title: Direktiva Komisije 2008/79/EZ od 28. srpnja 2008. o izmjeni Direktive 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća radi uvrštenja IPBC-a kao aktivne tvari u njezin Prilog I.  Tekst značajan za EGP

text:
                  03/Sv. 65

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  84

            32008L0079

                  L 200/12

                  SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

            DIREKTIVA KOMISIJE 2008/79/EZ
      od 28. srpnja 2008.
      o izmjeni Direktive 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća radi uvrštenja IPBC-a kao aktivne tvari u njezin Prilog I.
      (Tekst značajan za EGP)
      KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,
      uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice,
      uzimajući u obzir Direktivu 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 1998. o stavljanju biocidnih proizvoda na tržište (1), a posebno njezin članak 16. stavak 2. drugi podstavak,
      budući da:

                  (1)

                  Uredbom Komisije (EZ) br. 1451/2007 od 4. prosinca 2007. o drugoj fazi desetogodišnjeg radnog programa iz članka 16. stavka 2. Direktive 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o stavljanju biocidnih pripravaka na tržište (2) utvrđen je popis aktivnih tvari koje treba ocijeniti s obzirom na njihovo moguće uvrštenje u Prilog I., I.A ili I.B Direktivi 98/8/EZ. Taj popis uključuje IPBC.

                  (2)

                  Na temelju Uredbe (EZ) br. 1451/2007, IPBC ocijenjen je u skladu s člankom 11. stavkom 2. Direktive 98/8/EZ za uporabu u vrsti pripravaka 8, sredstva za zaštitu drva, kako je utvrđeno u Prilogu V. Direktivi 98/8/EZ.

                  (3)

                  Državom članicom izvjestiteljicom imenovana je Danska koja je izvješće nadležnog tijela zajedno s preporukom podnijela Komisiji 29. rujna 2006. u skladu s člankom 14. stavcima 4. i 6. Uredbe (EZ) br. 1451/2007.

                  (4)

                  Izvješće nadležnog tijela pregledale su države članice i Komisija. U skladu s člankom 15. stavkom 4. Uredbe (EZ) br. 1451/2007, nalazi tog pregleda uneseni su u izvješće o ocjeni u okviru Stalnog odbora za biocidne pripravke 22. veljače 2008.

                  (5)

                  Iz provedenih ispitivanja proizlazi da se za biocidne pripravke koji se koriste kao sredstva za zaštitu drva i sadrže IPBC može očekivati da će udovoljavati zahtjevima utvrđenim u članku 5. Direktive 98/8/EZ. Stoga je primjereno uvrstiti IPBC u Prilog I. kako bi se osiguralo da se dozvole za biocidne proizvode koji se koriste kao sredstva za zaštitu drva i koji sadrže IPBC u svim državama članicama mogu odobriti, izmijeniti ili poništiti u skladu s člankom 16. stavkom 3. Direktive 98/8/EZ.

                  (6)

                  U svjetlu nalaza izvješća o ocjeni za pripravke koji sadrže IPBC i koriste se kao sredstva za zaštitu drva primjereno je zahtijevati primjenu mjera za ublažavanje rizika na razini izdavanja dozvola za pripravke, čime bi se osiguralo ublažavanje rizika na prihvatljivu razinu u skladu s člankom 5. Direktive 98/8/EZ i njezinim Prilogom VI. Posebno bi trebalo poduzeti odgovarajuće mjere za zaštitu tla i vodenih ekosustava nakon primjene pripravka budući da su tijekom ocjenjivanja utvrđeni neprihvatljivi rizici za te ekosustave te bi se pripravci namijenjeni industrijskoj i/ili profesionalnoj uporabi trebali koristiti s prikladnom zaštitnom opremom u slučaju da se utvrđeni rizik za industrijske i/ili profesionalne korisnike ne može ublažiti drugim sredstvima.

                  (7)

                  Bitno je da se odredbe ove Direktive primjenjuju istodobno u svim državama članicama kako bi se na tržištu osiguralo jednako postupanje s biocidnim pripravcima koji sadrže aktivnu tvar IPBC te isto tako olakšalo pravilno funkcioniranje tržišta biocidnim pripravcima općenito.

                  (8)

                  Prije uvrštenja aktivne tvari Prilog I. državama članicama i zainteresiranim stranama trebalo bi osigurati razuman rok kako bi im se omogućila priprema za udovoljavanje novim zahtjevima koje to uvrštenje donosi i kako bi se osiguralo da podnositelji zahtjeva koji su pripremili dokumentaciju mogu u potpunosti iskoristiti desetogodišnje razdoblje zaštite podataka koje u skladu s člankom 12. stavkom 1. točkom (c) podtočkom ii. Direktive 98/8/EZ počinje od dana uvrštenja.

                  (9)

                  Nakon uvrštenja, državama članicama trebalo bi omogućiti razuman rok za provedbu članka 16. stavka 3. Direktive 98/8/EZ, a posebno za odobravanje, izmjenu ili poništenje dozvola za biocidne proizvode u vrsti pripravka 8 koji sadrže IPBC kako bi osigurale njihovu usklađenost s Direktivom 98/8/EZ.

                  (10)

                  Direktivu 98/8/EZ treba stoga na odgovarajući način izmijeniti.

                  (11)

                  Mjere predviđene u ovoj Direktivi u skladu su s mišljenjem Stalnog odbora za biocidne pripravke,

            DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
      Članak 1.
      Prilog I. Direktivi 98/8/EZ mijenja se u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.
      Članak 2.
      Prenošenje
      1.   Države članice najkasnije do 30. lipnja 2009. donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba i korelacijsku tablicu između tih odredaba i ove Direktive.
      One te odredbe primjenjuju od 1. srpnja 2010.
      Kad države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
      2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
      Članak 3.
      Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
      Članak 4.
      Ova je Direktiva upućena državama članicama.

         Sastavljeno u Bruxellesu 28. srpnja 2008.

               Za Komisiju

            Stavros DIMAS

               Član Komisije

         (1)  SL L 123, 24.4.1998., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 2008/31/EZ (SL L 81, 20.3.2008., str. 57.).

         (2)  SL L 325, 11.12.2007., str. 3.

         PRILOG
         U Prilog I. Direktivi 98/8/EZ umeće se sljedeći unos „Br. 11”:

                        Br.

                        Opći naziv

                        Naziv IUPAC Identifikacijske oznake

                        Najmanja čistoća aktivne tvari u biocidnom pripravku koji se stavlja na tržište

                        Datum uvrštenja

                        Rok za usklađivanje s člankom 16. stavkom 3. (osim za pripravke koji sadrže više od jedne aktivne tvari, za koje je krajnji rok za usklađivanje s člankom 16. stavkom 3. utvrđen u posljednjoj odluci o uvrštenju koja se odnosi na dotičnu aktivnu tvar)

                        Datum isteka uvrštenja

                        Vrsta pripravka

                        Posebne odredbe (*)

                        „11

                        IPBC

                        3-iodo-2-propinilbutil karbamat
                        EC br.: 259-627-5
                        CAS br.: 55406-53-6

                        980 g/kg

                        1. srpnja 2010.

                        30. lipnja 2012.

                        30. lipnja 2020.

                        8

                        Države članice osiguravaju da dozvole podliježu sljedećim uvjetima:
                        S obzirom na pretpostavke iznesene tijekom ocjene rizika, pripravci odobreni za industrijsku i/ili profesionalnu upotrebu moraju se koristiti s prikladnom opremom za osobnu zaštitu, osim ako se u zahtjevu za dozvolu za pripravak dokaže da se rizici za industrijske i/ili profesionalne korisnike drugim sredstvima mogu smanjiti na prihvatljivu razinu.
                        S obzirom na utvrđene rizike za tlo i vodene ekosustave moraju se poduzeti odgovarajuće mjere za ublažavanje rizika kako bi se zaštitili ti ekosustavi. Posebno na oznakama i/ili sigurnosnim listovima pripravaka odobrenih za industrijsku uporabu navodi se da svježe obrađena drvna građa mora nakon obrade biti uskladištena na zaštićenom mjestu ili na nepromočivoj tvrdoj podlozi kako bi se spriječili izravni gubici u tlo ili vodu te da se moguće gubitke treba prikupiti radi ponovne uporabe ili odlaganja.”

            (*)  Za provedbu općih načela iz Priloga VI., sadržaj i zaključci izvješća o ocjeni nalaze se na internetskoj stranici Komisije: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: Direktiva 2008/99/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o zaštiti okoliša putem kaznenog prava  Tekst značajan za EGP

text:
               15/Sv. 14

               HR

               Službeni list Europske unije

               91

         32008L0099

               L 328/28

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

         DIREKTIVA 2008/99/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
   od 19. studenoga 2008.
   o zaštiti okoliša putem kaznenog prava
   (Tekst značajan za EGP)
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 175. stavak 1.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
   nakon savjetovanja s Odborom regija,
   u skladu s postupkom utvrđenim u članku 251. Ugovora (2),
   budući da:

               (1)

               U skladu s člankom 174. stavkom 2. Ugovora, politika Zajednice o okolišu mora težiti visokoj razini zaštite.

