Odbor uspostavljen člankom 7. Direktive 91/672/EEZ pomaže Komisiji u prilagodbi priloga,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   1.   Države članice koje izdaju svjedodžbe zapovjednika za prijevoz robe i putnika unutarnjim vodnim putovima u Zajednici, dalje u tekstu „svjedodžba”, to rade u skladu s modelom Zajednice opisanim u Prilogu I., koji je u skladu s ovom Direktivom.
   2.   Države članice poduzimaju sve odgovarajuće mjere kako bi spriječile rizik krivotvorenja svjedodžbi.
   3.   Svjedodžbe izdaje nadležno tijelo država članica u skladu s ovom Direktivom. Ono vodi računa o posebnim značajkama vodnih putova i svjedodžbi iz članka 1. Direktive 91/672/EEZ, a to su:

               —

               svjedodžba zapovjednika za sve vodne putove u državama članicama, s izuzetkom vodnih putova na koje se primjenjuje Uredba o izdavanju dozvole za plovidbu Rajnom (skupina A),

               —

               svjedodžba zapovjednika koja vrijedi za sve vodne putove u državama članicama, s izuzetkom vodnih putova pomorskog karaktera iz Priloga II. Direktivi 91/672/EEZ, te s izuzetkom vodnih putova na koje se primjenjuje Uredba o izdavanju dozvola za plovidbu Rajnom (skupina B).

         4.   Svjedodžbe skupine A ili skupine B koje izdaje država članica u skladu s ovom Direktivom vrijede za sve vodne putove skupine A ili skupine B u Zajednici.
   5.   Podložno članku 8. stavku 2., dozvola za plovidbu Rajnom, izdana u skladu s revidiranom Konvencijom za plovidbu Rajnom, vrijedi za sve vodne putove u Zajednici.
   6.   Nacionalne svjedodžbe zapovjednika, obostrano priznate Direktivom 91/672/EEZ, koje se nalaze u Prilogu I. ovoj Direktivi i izdane su najkasnije 18 mjeseci nakon dana stupanja na snagu ove Direktive, vrijede bez obveze zamjene.
   Članak 2.
   Za potrebe ove Direktive:

               (a)

               „nadležno tijelo” znači tijelo koje je država članica odredila za izdavanje svjedodžbi nakon provjere ispunjava li podnositelji molbe zahtjeve;

               (b)

               „zapovjednik” znači osoba koja ima potrebnu sposobnost i kvalifikacije za upravljanje plovilom na vodnim putovima država članica i koja je na plovilu odgovorna za plovidbu;

               (c)

               „član posade palube” znači osoba koja je redovno sudjelovala u upravljanju plovilom u unutarnjoj plovidbi, uključujući upravljanje kormilom.

         Članak 3.
   1.   Ova se Direktiva primjenjuje na sve zapovjednike plovila na unutarnjim vodnim putovima: barže na vlastiti pogon, remorkeri, potiskivači, barže, potisni konvoj ili parne formacije, koji su namijenjeni za prijevoz robe i putnika, osim na:

               —

               zapovjednike plovila dužine do 20 metara namijenjenih za prijevoz robe,

               —

               zapovjednike plovila namijenjenih za prijevoz putnika koji pored posade prevoze do 12 osoba.