               (2)

               Zajednica je zabrinuta zbog porasta kaznenih djela protiv okoliša i njihovih posljedica, koje sve više prelaze granice država u kojima su ta kaznena djela počinjena. Takva kaznena djela predstavljaju prijetnju za okoliš te je stoga potrebno reagirati na odgovarajući način.

               (3)

               Iskustvo je pokazalo da postojeći sustavi sankcija nisu bili dovoljni da bi se postiglo potpuno poštovanje zakona za zaštitu okoliša. Takvo poštovanje zakona moglo bi se i trebalo ojačati postojanjem kaznenih sankcija kojima se pokazuje društvena osuda kvalitativno drukčije naravi u usporedbi s administrativnim sankcijama ili mehanizmima naknade u okviru građanskog prava.

               (4)

               Zajednička pravila o kaznenim djelima omogućuju korištenje učinkovitih metoda istrage i pomoći unutar i između država članica.

               (5)

               Kako bi se postigla učinkovita zaštita okoliša, posebno su potrebne odvraćajuće sankcije za djelatnosti koje štete okolišu, a koje obično uzrokuju ili bi mogle uzrokovati značajnu štetu za zrak, uključujući i stratosferu, za tlo, vodu, životinje ili biljke, uključujući i štetu za očuvanje vrsta.

               (6)

               Neispunjenje pravne obveze djelovanja može imati isti učinak kao i aktivno ponašanje te stoga također treba biti predmetom odgovarajućih sankcija.

               (7)

               Stoga takvo ponašanje treba smatrati kaznenim djelom u čitavoj Zajednici, ako je počinjeno namjerno ili iz krajnje nepažnje

               (8)

               Zakonodavstvo navedeno u prilozima ovoj Direktivi sadrži odredbe koje bi trebale biti predmet kaznenopravnih mjera kako bi se osigurala potpuna učinkovitost pravila o zaštiti okoliša.

               (9)

               Obveze iz ove Direktive odnose se samo na odredbe zakonodavstva navedene u prilozima ovoj Direktivi koje podrazumijevaju obvezu za države članice da prilikom provedbe tog zakonodavstva predvide mjere zabrane.

               (10)

               Ova Direktiva obvezuje države članice da u svojem nacionalnom zakonodavstvu predvide kaznene sankcije za ozbiljno kršenje odredaba prava Zajednice o zaštiti okoliša. Ova Direktiva ne nameće obvezu primjene takvih sankcija ili bilo kojeg drugog dostupnog sustava provedbe zakona, u pojedinačnim slučajevima.

               (11)

               Ova Direktiva ne utječe na druge sustave odgovornosti za štetu u okolišu u okviru prava Zajednice ili nacionalnog prava.

               (12)

               Kako ova Direktiva predviđa minimalna pravila, države članice mogu usvojiti ili zadržati strože mjere za učinkovitu zaštitu okoliša u okviru kaznenog prava. Takve mjere moraju biti usklađene s Ugovorom.

               (13)

               Države članice Komisiji trebaju dostaviti podatke o provedbi ove Direktive kako bi Komisija mogla ocijeniti učinak ove Direktive.

               (14)

               Budući da države članice ne mogu u dovoljnoj mjeri postići cilj ove Direktive, a to je osiguranje učinkovitije zaštite okoliša, te bi se on zbog opsega i učinaka ove Direktive mogao bolje postići na razini Zajednice, Zajednica može usvojiti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti iz članka 5. Ugovora. U skladu s načelom proporcionalnosti, kako je utvrđeno u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za postizanje tog cilja.

               (15)

               Uvijek kada je doneseno naknadno zakonodavstvo o okolišu, ako je primjereno, u njemu treba biti navedeno da će se primjenjivati ova Direktiva. Gdje je potrebno, treba izmijeniti članak 3.

               (16)

               Ova Direktiva poštuje temeljna prava i načela iz Povelje o temeljnim pravima Europske unije,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Predmet
   Ovom se Direktivom utvrđuju mjere u području kaznenog prava radi učinkovitije zaštite okoliša.
   Članak 2.
   Definicije
   Za potrebe ove Direktive:

               (a)

               „nezakonito” znači kršenje:

                           i.

                           zakonodavstva donesenog u skladu s Ugovorom o EZ-u i navedenog u Prilogu A; ili

                           ii.

                           zakonodavstva donesenog u skladu s Ugovorom o Euratomu i navedenog u Prilogu B, s obzirom na djelatnosti obuhvaćene Ugovorom o Euratomu; ili

                           iii.

                           zakona, upravnog propisa države članice ili odluke koju je donijelo nadležno tijelo države članice, kojima se provodi zakonodavstvo Zajednice iz i. ili ii.;

               (b)

               „zaštićene divlje životinjske i biljne vrste” su:

                           i.

                           za potrebe članka 3. točke (f), one navedene u:

                                       —

                                       Prilogu IV. Direktivi Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (3),

                                       —

                                       Prilogu I. Direktivi Vijeća 79/409/EEZ od 2. travnja 1979. o očuvanju divljih ptica (4) i njezinom članku 4. stavku 2.;

                           ii.

                           za potrebe članka 3. točke (g), one navedene u Prilogu A ili B Uredbi Vijeća (EZ) br. 338/97 od 9. prosinca 1996. o zaštiti vrsta divlje faune i flore uređenjem trgovine tim vrstama (5);

               (c)

               „stanište unutar zaštićenog područja” znači svako stanište vrsta za koje je neko područje označeno kao posebno zaštićeno područje u skladu s člankom 4. stavkom 1. ili stavkom 2. Direktive 79/409/EEZ, ili svako prirodno stanište ili stanište vrsta za koje je neko područje označeno kao posebno područje zaštite u skladu s člankom 4. stavkom 4. Direktive 92/43/EEZ;

               (d)

               „pravna osoba” znači svaki pravni subjekt koji ima takav status u okviru primjenjivog nacionalnog prava, osim državnih ili javnih tijela koja izvršavaju funkcije državne vlasti, i javnih međunarodnih organizacija.

         Članak 3.
   Kaznena djela
   Države članice osiguravaju da sljedeće radnje predstavljaju kazneno djelo ako se počine protuzakonito i namjerno ili barem iz krajnje nepažnje:

               (a)

               ispuštanje, emisija ili uvođenje količine tvari ili ionizirajućeg zračenja u zrak, tlo ili vodu, što uzrokuje ili bi moglo uzrokovati smrt ili ozbiljnu povredu osobe ili značajnu štetu za kakvoću zraka, kakvoću tla ili kakvoću vode, ili za životinje i biljke;

               (b)

               sakupljanje, prijevoz, oporaba ili zbrinjavanje otpada, uključujući nadzor nad takvim postupcima te kontrolu lokacija zbrinjavanja, i uključujući radnje koje poduzimaju posrednik ili trgovac (gospodarenje otpadom), koje uzrokuje ili bi moglo uzrokovati smrt ili ozbiljnu povredu osobe ili značajnu štetu za kakvoću zraka, kakvoću tla ili kakvoću vode, ili za životinje i biljke;

               (c)

               otpremanje otpada, ako ta aktivnost pripada u područje primjene članka 2. stavka 35. Uredbe (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o pošiljkama otpada (6) i u količini većoj od neznatne, bilo da se radi o pojedinačnoj pošiljki ili o više pošiljaka za koje se čini da su povezane;

               (d)

               rad postrojenja u kojem se odvija opasna djelatnost ili u kojem su pohranjene ili se koriste opasne tvari ili pripravci, i koji izvan postrojenja uzrokuje ili bi mogao uzrokovati smrt ili ozbiljnu povredu osobe ili značajnu štetu za kakvoću zraka, kakvoću tla ili kakvoću vode, ili za životinje i biljke;

               (e)

               proizvodnja, prerada, rukovanje, korištenje, držanje, skladištenje, prijevoz, uvoz, izvoz ili odlaganje nuklearnih materijala ili drugih opasnih radioaktivnih tvari koje uzrokuju ili bi mogle uzrokovati smrt ili ozbiljnu povredu osobe ili značajnu štetu za kakvoću zraka, kakvoću tla ili kakvoću vode, ili za životinje i biljke;

               (f)

               ubijanje, uništavanje, posjedovanje ili uzimanje jedinki zaštićenih vrsta divlje faune ili flore, osim u slučajevima kada se radi o neznatnim količinama takvih jedinki i radnja ima neznatni utjecaj na stanje očuvanja vrste;

               (g)

               trgovanje jedinkama zaštićenih vrsta divlje faune ili flore ili njihovim dijelovima ili prerađevinama, osim u slučajevima kada se radi o neznatnim količinama takvih jedinki i radnja ima neznatni utjecaj na stanje očuvanja vrste;

               (h)

               svako ponašanje koje uzrokuje značajno narušavanje staništa unutar zaštićenog područja;

               (i)

               proizvodnja, uvoz, izvoz, stavljanje na tržište ili korištenje tvari koje oštećuju ozonski sloj.

         Članak 4.
   Poticanje, pomaganje i supočiniteljstvo
   Države članice osiguravaju da je poticanje, pomaganje i supočiniteljstvo namjernog ponašanja iz članka 3. kažnjivo kao kazneno djelo.
   Članak 5.
   Sankcije
   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da su kaznena djela iz članaka 3. i 4. kažnjiva učinkovitim, proporcionalnim i odvraćajućim kaznenim sankcijama.
   Članak 6.
   Odgovornost pravnih osoba
   1.   Države članice osiguravaju da pravne osobe mogu odgovarati za kaznena djela iz članaka 3. i 4. ako je ta kaznena djela počinila u njihovu korist bilo koja osoba koja ima vodeći položaj unutar pravne osobe, bilo da djeluje samostalno ili kao dio tijela pravne osobe, na temelju:

               (a)

               punomoći za zastupanje pravne osobe;

               (b)

               ovlaštenja za donošenje odluka u ime pravne osobe; ili

               (c)

               ovlaštenja za obavljanje nadzora unutar pravne osobe.

         2.   Države članice također osiguravaju da pravne osobe mogu odgovarati ako je zbog nedostatka nadzora ili kontrole od strane osobe iz stavka 1. omogućeno da osoba, koja je podređena pravnoj osobi, počini kazneno djelo iz članaka 3. i 4. u korist te pravne osobe.
   3.   Odgovornost pravnih osoba iz stavaka 1. i 2. ne isključuje kaznene postupke protiv fizičkih osoba koje su počinitelji, poticatelji ili sudionici u kaznenim djelima iz članaka 3. i 4.
   Članak 7.
   Sankcije za pravne osobe
   Države članice poduzimaju sve potrebne mjere kako bi osigurale da pravne osobe koje su odgovorne prema članku 6. budu kažnjene učinkovitim, proporcionalnim i odvraćajućim sankcijama.
   Članak 8.
   Prenošenje
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom prije 26. prosinca 2010.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Države članice određuju načine tog upućivanja.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva, zajedno s tablicom koja prikazuje korelaciju između tih odredaba i ove Direktive.
   Članak 9.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 10.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Strasbourgu 19. studenoga 2008.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         H.-G. PÖTTERING

            Za Vijeće

            Predsjednik

         J.-P. JOUYET

      (1)  SL C 10, 15.1.2008., str. 47.

      (2)  Mišljenje Europskog parlamenta od 21. svibnja 2008. (još nije objavljeno u Službenom listu) i Odluka Vijeća od 24. listopada 2008.

      (3)  SL L 206, 22.7.1992., str. 7.

      (4)  SL L 103, 25.4.1979., str. 1.

      (5)  SL L 61, 3.3.1997., str. 1.

      (6)  SL L 190, 12.7.2006., str. 1.

      PRILOG A

         Popis zakonodavstva Zajednice donesenog u skladu s Ugovorom o EZ-u, čije kršenje predstavlja nezakonito ponašanje prema članku 2. točki (a) i. ove Direktive

                  —

                  Direktiva Vijeća 70/220/EEZ od 20. ožujka 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica o mjerama koje se poduzimaju protiv onečišćenja zraka emisijama iz motornih vozila s motorima s vanjskim izvorom paljenja (1),

                  —

                  Direktiva Vijeća 72/306/EEZ od 2. kolovoza 1972. o usklađivanju zakonodavstava država članica s obzirom na mjere protiv emisije onečišćujućih tvari iz dizelskih motora koji se koriste u vozilima (2),

                  —

                  Direktiva Vijeća 75/439/EEZ od 16. lipnja 1975. o zbrinjavanju otpadnih ulja (3),

                  —

                  Direktiva Vijeća 76/160/EEZ od 8. prosinca 1975. o kakvoći vode za kupanje (4),

                  —

                  Direktiva Vijeća 76/769/EEZ od 27. srpnja 1976. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o ograničenjima stavljanja na tržište i upotrebi određenih opasnih tvari i pripravaka (5),

                  —

                  Direktiva Vijeća 77/537/EEZ od 28. lipnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica s obzirom na mjere koje treba poduzeti protiv emisije onečišćavala iz Dieselovih motora traktora na kotačima za poljoprivredu i šumarstvo (6),

                  —

                  Direktiva Vijeća 78/176/EEZ od 20. veljače 1978. o otpadu iz industrije titanovog dioksida (7),

                  —

                  Direktiva Vijeća 79/117/EEZ od 21. prosinca 1978. o zabrani stavljanja na tržište i uporabi sredstava za zaštitu bilja koja sadrže određene aktivne tvari (8),

                  —

                  Direktiva Vijeća 79/409/EEZ od 2. travnja 1979. o očuvanju divljih ptica (9),

                  —

                  Direktiva Vijeća 82/176/EEZ od 22. ožujka 1982. o graničnim vrijednostima i ciljevima kakvoće za ispuštanja žive u proizvodnji kloralkalnom elektrolizom (10),

                  —

                  Direktiva Vijeća 83/513/EEZ od 26. rujna 1983. o graničnim vrijednostima i ciljevima kakvoće za ispuštanja kadmija (11),

                  —

                  Direktiva Vijeća 84/156/EEZ od 8. ožujka 1984. o graničnim vrijednostima i ciljevima kakvoće za ispuštanja žive po sektorima osim u proizvodnji kloralkanom elektrolizom (12),

                  —

                  Direktiva Vijeća 84/360/EEZ od 28. lipnja 1984. o borbi protiv onečišćenja zraka iz industrijskih postrojenja (13),

                  —

                  Direktiva Vijeća 84/491/EEZ od 9. listopada 1984. o graničnim vrijednostima i ciljevima kakvoće za ispuštanje heksaklorocikloheksana (14),

                  —

                  Direktiva Vijeća 85/203/EEZ od 7. ožujka 1985. o standardima kakvoće zraka za dušikov dioksid (15),

                  —

                  Direktiva Vijeća 86/278/EEZ od 12. lipnja 1986. o zaštiti okoliša, posebno tla, kod upotrebe mulja iz uređaja za pročišćavanje otpadnih voda u poljoprivredi (16),

                  —

                  Direktiva Vijeća 86/280/EEZ od 12. lipnja 1986. o graničnim vrijednostima i ciljevima kakvoće za ispuštanja određenih opasnih tvari navedenih u Popisu I. Priloga Direktivi 76/464/EEZ (17),

                  —

                  Direktiva Vijeća 87/217/EEZ od 19. ožujka 1987. o sprečavanju i smanjenju onečišćenja okoliša azbestom (18),

                  —

                  Direktiva Vijeća 90/219/EEZ od 23. travnja 1990. o ograničenoj uporabi genetski modificiranih mikroorganizama (19),

                  —

                  Direktiva Vijeća 91/271/EEZ od 21. svibnja 1991. o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda (20),

                  —

                  Direktiva Vijeća 91/414/EEZ od 15. srpnja 1991. o stavljanju sredstava za zaštitu bilja na tržište (21),

                  —

                  Direktiva Vijeća 91/676/EEZ od 12. prosinca 1991. o zaštiti voda od onečišćenja uzrokovanog nitratima iz poljoprivrednih izvora (22),

                  —

                  Direktiva Vijeća 91/689/EEZ od 12. prosinca 1991. o opasnom otpadu (23),

                  —

                  Direktiva Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (24),

                  —

                  Direktiva Vijeća 92/112/EEZ od 15. prosinca 1992. o postupcima usklađivanja programa za smanjenje i konačno potpuno uklanjanje onečišćenja uzrokovanog otpadom iz industrije titanovog dioksida (25),

                  —

                  Direktiva 94/25/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. lipnja 1994. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica u vezi s rekreacijskim plovilima: odredbe izmijenjene Direktivom 2003/44/EZ (26),

                  —

                  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 94/62/EZ od 20. prosinca 1994. o ambalaži i ambalažnom otpadu (27),

                  —

                  Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 94/63/EZ od 20. prosinca 1994. o kontroli emisija hlapivih organskih spojeva (HOS-a) koje proizlaze iz skladištenja benzina i njegove distribucije od terminala do benzinskih postaja (28),

                  —

                  Direktiva Vijeća 96/49/EZ od 23. srpnja 1996. o usklađivanju zakonodavstava država članica u vezi s prijevozom opasnih tvari željeznicom (29),

                  —

                  Direktiva Vijeća 96/59/EZ od 16. rujna 1996. o zbrinjavanju polikloriranih bifenila i polikloriranih terfenila (PCB/PCT) (30),

                  —

                  Direktiva Vijeća 96/62/EZ od 27. rujna 1996. o procjeni i upravljanju kvalitetom zraka (31),

                  —

                  Direktiva Vijeća 96/82/EZ od 9. prosinca 1996. o kontroli opasnosti od teških nesreća koje uključuju opasne tvari (32),

                  —

                  Direktiva 97/68/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1997. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na mjere protiv emisije plinovitih i krutih onečišćujućih tvari iz motora s unutarnjim izgaranjem koji se ugrađuju u izvancestovne pokretne strojeve (33),

                  —

                  Uredba Vijeća (EZ) br. 338/97 od 9. prosinca 1996. o zaštiti vrsta divlje faune i flore uređenjem trgovine tim vrstama (34),

                  —

                  Direktiva 98/8/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 1998. o stavljanju biocidnih pripravaka na tržište (35),

                  —

                  Direktiva 98/70/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 1998. o kakvoći benzinskih i dizelskih goriva (36),

                  —

                  Direktiva Vijeća 98/83/EZ od 3. studenoga 1998. o kakvoći vode namijenjene za ljudsku potrošnju (37),