         2.   Država članica nakon savjetovanja s Komisijom može od primjene ove Direktive izuzeti zapovjednike koji djeluju isključivo na nacionalnim vodnim putovima koji nisu povezani s plovnom mrežom druge države članice i izdati im nacionalne svjedodžbe zapovjednika, čiji se uvjeti za dobivanje mogu razlikovati od onih utvrđenih ovom Direktivom. Valjanost tih nacionalnih svjedodžbi u tom je slučaju ograničena na te vodne putove.
   Članak 4.
   1.   Kako bi dobio svjedodžbu, podnositelj molbe mora ispuniti minimalne zahtjeve utvrđene u člancima od 5. do 8. Svjedodžba navodi ima li voditelj čamca odobrenje skupine A ili skupine B.
   2.   Svjedodžbe koje su izdale države članice i ispunjavaju minimalne zahtjeve navedene u stavku 1. uzajamno se priznaju.
   Članak 5.
   Podnositelj molbe, da bi dobio svjedodžbu, mora imati najmanje 21 godinu. Međutim, države članice još uvijek mogu izdavati svjedodžbe osobama koje imaju 18 godina ili više. Priznavanje od strane države članice svjedodžbe koju je izdala druga država članica može ovisiti o uvjetima najmlađe dobi koji vrijede u toj državi članici za izdavanje svjedodžbe za istu skupinu.
   Članak 6.
   1.   Podnositelj molbe dokazuje svoju fizičku i mentalnu sposobnost zdravstvenim pregledom kod liječnika kojeg priznaje nadležno tijelo. Taj pregled posebno obuhvaća oštrinu vida i sluha, prepoznavanje boja, motoriku gornjih i donjih udova te neuropsihijatrijsko i kardiovaskularno stanje podnositelja molbe.
   2.   Kada napuni 65 godina, imatelj svjedodžbe mora proći pregled iz stavka 1. u sljedeća tri mjeseca, a nakon toga svake godine; nadležno tijelo ovjerava svjedodžbu napomenom da je voditelj čamca ispunio ovu obavezu.
   Članak 7.
   1.   Podnositelj molbe mora pružiti dokaz o najmanje četverogodišnjem profesionalnom iskustvu kao član posade palube na plovilu za plovidbu unutarnjim vodama.
   2.   Da bi se profesionalno iskustvo uzelo u obzir, nadležno ga tijelo mora potvrditi upisom u evidenciju o osobnim uslugama. Ono je moglo biti stečeno na bilo kojim vodnim putovima država članica. U slučaju vodnih putova čiji su dijelovi tokova na području Zajednice, poput Dunava, Elbe i Odre, uzima se u obzir profesionalno iskustvo stečeno na svim dijelovima tih vodenih tokova.
   3.   Najkraće trajanje profesionalnog iskustva iz stavka 1. može se smanjiti za najviše tri godine:

               (a)

               kada podnositelj molbe ima diplomu koju priznaje nadležno tijelo koja potvrđuje specijaliziranu izobrazbu u unutarnjoj plovidbi koja se sastoji od praktičnog upravljanja plovilom; smanjenje ne može biti veće od trajanja specijalizirane izobrazbe; ili

               (b)

               kada podnositelj molbe može pružiti dokaz o profesionalnom iskustvu stečenom na pomorskom plovilu kao član posade palube; da bi dobio najveće smanjenje od tri godine, podnositelj molbe mora pružiti dokaz o najmanje četverogodišnjem iskustvu u pomorskoj plovidbi.

         4.   Najkraće trajanje profesionalnog iskustva predviđenog u stavku 1. može se smanjiti za najviše tri godine kada je podnositelj molbe položio praktični ispit iz upravljanja plovilom; svjedodžba u tom slučaju obuhvaća samo plovila čija su nautička svojstva slična svojstvima plovila kojim je obavljen praktični ispit.
   Članak 8.
   1.   Podnositelj molbe mora položiti ispit stručnog znanja; taj ispit mora obuhvaćati barem općenite predmete navedene u poglavlju A Priloga II.
   2.   Podložno savjetovanju s Komisijom, država članica može tražiti da zapovjednik ispuni dodatne zahtjeve u pogledu poznavanja lokalnih okolnosti za plovidbu određenim vodnim putovima, s izuzetkom vodnih putova morskog karaktera iz Priloga II. Direktivi 91/672/EEZ.
   Podložno istoj ogradi, država članica može zahtijevati da zapovjednik putničkog plovila u određenim ograničenim prometnim područjima ima detaljnije stručno znanje o posebnim odredbama koje se odnose na sigurnost putnika, posebno u slučaju nesreća, požara ili brodoloma.
   Članak 9.
   1.   Kako bi dobio odobrenje za navigaciju uz pomoć radara, zapovjednik mora imati posebnu potvrdu koju nadležno tijelo izdaje kao dokaz da je prošao ispit koji obuhvaća stručno znanje predmeta iz poglavlja B Priloga II.
   Države članice priznaju kvalifikacije izdane na temelju uredbe o izdavanju kvalifikacija za upravljanje plovilom uz pomoć radara na Rajni.
   2.   Sposobnost podnositelja molbe koji ispunjava uvjete utvrđene u stavku 1. za plovidbu uz pomoć radara potvrđuje nadležno tijelo u obliku ovjere na svjedodžbi.
   Članak 10.
   Za plovidbu plovilom koje prevozi putnike na vodnim putovima država članica, zapovjednik ili neki drugi član posade mora imati posebnu svjedodžbu koju izdaje nadležno tijelo kao dokaz da je položio ispit stručnog znanja predmeta iz poglavlja C Priloga II.
   Članak 11.
   U skladu s postupkom utvrđenim u članku 12., Komisija može poduzeti potrebne korake radi prilagođavanja oblika svjedodžbe zapovjednika iz Priloga I., kao i stručnih znanja potrebnih za izdavanje svjedodžbe iz Priloga II.
   Članak 12.
   1.   U primjeni članka 11. Komisiji pomaže Odbor uspostavljen člankom 7. Direktive 91/672/EEZ.
   2.   Predstavnik Komisije Odboru podnosi nacrt mjera koje je potrebno poduzeti. Odbor daje svoje mišljenje o nacrtu u roku koji predsjednik može odrediti u skladu s hitnošću predmeta. Mišljenje se donosi većinom utvrđenom u članku 148. stavku 2. Ugovora u slučaju odluka koje Vijeće treba donijeti na prijedlog Komisije. Glasovi predstavnika država članica u Odboru se ponderiraju na način utvrđen u tom članku. Predsjednik ne glasuje.