                  —

                  Direktiva Vijeća 1999/13/EZ od 11. ožujka 1999. o ograničenju emisija hlapivih organskih spojeva koji nastaju pri upotrebi organskih otapala u određenim aktivnostima i postrojenjima (38),

                  —

                  Direktiva Vijeća 1999/30/EZ od 22. travnja 1999. o graničnim vrijednostima za sumporov dioksid, dušikov dioksid i dušikove okside, lebdeće čestice i olovo u zraku (39),

                  —

                  Direktiva Vijeća 1999/31/EZ od 26. travnja 1999. o odlagalištima otpada (40),

                  —

                  Direktiva Vijeća 1999/32/EZ od 26. travnja 1999. o smanjenju sadržaja sumpora u određenim tekućim gorivima (41),

                  —

                  Direktiva 2000/53/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 18. rujna 2000. o otpadnim vozilima (42),

                  —

                  Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (43),

                  —

                  Direktiva 2000/69/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. studenoga 2000. o graničnim vrijednostima za benzen i ugljični monoksid u zraku (44),

                  —

                  Direktiva 2000/76/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. prosinca 2000. o spaljivanju otpada (45),

                  —

                  Uredba (EZ) br. 2037/2000 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. lipnja 2000. o tvarima koje oštećuju ozonski sloj (46),

                  —

                  Direktiva 2001/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. ožujka 2001. o namjernom uvođenju u okoliš genetski modificiranih organizama (47),

                  —

                  Direktiva 2001/80/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2001. o ograničenjima emisija određenih onečišćujućih tvari u zrak iz velikih uređaja za loženje (48),

                  —

                  Direktiva 2002/3/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. veljače 2002. o prizemnom ozonu u zraku (49),

                  —

                  Direktiva 2002/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. siječnja 2003. o ograničavanju uporabe određenih opasnih tvari u električnoj i elektroničkoj opremi (50),

                  —

                  Direktiva 2002/96/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. siječnja 2003. o otpadnoj električnoj i elektroničkoj opremi (OEEO) (51),

                  —

                  Direktiva 2004/107/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 2004. o arsenu, kadmiju, živi, niklu i policikličkim aromatskim ugljikovodicima u zraku (52),

                  —

                  Uredba (EZ) br. 648/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o deterdžentima (53),

                  —

                  Uredba (EZ) br. 850/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o postojanim organskim onečišćujućim tvarima (54),

                  —

                  Direktiva 2005/55/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. rujna 2005. o usklađivanju zakonodavstava država članica o mjerama koje se trebaju poduzeti protiv emisija plinovitih onečišćivača i onečišćujućih krutih čestica iz motora s kompresijskim paljenjem, za uporabu u vozilima, te emisija plinovitih onečišćivača iz motora s vanjskim izvorom paljenja, koji upotrebljavaju prirodni plin ili ukapljeni naftni plin, za uporabu u vozilima (55),

                  —

                  Direktiva Komisije 2005/78/EZ od 14. studenoga 2005. o provedbi Direktive 2005/55/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o usklađivanju zakonodavstava država članica o mjerama koje se trebaju poduzeti protiv emisija plinovitih onečišćivača i onečišćujućih krutih čestica iz motora s kompresijskim paljenjem, za uporabu u vozilima, te emisija plinovitih onečišćivača iz motora s vanjskim izvorom paljenja, koji upotrebljavaju prirodni plin ili ukapljeni naftni plin, za uporabu u vozilima i o izmjeni njezinih priloga I., II., III., IV. i VI. (56),

                  —

                  Direktiva 2006/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. veljače 2006. o upravljanju kakvoćom voda za kupanje (57),

                  —

                  Direktiva 2006/11/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. veljače 2006. o onečišćenju uzrokovanom ispuštanjem određenih opasnih tvari u vodni okoliš Zajednice (58),

                  —

                  Direktiva 2006/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2006. o otpadu (59),

                  —

                  Direktiva 2006/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o gospodarenju otpadom od eksploatacije mineralnih sirovina (60),

                  —

                  Direktiva 2006/40/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 17. svibnja 2006. o emisijama iz sustava za klimatizaciju u motornim vozilima (61),

                  —

                  Direktiva 2006/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o kakvoći slatkih voda kojima je potrebna zaštita ili poboljšanje kako bi bile pogodne za život riba (62),

                  —

                  Direktiva 2006/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o baterijama i akumulatorima i o otpadnim baterijama i akumulatorima (63),

                  —

                  Direktiva 2006/118/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o zaštiti podzemnih voda od onečišćenja i pogoršanja stanja (64),

                  —

                  Uredba (EZ) br. 842/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. svibnja 2006. o određenim fluoriranim stakleničkim plinovima (65),

                  —

                  Uredba (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o pošiljkama otpada (66),

                  —

                  Uredba (EZ) br. 715/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. lipnja 2007. o homologaciji motornih vozila u odnosu na emisije iz lakih osobnih i gospodarskih vozila (Euro 5 i Euro 6) i pristupu podacima za popravke i održavanje vozila (67),

                  —

                  Uredba Komisije (EZ) br. 1418/2007 od 29. studenoga 2007. o izvozu na oporabu određenih vrsta otpada navedenih u prilogu III. ili III.A Uredbi (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća u određene zemlje na koje se ne primjenjuje Odluka OECD-a o kontroli prekograničnog kretanja otpada (68),

                  —

                  Direktiva 2008/1/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008. o integriranom sprečavanju i kontroli onečišćenja (69).

         (1)  SL L 76, 6.4.1970., str. 1.

         (2)  SL L 190, 20.8.1972., str. 1.

         (3)  SL L 194, 25.7.1975., str. 23.

         (4)  SL L 31, 5.2.1976., str. 1.

         (5)  SL L 262, 27.9.1976., str. 201.

         (6)  SL L 220, 29.8.1977., str. 38.

         (7)  SL L 54, 25.2.1978., str. 19.

         (8)  SL L 33, 8.2.1979., str. 36.

         (9)  SL L 103, 25.4.1979., str. 1.

         (10)  SL L 81, 27.3.1982., str. 29.

         (11)  SL L 291, 24.10.1983., str. 1.

         (12)  SL L 74, 17.3.1984., str. 49.

         (13)  SL L 188, 16.7.1984., str. 20.

         (14)  SL L 274, 17.10.1984., str. 11.

         (15)  SL L 87, 27.3.1985., str. 1.

         (16)  SL L 181, 4.7.1986., str. 6.

         (17)  SL L 181, 4.7.1986., str. 16.

         (18)  SL L 85, 28.3.1987., str. 40.

         (19)  SL L 117, 8.5.1990., str. 1.

         (20)  SL L 135, 30.5.1991., str. 40.

         (21)  SL L 230, 19.8.1991., str. 1.

         (22)  SL L 375, 31.12.1991., str. 1.

         (23)  SL L 377, 31.12.1991., str. 20.

         (24)  SL L 206, 22.7.1992., str. 7.

         (25)  SL L 409, 31.12.1992., str. 11.

         (26)  SL L 214, 26.8.2003., str. 18.

         (27)  SL L 365, 31.12.1994., str. 10.

         (28)  SL L 365, 31.12.1994., str. 24.

         (29)  SL L 235, 17.9.1996., str. 25.

         (30)  SL L 243, 24.9.1996., str. 31.

         (31)  SL L 296, 21.11.1996., str. 55.

         (32)  SL L 10, 14.1.1997., str. 13.

         (33)  SL L 59, 27.2.1998., str. 1.

         (34)  SL L 61, 3.3.1997., str. 1.

         (35)  SL L 123, 24.4.1998., str. 1.

         (36)  SL L 350, 28.12.1998., str. 58.

         (37)  SL L 330, 5.12.1998., str. 32.

         (38)  SL L 85, 29.3.1999., str. 1.

         (39)  SL L 163, 29.6.1999., str. 41.

         (40)  SL L 182, 16.7.1999., str. 1.

         (41)  SL L 121, 11.5.1999., str. 13.

         (42)  SL L 269, 21.10.2000., str. 34.

         (43)  SL L 327, 22.12.2000., str. 1.

         (44)  SL L 313, 13.12.2000., str. 12.

         (45)  SL L 332, 28.12.2000., str. 91.

         (46)  SL L 244, 29.9.2000., str. 1.

         (47)  SL L 106, 17.4.2001., str. 1.

         (48)  SL L 309, 27.11.2001., str. 1.

         (49)  SL L 67, 9.3.2002., str. 14.

         (50)  SL L 37, 13.2.2003., str. 19.

         (51)  SL L 37, 13.2.2003., str. 24.

         (52)  SL L 23, 26.1.2005., str. 3.

         (53)  SL L 104, 8.4.2004., str. 1.

         (54)  SL L 158, 30.4.2004., str. 7.

         (55)  SL L 275, 20.10.2005., str. 1.

         (56)  SL L 313, 29.11.2005., str. 1.

         (57)  SL L 64, 4.3.2006., str. 37.

         (58)  SL L 64, 4.3.2006., str. 52.

         (59)  SL L 114, 27.4.2006., str. 9.

         (60)  SL L 102, 11.4.2006., str. 15.

         (61)  SL L 161, 14.6.2006., str. 12.

         (62)  SL L 264, 25.9.2006., str. 20.

         (63)  SL L 266, 26.9.2006., str. 1.