               (3)

                           (a)

                           Komisija donosi mjere koje se odmah primjenjuju.

                           (b)

                           Međutim, ako te mjere nisu u skladu s mišljenjem Odbora, Komisija o njima odmah obavješćuje Vijeće. U tom slučaju Komisija može odgoditi primjenu mjera o kojima je odlučila za najviše mjesec dana od dana te obavijesti. Vijeće može kvalificiranom većinom u istom roku donijeti različitu odluku.

         Članak 13.
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije 18 mjeseci nakon dana njezina stupanja na snagu. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji odmah dostavljaju tekst odredaba koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   3.   Države članice si prema potrebi međusobno pomažu u provedbi ove Direktive.
   Članak 14.
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europskih zajednica.
   Članak 15.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 23. srpnja 1996.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         I. YATES

      (1)  SL C 280, 6.10.1994., str. 5.

      (2)  Mišljenje od 25. siječnja 1995. (SL C 102, 24.4.1995., str. 5.).

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 2. ožujka 1995. (SL C 68, 20.3.1995., str. 41.), zajedničko stajalište Vijeća od 8. prosinca 1995. (SL C 356, 30.12.1995., str. 66.) i Odluka Europskog parlamenta od 9. svibnja 1996. (SL C 152, 27.5.1996., str. 46.).

      (4)  SL L 373, 31.12.1991., str. 29.
   PRILOG I.
   MODEL SVJEDODŽBE ZAPOVJEDNIKA ZA UNUTARNJU PLOVIDBU
   (85 mm × 54 mm – svijetloplava pozadina)
   Fizička svojstva papira moraju biti u skladu sa standardima ISO 78.10.

   PRILOG II.
   STRUČNO ZNANJE POTREBNO ZA DOBIVANJE SVJEDODŽBE ZAPOVJEDNIKA ZA UNUTARNJU PLOVIDBU
   POGLAVLJE A   Opći predmeti koji se odnose na prijevoz robe i putnika

   DIO 1.:   SVJEDODŽBA SKUPINE A
   1.   Plovidba

               (a)

               Točno poznavanje prometnih propisa na unutarnjim i pomorskim vodnim putovima, posebno Europskog kodeksa za unutarnje vodne putove (ECIW) i Međunarodnih propisa za sprječavanje sudara na moru, uključujući nautičke znakove (oznake i postavljanje plutača na vodnim putovima).

               (b)

               Poznavanje općih geografskih, hidroloških, meteoroloških i morfoloških svojstava glavnih unutarnjih i pomorskih plovnih putova.

               (c)

               Zemaljska navigacija:
               određivanjem kursa, pozicijskih linija i položaja broda, nautičkim tiskanim materijalima i publikacijama, uporabom pomorskih karata, nautičkim oznakama i sustavom postavljanja plutača, provjerom kompasa i osnovama poznavanja plima.

         2.   Manevriranje i upravljanje plovilom

               (a)

               Upravljanje plovilom vodeći računa o utjecaju vjetra, struje, potiska i gaza broda radi procjene dovoljnog uzgona i stabilnosti.

               (b)

               Uloga i funkcioniranje kormila i propelera.

               (c)

               Sidrenje i privezivanje u svim uvjetima.

               (d)

               Manevri u ustavama i lukama, manevri pri susretanju i pretjecanju drugih plovila.

         3.   Konstrukcija i stabilnost plovila

               (a)

               Poznavanje osnovnih načela konstrukcije plovila, posebno u pogledu sigurnosti osoba, posade i plovila.

               (b)

               Osnovno poznavanje Direktive Vijeća 82/714/EEZ od 4. listopada 1982. o utvrđivanju tehničkih pravila za plovila unutarnje plovidbe (1).

               (c)

               Osnovno poznavanje glavnih sastavnih dijelova plovila.

               (d)

               Teoretsko poznavanje pravila uzgona i stabilnosti i njihova praktična primjena, posebno plovnosti.

               (e)

               Dodatni zahtjevi, a posebno dodatna oprema, na pomorskim vodnim putovima.

         4.   Motori

               (a)

               Osnovno poznavanje konstrukcije i funkcioniranja motora kako bi se osigurao njihov ispravan rad.

               (b)

               Funkcioniranje i pregled glavnih i pomoćnih motora te radnje u slučaju kvara.

         5.   Utovar i istovar

               (a)

               Uporaba pokazatelja gaza broda.

               (b)

               Određivanje težine utovara uporabom potvrde o mjerenju zapremine broda.

               (c)

               Utovarivanje i istovarivanje, slaganje tereta (plan slaganja).

         6.   Djelovanje u posebnim okolnostima

               (a)

               Načela sprječavanja nesreća.

               (b)

               Mjere koje treba poduzeti u slučaju štete, sudara i nasukavanja, uključujući zatvaranje rupa.

               (c)

               Uporaba uređaja i opreme za spašavanje.

               (d)

               Prva pomoć u slučaju nesreća.

               (e)

               Sprječavanje požara i uporaba opreme za gašenje požara.

               (f)

               Sprječavanje zagađivanja vodnih putova.

               (g)

               Posebne mjere koje se odnose na spašavanje osoba, plovila i tereta na pomorskim pravcima, preživljavanje u opasnosti.

         DIO 2.:   SVJEDODŽBA SKUPINE B
   1.   Plovidba

               (a)

               Točno poznavanje prometnih propisa na unutarnjim vodnim putovima, posebno Europskog kodeksa za unutarnje plovne putove (ECIW), uključujući nautičku signalizaciju (oznake i postavljanje plutača na vodnim putovima).

               (b)

               Poznavanje općih geografskih, hidroloških, meteoroloških i morfoloških svojstava glavnih unutarnjih vodnih putova.

               (c)

               Određivanje kursa, nautički tiskani materijali i publikacije, sustavi postavljanja plutača.

         2.   Manevriranje i upravljanje plovilom

               (a)

               Upravljanje plovilom vodeći računa o utjecaju vjetra, struje, potiska i gaza broda radi procjene dovoljnog uzgona i stabilnosti.

               (b)

               Uloga i funkcioniranje kormila i propelera.

               (c)

               Sidrenje i privezivanje u svim uvjetima.

               (d)

               Manevri u ustavama i lukama, manevri pri susretanju i pretjecanju drugih plovila.

         3.   Konstrukcija i stabilnost plovila

               (a)

               Poznavanje osnovnih načela konstrukcije plovila, posebno u pogledu sigurnosti osoba, posade i plovila.

               (b)

               Osnovno poznavanje Direktive Vijeća 82/714/EEZ od 4. listopada 1982. o utvrđivanju tehničkih pravila za plovila unutarnje plovidbe.

               (c)

               Osnovno poznavanje glavnih sastavnih dijelova plovila.

               (d)

               Teoretsko poznavanje pravila uzgona i stabilnosti i njihova praktična primjena.

         4.   Motori

               (a)

               Osnovno poznavanje konstrukcije i funkcioniranja motora kako bi se osigurao njihov ispravan rad.

               (b)

               Funkcioniranje i pregled glavnih i pomoćnih motora te radnje u slučaju kvara.

         5.   Utovar i istovar

               (a)

               Uporaba pokazatelja gaza broda.

               (b)

               Određivanje težine utovara korištenjem potvrde o mjerenju zapremine broda.

               (c)

               Utovarivanje i istovarivanje, slaganje tereta (plan slaganja).

         6.   Djelovanje u posebnim okolnostima

               (a)

               Načela sprječavanja nesreća.

               (b)

               Mjere koje treba poduzeti u slučaju štete, sudara i nasukavanja, uključujući zatvaranje rupa.

               (c)

               Uporaba uređaja i opreme za spašavanje.

               (d)

               Prva pomoć u slučaju nesreća.

               (e)

               Sprječavanje požara i uporaba opreme za gašenje požara.

               (f)

               Sprječavanje zagađivanja vodnih putova.