         (64)  SL L 372, 27.12.2006., str. 19.

         (65)  SL L 161, 14.6.2006., str. 1.

         (66)  SL L 190, 12.7.2006., str. 1.

         (67)  SL L 171, 29.6.2007., str. 1.

         (68)  SL L 316, 4.12.2007., str. 6.

         (69)  SL L 24, 29.1.2008., str. 8.

      PRILOG B

         Popis zakonodavstva Zajednice donesenog u skladu s Ugovorom o Euratomu, čije kršenje predstavlja nezakonito ponašanje prema članku 2. točki (a) ii. ove Direktive

                  —

                  Direktiva Vijeća 96/29/Euratom od 13. svibnja 1996. o utvrđivanju osnovnih sigurnosnih normi za zaštitu zdravlja radnika i javnosti od opasnosti od ionizirajućeg zračenja (1);

                  —

                  Direktiva Vijeća 2003/122/Euratom od 22. prosinca 2003. o kontroli visokoaktivnih zatvorenih radioaktivnih izvora i izvora bez posjednika (2);

                  —

                  Direktiva Vijeća 2006/117/Euratom od 20. studenoga 2006. o nadzoru i kontroli pošiljaka radioaktivnog otpada i istrošenoga goriva (3).

         (1)  SL L 159, 29.6.1996., str. 1.

         (2)  SL L 346, 31.12.2003., str. 57.

         (3)  SL L 337, 5.12.2006., str. 21.


title: Direktiva 2013/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 12. kolovoza 2013. o napadima na informacijske sustave i o zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2005/222/PUP

text:
               14.8.2013

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 218/8

         DIREKTIVA 2013/40/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
   od 12. kolovoza 2013.
   o napadima na informacijske sustave i o zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2005/222/PUP
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 83. stavak 1.,
   uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
   nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
   u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
   budući da:

               (1)

               Ciljevi su ove Direktive približiti kazneno pravo država članica u području napada na informacijske sustave, utvrđivanjem minimalnih pravila o definiranju kaznenih djela i odgovarajućih sankcija te poboljšati suradnju između nadležnih tijela, uključujući policiju i druge specijalizirane službe zadužene za izvršavanje zakona država članica, kao i nadležnih specijaliziranih agencija i tijela Unije kao što su Eurojust, Europol i njegov Europski centar za kibernetički kriminal te Europska agencija za sigurnost mreža i podataka (ENISA).

               (2)

               Informacijski su sustavi ključni element političke, društvene i gospodarske interakcije u Uniji. Društvo sve više ovisi o takvim sustavima. Nesmetano djelovanje i sigurnost tih sustava u Uniji ključni su za razvoj unutarnjeg tržišta i konkurentnog i inovativnog gospodarstva. Osiguranje odgovarajuće razine zaštite informacijskih sustava trebalo bi biti sastavni dio učinkovitog sveobuhvatnog okvira preventivnih mjera koje prate odgovore kaznenog prava na kibernetički kriminal.

               (3)

               Napadi na informacijske sustave, a posebno napadi povezani s organiziranim kriminalom sve su veća prijetnja kako u Uniji tako i u svijetu te postoji sve veća zabrinutost zbog potencijalnih terorističkih ili politički motiviranih napada na informacijske sustave koji su dio ključne infrastrukture država članica i Unije. To predstavlja prijetnju ostvarenju sigurnijeg informacijskog društva i područja slobode, sigurnosti i pravde te stoga zahtijeva odgovor na razini Unije te poboljšanu suradnju i koordinaciju na međunarodnoj razini.

               (4)

               U Uniji postoji određen broj ključnih infrastruktura čiji bi poremećaj u radu ili uništenje imalo značajan prekogranični učinak. Iz potrebe da se poveća sposobnost zaštite ključne infrastrukture u Uniji postalo je jasno da bi mjere protiv kibernetičkih napada trebale biti dopunjene strogim kaznenopravnim sankcijama koje bi odražavale ozbiljnost takvih napada. Ključna infrastruktura mogla bi se protumačiti kao element, sustav ili njihov dio smješten u državi članici te je izvanredno važna za održavanje ključnih društvenih funkcija, zdravlja, zaštite, sigurnosti, gospodarske ili socijalne dobrobiti naroda, kao što su elektrane, prometne mreže ili državne mreže, te bi njihov poremećaj ili uništenje imalo značajan učinak u državi članici kao rezultat nemogućnosti održavanja tih funkcija.

               (5)

               Postoje dokazi o tendenciji prema sve opasnijim i češćim napadima velikih razmjera na informacijske sustave, što često može imati ključnu važnost za države članice ili određene funkcije u javnom ili privatnom sektoru. Tu tendenciju prati razvoj sve sofisticiranijih metoda, kao što je stvaranje i uporaba takozvanih „botneta”, što uključuje nekoliko faza kaznenog djela, pri čemu bi svaka faza mogla samostalno predstavljati ozbiljnu opasnost javnim interesima. Cilj je ove Direktive, među ostalim, uvesti kaznenopravne sankcije za stvaranje „botneta”, to jest za uspostavu kontrole na daljinu nad značajnim brojem računala tako što se zaraze zlonamjernim softverom putem ciljnih kibernetičkih napada. Nakon što je stvorena, zaražena mreža računala koja čine „botnet” može biti aktivirana bez znanja korisnika računala kako bi se pokrenuo kibernetički napad velikih razmjera, što u pravilu može uzrokovati ozbiljnu štetu, kako je navedeno u ovoj Direktivi. Države članice mogu u skladu sa svojim nacionalnim pravom i praksom odrediti što predstavlja ozbiljnu štetu, kao što je prekid mrežnih usluga od velikog javnog značenja ili uzrokovanje velikih financijskih troškova ili gubitak osobnih podataka ili osjetljivih informacija.

               (6)

               Kibernetički napadi velikih razmjera mogu uzrokovati znatnu gospodarsku štetu zbog prekida rada informacijskih sustava i komunikacija te zbog gubitka ili mijenjanja komercijalno važnih povjerljivih informacija ili drugih podataka. Trebalo bi se posebno potruditi da inovativna mala i srednja poduzeća budu bolje informirana o prijetnjama povezanima s takvim napadima i svojoj osjetljivosti na takve napade, s obzirom na to da sve više ovise o ispravnom funkcioniranju i dostupnosti informacijskih sustava, a resursi za informacijsku sigurnost često su ograničeni.

               (7)

               U ovom su području zajedničke definicije važne kako bi se u državama članicama osigurao dosljedan pristup primjeni ove Direktive.

               (8)

               Potrebno je postići zajednički pristup sastavnim elementima kaznenih djela uvođenjem zajedničkih kaznenih djela nezakonitog pristupa informacijskom sustavu, nezakonitog ometanja sustava, nezakonitog ometanja podataka i nezakonitog presretanja.

               (9)

               Presretanje uključuje, ali se nužno ne ograničava na slušanje, praćenje ili nadzor sadržaja komunikacija te pribavljanje sadržaja podataka bilo izravno kroz pristup i uporabu informacijskih sustava, ili neizravno tehničkim sredstvima uporabom elektroničkih naprava za prisluškivanje.

               (10)

               Države članice trebale bi predvidjeti sankcije za napade na informacijske sustave. Te bi sankcije trebale biti učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće te bi trebale uključivati kazne oduzimanja slobode i/ili novčane kazne.

               (11)

               Ovom se Direktivom predviđaju kaznenopravne sankcije barem kada nije riječ o lakšim slučajevima. Države članice mogu u skladu sa svojim nacionalnim pravom i praksom odrediti što čini lakši slučaj. Slučaj se može smatrati lakšim kada su, primjerice, šteta uzrokovana kaznenim djelom i/ili rizik za javne ili privatne interese, kao što je integritet računalnog sustava ili računalni podaci, ili integritet, prava i drugi interesi osobe, nevažni ili su takve prirode da nije potrebno nametanje kaznenopravne sankcije u zakonskom okviru ni uvođenje kaznene odgovornosti.

               (12)

               Utvrđivanje i izvješćivanje o prijetnjama i rizicima koje predstavljaju kibernetički napadi i povezana osjetljivost informacijskih sustava bitan su element učinkovitog sprječavanja i odgovora na kibernetičke napade te poboljšane sigurnosti informacijskih sustava. U tom bi kontekstu pomoglo osiguranje poticajnih mjera za izvješćivanje o sigurnosnim propustima. Države članice trebale bi nastojati predvidjeti mogućnosti otkrivanja i izvješćivanja o sigurnosnim propustima u pravnom smislu.

               (13)

               Prikladno je predvidjeti strože sankcije kada napad na informacijski sustav počini zločinačka organizacija, kako je definirano u Okvirnoj odluci Vijeća 2008/841/PUP od 24. listopada 2008. o borbi protiv organiziranog kriminala (3), kada je počinjen kibernetički napad velikih razmjera, čime je zahvaćen znatan broj informacijskih sustava, uključujući i kada je cilj napada stvaranje „botneta”, ili kada kibernetički napad prouzroči ozbiljnu štetu, uključujući i kada je napad izveden putem „botneta”. Također je prikladno predvidjeti strože sankcije kada je napad počinjen na ključnu infrastrukturu država članica ili Unije.

               (14)

               Uspostava učinkovitih mjera protiv krađe identiteta i drugih kaznenih djela povezanih s identitetom predstavlja još jedan važan element integriranog pristupa borbi protiv kibernetičkog kriminala. Svaka potreba za djelovanjem na razini Unije u borbi protiv ovakve vrste kriminalnog ponašanja također bi se mogla razmatrati u kontekstu evaluacije potrebe za sveobuhvatnim horizontalnim instrumentom Unije.

               (15)

               Zaključci Vijeća od 27. do 28. studenog 2008. naznačili su kako bi s državama članicama i Komisijom trebalo izraditi novu strategiju, uzimajući u obzir sadržaj Konvencije Vijeća Europe o kibernetičkom kriminalu iz 2001. Ta je Konvencija pravni referentni okvir za borbu protiv kibernetičkog kriminala, uključujući napade na informacijske sustave. Ova se Direktiva nadovezuje na tu konvenciju. Dovršetak procesa ratifikacije te konvencije od svih država članica u najkraćem mogućem roku trebalo bi smatrati prioritetom.

               (16)

               S obzirom na različite načine na koje se napadi mogu izvesti i s obzirom na brzinu kojom se hardver i softver razvijaju, ova Direktiva upućuje na alate putem kojih je moguće počiniti kaznena djela utvrđena u ovoj Direktivi. Takvi bi alati mogli uključivati zlonamjeran softver, uključujući one koji mogu stvoriti „botnete”, koji se koriste za izvođenje kibernetičkih napada. Čak i kada je takav alat prikladan ili osobito prikladan za izvođenje nekog od kaznenih djela utvrđenih u ovoj Direktivi, moguće je da je proizveden u zakonitu svrhu. S ciljem da se izbjegne kriminalizacija u slučajevima kada se takvi alati proizvode i plasiraju na tržište u zakonite svrhe, kao što je testiranje pouzdanosti proizvoda informacijskih tehnologija ili sigurnosti informacijskih sustava, ti alati, uz uvjete opće namjere, također moraju ispunjavati uvjet izravne namjere uporabe tih alata za počinjenje jednog ili više kaznenih djela utvrđenih u ovoj Direktivi.

               (17)

               Ovom se Direktivom ne nameće kaznena odgovornost kada su ispunjeni objektivni kriteriji za kaznena djela utvrđena u ovoj Direktivi, ali su djela počinjena bez namjere da se počini djelo, primjerice kada osoba ne zna da pristup nije dopušten ili u slučaju obveznog testiranja ili zaštite informacijskih sustava, primjerice, kada poduzeće ili prodavatelj zaduži neku osobu da testira snagu njegovog sigurnosnog sustava. U kontekstu ove Direktive, ugovorne obveze ili dogovori da se ograniči pristup informacijskim sustavima putem korisničkih uvjeta ili općih uvjeta, kao i radni sporovi koji se odnose na pristup informacijskim sustavima poslodavca i njihovo korištenje za privatne svrhe ne bi trebali uzrokovati kaznenu odgovornost kada bi se pristup pod takvim okolnostima smatrao neovlaštenim te bi na taj način predstavljao jedinu osnovu za kazneni postupak. Ovom se Direktivom ne dovodi u pitanje pravo na pristup informacijama kako je utvrđeno u nacionalnom pravu i u pravu EU-a, ali istodobno ne može služiti kao opravdanje za nezakonit ili proizvoljan pristup informacijama.

               (18)

               Razne okolnosti mogu olakšati kibernetičke napade, kao što je situacija kada počinitelj u okviru svojeg zaposlenja ima pristup sigurnosnim sustavima koji su neodvojivi od zahvaćenih informacijskih sustava. U kontekstu nacionalnog prava, takve bi okolnosti trebalo na odgovarajući način uzeti u obzir tijekom kaznenog postupka.

               (19)

               Države članice trebale bi u svojem nacionalnom pravu predvidjeti otegotne okolnosti u skladu s mjerodavnim pravilima koje su njihovi pravni sustavi uspostavili za otegotne okolnosti. Trebale bi osigurati da suci te otegotne okolnosti mogu uzeti u obzir prilikom izricanja kazne za počinitelje. Sudac zadržava slobodu ocjenjivanja tih okolnosti zajedno s drugim činjenicama određenog slučaja.

               (20)

               Ovom se Direktivom ne uređuju uvjeti za izvršavanje nadležnosti nad bilo kojim kaznenim djelom koje je u njoj navedeno, kao što je izjava žrtve na mjestu gdje je kazneno djelo počinjeno, odricanje od strane države mjesta gdje je kazneno djelo počinjeno, ili činjenica da protiv počinitelja nije bio poduzet kazneni progon u mjestu gdje je kazneno djelo počinjeno.

               (21)

               U kontekstu ove Direktive, države i tijela javnog prava ostaju u potpunosti obvezna jamčiti poštovanje ljudskih prava i temeljnih sloboda, u skladu s postojećim međunarodnim obvezama.

               (22)

               Ova Direktiva jača važnost mreža kao što je mreža kontaktnih točaka G8 ili Vijeća Europe koje su dostupne dvadeset četiri sata dnevno i sedam dana u tjednu. Te bi kontaktne točke trebale biti u mogućnosti pružiti učinkovitu pomoć kako bi se, primjerice, olakšala razmjena dostupnih relevantnih informacija ili pružanje tehničkih savjeta ili pravnih informacija u svrhu istrage ili postupka koji se tiču kaznenih djela u vezi s informacijskim sustavima i povezanim podacima koji uključuju državu članicu koja podnosi zahtjev. Kako bi se osigurao nesmetan rad mreža, svaka kontaktna točka trebala bi imati kapacitet za komunikaciju s kontaktnom točkom druge države članice po žurnom postupku, uz potporu, među ostalim, osposobljenog osoblja koje posjeduje odgovarajuću opremu. S obzirom na brzinu kojom se kibernetički napadi velikih razmjera mogu izvršavati, države članice trebale bi biti u stanju brzo odgovoriti na hitne zahtjeve koji dolaze iz ove mreže kontaktnih točaka. U takvim slučajevima bilo bi korisno da zahtjev za informacijama bude popraćen telefonskim kontaktom kako bi se osigurala brza obrada zahtjeva od strane države članice kojoj je zahtjev upućen te da se povratna informacija pruži u roku od osam sati.

               (23)

               Suradnja između tijela javne vlasti, s jedne strane, i privatnog sektora te civilnog društva, s druge strane, od velike je važnosti u sprječavanju i borbi protiv napada na informacijske sustave. Potrebno je poticati i poboljšavati suradnju između pružatelja usluga, proizvođača, tijela zaduženih za izvršavanje zakona i pravosudnih tijela, istodobno u potpunosti poštujući vladavinu prava. Takva suradnja može uključivati potporu od pružatelja usluga u smislu pomoći da se očuvaju potencijalni dokazi, iznošenja elemenata koji mogu pomoći u utvrđivanju počinitelja te, kao posljednja opcija, a u skladu s nacionalnim pravom i praksom, cjelokupnog ili djelomičnoga gašenja informacijskih sustava ili funkcija koji su zahvaćeni ili korišteni u nezakonite svrhe. Države članice također bi trebale razmotriti formiranje mreža suradnje i partnerstva s pružateljima usluga i proizvođačima s ciljem razmjene informacija o kaznenim djelima u okviru područja primjene ove Direktive.

               (24)

               Postoji potreba za prikupljanjem usporedivih podataka o kaznenim djelima utvrđenima u ovoj Direktivi. Relevantni bi se podaci trebali staviti na raspolaganje nadležnim specijaliziranim agencijama i tijelima Unije kao što su Europol i ENISA u skladu s njihovim zadaćama i potrebama za informacijama, kako bi se dobila kompletnija slika problema kibernetičkog kriminala i sigurnosti mreža i informacija na razini Unije, čime bi se doprinijelo oblikovanju učinkovitijeg odgovora. Države članice trebale bi Europolu i njegovom Europskom centru za kibernetički kriminal dostaviti informacije o načinu djelovanja počinitelja s ciljem procjena opasnosti i provođenja strateških analiza kibernetičkog kriminala u skladu s Odlukom Vijeća 2009/371/PUP od 6. travnja 2009. o osnivanju Europskog policijskog ureda (Europol) (4). Pružanje informacija može olakšati bolje razumijevanje sadašnjih i budućih prijetnji te na taj način doprinijeti prikladnijem i ciljnom donošenju odluka o borbi i sprječavanju napada na informacijske sustave.

               (25)

               Komisija bi trebala dostaviti izvješće o primjeni ove Direktive te izraditi potrebne zakonodavne prijedloge koji bi mogli dovesti do širenja njezinog područja primjene, uzimajući u obzir razvoj u području kibernetičkog kriminala. Takav bi razvoj mogao obuhvaćati tehnološka poboljšanja, primjerice, ona koja omogućuju učinkovitije izvršavanje zakona u području napada na informacijske sustave ili koja olakšavaju sprječavanje odnosno svode na najmanju moguću mjeru učinak takvih napada. U tu bi svrhu Komisija trebala uzeti u obzir dostupne analize i izvješća koja su izradili relevantni sudionici, a posebno Europol i ENISA.