         POGLAVLJE B   Obavezni dodatni predmeti za radarsku navigaciju

               (a)

               Poznavanje teorije radara; općenito poznavanje radioelektričnih valova i načela funkcioniranja radara.

               (b)

               Sposobnost uporabe radarske opreme, tumačenje radarskog zaslona, analiza informacija koje pokazuje oprema i poznavanje ograničenja informacija koje daje radar.

               (c)

               Uporaba pokazatelja brzine promjene smjera.

               (d)

               Poznavanje pravila Europskog kodeksa za unutarnje vodne putove o radarskoj navigaciji.

         POGLAVLJE C   Obavezno dodatno znanje za prijevoz putnika

               1.

               Osnovno poznavanje tehničkih propisa o: stabilnosti putničkih plovila u slučaju oštećenja, podjeli na nepropusne pregrade, razini najvećega gaza.

               2.

               Prva pomoć u slučaju nesreća.

               3.

               Sprječavanje požara i oprema za gašenje požara.

               4.

               Načini i oprema za spašavanje života.

               5.

               Kako zaštititi putnike općenito, a posebno u slučaju evakuacije, oštećenja, sudara, nasukavanja, požara, eksplozije i ostalih situacija koje bi mogle prouzročiti paniku.

               6.

               Poznavanje sigurnosnih uputa (izlazi u slučaju opasnosti, most za ukrcavanje i iskrcavanje, uporaba rezervnog kormila).

      (1)  SL L 301, 28.10.1982., str. 1.


title: Direktiva Vijeća (EU) 2017/738 od 27. ožujka 2017. o izmjeni, radi prilagodbe tehničkom napretku, Priloga II. Direktivi 2009/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o sigurnosti igračaka u pogledu olova (Tekst značajan za EGP. )

text:
               27.4.2017

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 110/6

         DIREKTIVA VIJEĆA (EU) 2017/738
   od 27. ožujka 2017.
   o izmjeni, radi prilagodbe tehničkom napretku, Priloga II. Direktivi 2009/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o sigurnosti igračaka u pogledu olova
   (Tekst značajan za EGP)
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
   uzimajući u obzir Direktivu 2009/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 18. lipnja 2009. o sigurnosti igračaka (1), a posebno njezin članak 46. stavak 1. točku (b),
   uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
   budući da:

               (1)

               U Direktivi 2009/48/EZ utvrđuju se migracijske granične vrijednosti za igračke ili sastavne dijelove igračaka, za niz elemenata, uključujući olovo, u suhom i tekućem materijalu te u materijalu ostruganom s površine igračke. Granične vrijednosti za olovo iznose 13,5 mg/kg, 3,4 mg/kg odnosno 160 mg/kg u tim materijalima za igračke.

               (2)

               Te su granične vrijednosti utemeljene na preporukama nizozemskog Nacionalnog instituta za javno zdravstvo i okoliš (RIVM) iz izvješća iz 2008. pod nazivom „Kemikalije u igračkama. Opća metodologija za ocjenu kemijske sigurnosti igračaka s naglaskom na elementima”. Preporuke RIVM-a temeljile su se na zaključku da izloženost djece olovu ne smije prelaziti određenu razinu koja se naziva „prihvatljivi dnevni unos”. U tom izvješću prihvatljivi dnevni unos od 3,6 mikrograma po kilogramu tjelesne mase dnevno utvrđen je kao toksikološka referentna vrijednost za olovo.

               (3)

               Budući da su djeca izložena olovu i iz drugih izvora osim igračaka, samo bi se određeni postotak toksikološke referentne vrijednosti trebao dodijeliti igračkama. U svojem mišljenju o „Procjeni biološke raspoloživosti određenih elemenata u igračkama”, donesenom 22. lipnja 2004., Znanstveni odbor za toksičnost, ekotoksičnost i okoliš preporučio je da se maksimalni doprinos igračaka ograniči na 10 % maksimalnog prihvatljivog unosa olova. U svojem mišljenju o „Procjeni migracijskih graničnih vrijednosti za kemijske elemente u igračkama”, donesenom 1. srpnja 2010., Znanstveni odbor za rizike za zdravlje i okoliš (SCHER) složio se s pristupom da unos olova iz igračaka ne bi smio prelaziti 10 % toksikološke referentne vrijednosti. Nadalje, budući da se olovo smatra osobito toksičnim, njegove granične vrijednosti u Direktivi 2009/48/EZ određene su na polovinu one razine koja se, prema mjerilima odnosnog znanstvenog odbora, smatra sigurnom kako bi se osigurala prisustnost samo onih tragova olova koji su u skladu s dobrom proizvodnom praksom. Granične vrijednosti za olovo stoga su u toj direktivi određene na 5 % prihvatljivog dnevnog unosa, definiranog kao migracija olova iz igračaka.