               (26)

               Kako bi borba protiv kibernetičkog kriminala bila učinkovita, potrebno je povećati otpornost informacijskih sustava poduzimanjem odgovarajućih mjera kako bi se što učinkovitije zaštitili od kibernetičkih napada. Države članice trebale bi poduzeti potrebne mjere za zaštitu svojih ključnih infrastruktura protiv kibernetičkih napada, a u okviru toga trebale bi razmotriti zaštitu svojih informacijskih sustava i povezanih podataka. Osiguranje odgovarajuće razine zaštite i sigurnosti informacijskih sustava od pravnih osoba, primjerice u vezi s pružanjem javno dostupnih elektroničkih komunikacijskih usluga u skladu s postojećim zakonodavstvom Unije o privatnosti i elektroničkim komunikacijama te zaštiti podataka, ključan je dio sveobuhvatnog pristupa učinkovitom suzbijanju kibernetičkog kriminala. Protiv prijetnji i osjetljivosti koje se na razuman način mogu utvrditi trebalo bi osigurati odgovarajuće razine zaštite u skladu s najsuvremenijom tehnologijom za pojedine sektore i konkretnim okolnostima obrade podataka. Trošak i opterećenje takve zaštite trebali bi biti razmjerni mogućoj šteti koju bi kibernetički napad prouzročio onima koji su njime zahvaćeni. Države članice potiču se da osiguraju, u okviru svojeg nacionalnog prava, relevantne mjere koje bi uključivale odgovornost pravnih osoba u slučajevima kada one nisu jasno osigurale odgovarajuću razinu zaštite protiv kibernetičkih napada.

               (27)

               Značajni nedostaci i razlike u zakonodavstvima i kaznenim postupcima država članica u području napada na informacijske sustave mogu usporiti borbu protiv organiziranog kriminala i terorizma te otežati učinkovitu policijsku i pravosudnu suradnju u ovom području. Kako su suvremeni informacijski sustavi nadnacionalni i bezgranični, napadi na takve sustave imaju prekograničnu dimenziju, zbog čega su potrebne daljnje žurne mjere kako bi se uskladilo kazneno pravo u tom području. Osim toga, koordiniranje progona slučajeva napada na informacijske sustave trebalo bi biti olakšano odgovarajućom provedbom i primjenom Okvirne odluke Vijeća 2009/948/PUP od 30. studenoga 2009. o sprečavanju i rješavanju sporova o izvršavanju nadležnosti u kaznenim postupcima (5). Države članice u suradnji s Unijom također bi trebale težiti poboljšanju međunarodne suradnje koja se odnosi na sigurnost informacijskih sustava, računalnih mreža i računalnih podataka. U svakom međunarodnom sporazumu koji uključuje razmjenu podataka trebalo bi posebnu pozornost pridati sigurnosti prijenosa i skladištenja podataka.

               (28)

               Poboljšana suradnja između nadležnih tijela za izvršavanje zakona i pravosudnih tijela u Uniji ključna je za učinkovitu borbu protiv kibernetičkog kriminala. U tom bi kontekstu trebalo poticati jačanje napora za osiguravanje odgovarajućeg osposobljavanja relevantnih tijela kako bi se poboljšalo razumijevanje kibernetičkog kriminala i njegovog utjecaja te potaknula suradnja i razmjena najboljih praksi, primjerice, putem nadležnih specijaliziranih agencija i tijela Unije. Cilj takvog osposobljavanja, među ostalim, trebalo bi biti podizanje svijesti o različitim nacionalnim pravnim sustavima, mogućim pravnim i tehničkim izazovima kaznenih istraga i podjeli nadležnosti između relevantnih nacionalnih tijela.

               (29)

               Ova Direktiva poštuje ljudska prava i temeljne slobode i drži se načela koja su posebno priznata u Povelji Europske unije o temeljnim pravima i u Europskoj konvenciji za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, uključujući zaštitu osobnih podataka, pravo na privatnost, slobodu izražavanja i informiranja, pravo na pošteno suđenje, pretpostavku nedužnosti i pravo na obranu, kao i načela zakonitosti i proporcionalnosti kaznenih djela i kazni. Ovom se Direktivom posebno nastoji osigurati potpuno poštovanje tih prava i načela i mora se na odgovarajući način provesti.

               (30)

               Zaštita osobnih podataka temeljno je pravo u skladu s člankom 16. stavkom 1. UFEU-a i člankom 8. Povelje o temeljnim pravima. Stoga bi svaka obrada osobnih podataka u kontekstu provedbe ove Direktive trebala biti potpuno u skladu s relevantnim pravom Unije o zaštiti podataka.

               (31)

               U skladu s člankom 3. Protokola o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske s obzirom na područje slobode, sigurnosti i pravde, koji je priložen Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, te države članice obavijestile su da žele sudjelovati u usvajanju i primjeni ove Direktive..

               (32)

               U skladu s člancima 1. i 2. Protokola o stajalištu Danske, koji je priložen Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, Danska ne sudjeluje u usvajanju ove Direktive te ona za nju nije obvezujuća niti podliježe njezinoj primjeni.

               (33)

               Budući da ciljeve ove Direktive, to jest podvrgavanje napada na informacijske sustave u svim državama članicama učinkovitim, proporcionalnim i odvraćajućim kaznenopravnim sankcijama te poboljšanje i poticanje suradnje između pravosudnih i drugih nadležnih tijela, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se, zbog svojeg opsega i učinka, mogu na bolji način ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.

               (34)

               Cilj je ove Direktive izmijeniti i proširiti odredbe Okvirne odluke Vijeća 2005/222/PUP od 24. veljače 2005. o napadima na informacijske sustave (6). Budući da su izmjene koje treba izvršiti brojne i važne, Okvirnu odluku 2005/222/PUP radi jasnoće bi trebalo u cijelosti zamijeniti u odnosu na države članice koje sudjeluju u usvajanju ove Direktive,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Predmet
   Ovom se Direktivom utvrđuju minimalna pravila o definiranju kaznenih djela i sankcija u području napada na informacijske sustave. Njezin je cilj također olakšavanje sprečavanja takvih djela i poboljšavanje suradnje između pravosudnih i drugih nadležnih tijela.
   Članak 2.
   Definicije
   Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:

               (a)

               „informacijski sustav” znači uređaj ili skupina međupovezanih ili srodnih uređaja, od kojih jedan ili više njih, sukladno programu, provodi automatsku obradu računalnih podataka, te računalni podaci koji su pohranjeni, obrađeni, pronađeni ili preneseni pomoću tog uređaja ili skupine uređaja za potrebe njegovog ili njihovog funkcioniranja, uporabe, zaštite i održavanja;

               (b)

               „računalni podaci” znači predstavljanje činjenica, informacija ili koncepata u obliku koji je prikladan za obradu u informacijskom sustavu, uključujući odgovarajući program kojim informacijski sustav provodi neku funkciju;

               (c)

               „pravna osoba” znači pravni subjekt koji ima status pravne osobe prema primjenjivom pravu, ali ne uključuje države ni tijela javnog prava u obnašanju državne vlasti ni javne međunarodne organizacije;

               (d)

               „bespravan” znači postupanje iz ove Direktive, uključujući pristup, ometanje ili presretanje, bez dopuštenja vlasnika ili drugog nositelja prava sustava ili njegova dijela, ili koje nacionalno pravo ne dopušta.

         Članak 3.
   Nezakonit pristup informacijskim sustavima
   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da je bespravni pristup cjelokupnom informacijskom sustavu ili nekom njegovom dijelu, kada se počini s namjerom, kažnjiv kao kazneno djelo ako je počinjen kršenjem sigurnosne mjere, barem kada nije riječ o lakšim slučajevima.
   Članak 4.
   Nezakonito ometanje sustava
   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da je ozbiljno ometanje ili prekidanje funkcioniranja informacijskog sustava unosom, prijenosom, oštećivanjem, brisanjem, uništavanjem, mijenjanjem ili prikrivanjem računalnih podataka, ili onemogućavanjem pristupa takvim podacima, kada se počini s namjerom i bespravno, kažnjivo kao kazneno djelo, barem kada nije riječ o lakšim slučajevima.
   Članak 5.
   Nezakonito ometanje podataka
   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da je brisanje, oštećivanje, uništavanje, mijenjanje ili prikrivanje računalnih podataka informacijskog sustava, ili onemogućavanje pristupa takvim podacima, kada se počini s namjerom i bespravno, kažnjivo kao kazneno djelo, barem kada nije riječ o lakšim slučajevima.
   Članak 6.
   Nezakonito presretanje
   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da je presretanje, pomoću tehničkih sredstava, prijenosa računalnih podataka koji nije javan prema informacijskom sustavu, iz informacijskog sustava ili unutar njega, uključujući elektromagnetne emisije iz informacijskog sustava koji prenosi takve računalne podatke, kada se počini s namjerom i bespravno, kažnjivo kao kazneno djelo, barem kada nije riječ o lakšim slučajevima.
   Članak 7.
   Alati koji se koriste za počinjenje kaznenih djela
   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da su namjerna proizvodnja, prodaja, nabava radi korištenja, uvoz, distribucija ili drugo stavljanje na raspolaganje jednog od sljedećih alata, kada se počine bespravno i s namjerom da se koriste u svrhu počinjenja bilo kojeg od kaznenih djela iz članaka od 3. do 6., kažnjivi kao kazneno djelo, barem kada nije riječ o lakšim slučajevima:

               (a)

               računalnog programa, namijenjenog ili prilagođenog ponajprije u svrhu počinjenja bilo kojeg od kaznenih djela iz članaka od 3. do 6.;

               (b)

               računalne lozinke, pristupnog koda ili sličnih podataka pomoću kojih se može pristupiti cijelom informacijskom sustavu ili nekom njegovom dijelu.