               (4)

               Europska agencija za sigurnost hrane (EFSA) zaključila je da za olovo, kao toksični metal, ne postoji prag ispod kojeg izloženost olovu ne bi imala kritične učinke na zdravlje. Čak i izloženost niskoj razini olova može uzrokovati neurotoksičnost, to jest oštećenje živčanog sustava i mozga, osobito poteškoće u učenju. Stoga, prema tim novim znanstvenim saznanjima koja je objavila EFSA, prihvatljivi dnevni unos više ne bi trebalo upotrebljavati kao toksikološku referentnu vrijednost.

               (5)

               Prema EFSA-i, nova toksikološka referentna vrijednost koja se treba primjenjivati za utvrđivanje graničnih vrijednosti za olovo je BDML01 (benchmark dose limit – granična referentna doza) povezana s učincima na neurorazvoj. BDML01 je donja granica pouzdanosti (95. percentil) referentne doze od 1 % dodatnog rizika od intelektualnih poteškoća u djece koja se mjeri vrijednošću kvocijenta inteligencije na punoj ljestvici, to jest smanjenje kvocijenta inteligencije za 1 bod na toj ljestvici. BMDL01 jednak je unosu olova od 0,5 mikrograma po kilogramu tjelesne mase dnevno.

               (6)

               Odbor za procjenu rizika osnovan u okviru Europske agencije za kemikalije složio se s EFSA-om da je BDML01 najviša prihvatljiva razina izloženosti za olovo. Budući da je trenutačna prosječna razina olova u krvi europske djece do četiri puta viša od najviše prihvatljive razine izloženosti i s obzirom na to da se ne može utvrditi prag u odnosu na učinke na neurorazvoj, potrebno je izbjegavati svako dodatno izlaganje koliko god je to moguće.

               (7)

               Uzmu li se u obzir najnovije znanstvene spoznaje u metodologiji navedenoj u izvješću RIVM-a iz 2008. za izračun sigurnih graničnih vrijednosti za elemente u igračkama i pristup iz Direktive 2009/48/EZ upravljanju rizicima od posebno toksičnih elemenata kao što je olovo, trebalo bi revidirati granične vrijednosti za olovo u igračkama utvrđene u Direktivi 2009/48/EZ te ih odrediti na 5 % iznosa BDML01 radi zaštite zdravlja djece.

               (8)

               U ispravku izvješća RIVM-a iz 2008. objavljenom 2015. navedeno je da bi količine suhog i tekućeg materijala za igračke za koje se smatra da djeca unesu u organizam, a na kojima se temelje preporuke izvješća RIVM-a iz 2008. za granične vrijednosti, umjesto u dnevnim količinama, trebale biti izražene u tjednim količinama. SCHER je zatim potvrdio da su izvorno preporučene količine unosa primjerene i da bi se trebale i dalje izražavati u dnevnim, a ne u tjednim količinama, time potvrđujući da je metodologija za izračun sigurnih graničnih vrijednosti za elemente u igračkama upotrebljena u izvješću RIVM-a iz 2008. ispravna. Stoga bi se metodologija upotrebljena u izvješću RIVM-a iz 2008. trebala i dalje primjenjivati u svrhu utvrđivanja revidiranih graničnih vrijednosti za olovo u igračkama.

               (9)

               Direktivu 2009/48/EZ trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti.

               (10)

               Odbor osnovan člankom 47. Direktive 2009/48/EZ nije dao mišljenje o mjerama predviđenima ovom Direktivom; Komisija je stoga Vijeću podnijela prijedlog koji se odnosi na te mjere i proslijedila ga Europskom parlamentu,

         DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   U tablici iz točke 13. dijela III. Priloga II. Direktivi 2009/48/EZ unos za olovo zamjenjuje se sljedećim:

                  „Olovo

                  2,0

                  0,5

                  23”

   Članak 2.
   1.   Države članice najkasnije 28. listopada 2018. donose i objavljuju zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s ovom Direktivom. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba.
   One primjenjuju te odredbe od 28. listopada 2018.
   Kada države članice donose te odredbe, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. Države članice određuju načine tog upućivanja.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 3.
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 4.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 27. ožujka 2017.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         C. ABELA

      (1)  SL L 170, 30.6.2009., str. 1.