         Članak 8.
   Poticanje i pomaganje te pokušaj
   1.   Države članice osiguravaju da je poticanje na počinjenje ili pomaganje u počinjenju djela iz članaka od 3. do 7. kažnjivo kao kazneno djelo.
   2.   Države članice osiguravaju da je pokušaj počinjenja djela iz članaka 4. i 5. kažnjiv kao kazneno djelo.
   Članak 9.
   Sankcije
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da su kaznena djela iz članaka od 3. do 8. kažnjiva učinkovitim, proporcionalnim i odvraćajućim kaznenopravnim sankcijama.
   2.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da su kaznena djela iz članaka od 3. do 7. kažnjiva maksimalnom kaznom oduzimanja slobode u trajanju od najmanje dvije godine, barem kada nije riječ o lakšim slučajevima.
   3.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da su kaznena djela iz članaka 4. i 5., kada se počine s namjerom, kažnjiva maksimalnom kaznom oduzimanja slobode u trajanju od najmanje tri godine kada je značajan broj informacijskih sustava pogođen korištenjem nekog od alata iz članka 7., namijenjenog ili prilagođenog za tu svrhu.
   4.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da su kaznena djela iz članaka 4. i 5. kažnjiva maksimalnom kaznom oduzimanja slobode u trajanju od najmanje pet godina kada:

               (a)

               su počinjena u okviru zločinačke organizacije, kako je definirana u Okvirnoj odluci 2008/841/PUP, neovisno o sankciji predviđenoj u toj okvirnoj odluci;

               (b)

               prouzroče ozbiljnu štetu; ili

               (c)

               su počinjena protiv informacijskog sustava ključne infrastrukture.

         5.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da se, kada su kaznena djela iz članaka 4. i 5. počinjena zloporabom osobnih podataka druge osobe, s ciljem zadobivanja povjerenja treće strane, i time nanoseći štetu legitimnom vlasniku identiteta, ti elementi mogu u skladu s nacionalnim pravom smatrati otegotnim okolnostima, osim ako su te okolnosti već obuhvaćene drugim djelom kažnjivim prema nacionalnom pravu.
   Članak 10.
   Odgovornost pravnih osoba
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da pravne osobe mogu biti odgovorne za kaznena djela iz članaka od 3. do 8. koja u njihovu korist počini bilo koja osoba samostalno ili kao član tijela pravne osobe, čiji se rukovodeći položaj pri toj pravnoj osobi temelji na:

               (a)

               ovlasti za zastupanje pravne osobe;

               (b)

               ovlasti za donošenje odluka u ime pravne osobe;

               (c)

               ovlasti za provedbu kontrole unutar pravne osobe.

         2.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da pravne osobe mogu biti odgovorne ako je nedostatak nadzora ili kontrole osobe iz stavka 1. omogućio da osoba koja je podređena toj pravnoj osobi počini kaznena djela iz članaka od 3. do 8. u korist te pravne osobe.
   3.   Odgovornost pravne osobe u skladu sa stavcima 1. i 2. ne isključuje kaznene postupke protiv fizičkih osoba koje kao počinitelji, poticatelji ili pomagači sudjeluju u kaznenim djelima iz članaka od 3. do 8.
   Članak 11.
   Sankcije za pravne osobe
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da su za pravnu osobu odgovornu na temelju članka 10. stavka 1. predviđene učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće sankcije, koje uključuju novčane kazne prema kaznenom i drugom pravu, a mogu uključivati i druge sankcije kao što su:

               (a)

               isključenje iz prava na javne naknade ili pomoć;

               (b)

               privremena ili stalna zabrana obavljanja poslovne djelatnosti;

               (c)

               stavljanje pod sudski nadzor;

               (d)

               sudski nalog za likvidaciju;

               (e)

               privremeno ili trajno zatvaranje ustanova koje su korištene za počinjenje kaznenog djela.

         2.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju da su za pravnu osobu odgovornu na temelju članka 10. stavka 2. predviđene učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće sankcije ili druge mjere.
   Članak 12.
   Nadležnost
   1.   Države članice utvrđuju svoju nadležnost za kaznena djela iz članaka od 3. do 8. kada je kazneno djelo počinjeno:

               (a)

               u potpunosti ili djelomično na njihovom državnom području; ili

               (b)

               od strane njezinog državljanina, barem u slučajevima kada djelo predstavlja kazneno djelo ondje gdje je počinjeno.

         2.   Pri utvrđivanju nadležnosti u skladu sa stavkom 1. točkom (a), država članica osigurava da ima nadležnost u slučajevima u kojima:

               (a)

               počinitelj počini kazneno djelo kada je fizički prisutan na njezinom državnom području, neovisno o tome radi li se o kaznenom djelu protiv informacijskog sustava na njezinom državnom području; ili

               (b)

               se radi o kaznenom djelu protiv informacijskog sustava na njezinom državnom području, neovisno o tome je li počinitelj bio fizički prisutan na njezinom državnom području kada je počinio kazneno djelo.

         3.   Država članica obavješćuje Komisiju ako odluči utvrditi nadležnost nad kaznenim djelom iz članaka od 3. do 8. počinjenim izvan njezinog državnog područja, uključujući ako:

               (a)

               počinitelj ima uobičajeno boravište na njezinom državnom području; ili

               (b)

               je kazneno djelo počinjeno u korist pravne osobe s poslovnim nastanom na njezinom državnom području.

         Članak 13.
   Razmjena informacija
   1.   Za potrebe razmjene informacija koje se odnose na kaznena djela iz članaka od 3. do 8., države članice osiguravaju raspolaganje operativnom nacionalnom kontaktnom točkom i uporabu postojeće mreže operativnih kontaktnih točaka koje su dostupne 24 sata dnevno i sedam dana u tjednu. Države članice također osiguravaju uspostavu postupaka kako bi, u slučaju hitnih zahtjeva za pomoć, nadležno tijelo u roku od osam sati od primitka moglo barem naznačiti hoće li odgovoriti na zahtjev, kao i oblik i procijenjeno vrijeme za takav odgovor.
   2.   Države članice obavješćuju Komisiju o svojim utvrđenim kontaktnim točkama iz stavka 1. Komisija dostavlja te informacije drugim državama članicama i nadležnim specijaliziranim agencijama i tijelima Unije.
   3.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kojima osiguravaju dostupnost prikladnih kanala izvješćivanja kako bi se olakšalo izvješćivanje nadležnih nacionalnih tijela o kaznenim djelima iz članaka od 3. do 6. bez nepotrebne odgode.
   Članak 14.
   Praćenje i statistički podaci
   1.   Države članice osiguravaju uspostavu sustava za snimanje, proizvodnju i pružanje statističkih podataka o kaznenim djelima iz članaka od 3. do 7.
   2.   Statistički podaci iz stavka 1. obuhvaćaju barem postojeće podatke o broju kaznenih djela iz članaka od 3. do 7. zabilježenih u državama članicama i broj osoba protiv kojih je poduzet kazneni progon i koje su osuđene za kaznena djela iz članaka od 3. do 7.
   3.   Države članice Komisiji dostavljaju podatke prikupljene na temelju ovog članka. Komisija osigurava da se konsolidirani pregled tih statističkih izvješća objavi i preda nadležnim specijaliziranim agencijama i tijelima Unije.
   Članak 15.
   Zamjena Okvirne odluke 2005/222/PUP
   Okvirna odluka 2005/222/PUP ovime se zamjenjuje u odnosu na države članice koje sudjeluju u donošenju ove Direktive, ne dovodeći u pitanje obveze država članica u vezi s rokom za prenošenje Okvirne odluke u nacionalno pravo.
   U odnosu na države članice koje sudjeluju u donošenju ove Direktive, upućivanja na Okvirnu odluku 2005/222/JHA smatraju se upućivanjima na ovu Direktivu.
   Članak 16.
   Prenošenje
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 4. rujna 2015.
   2.   Države članice dostavljaju Komisiji tekst mjera kojima se u njihovo nacionalno pravo prenose obveze koje im nameće ova Direktiva.
   3.   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   Članak 17.
   Izvješćivanje
   Komisija do 4. rujna 2017. Europskom parlamentu i Vijeću podnosi izvješće u kojem ocjenjuje u kojoj su mjeri države članice poduzele mjere potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom, prema potrebi zajedno sa zakonodavnim prijedlozima. Komisija također uzima u obzir tehnički i pravni razvoj u području kibernetičkog kriminala, posebno u odnosu na područje primjene ove Direktive.
   Članak 18.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 19.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama u skladu s Ugovorima.

      Sastavljeno u Bruxellesu 12. kolovoza 2013.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         M. SCHULZ

            Za Vijeće

            Predsjednik

         L. LINKEVIČIUS

      (1)  SL C 218, 23.7.2011., str. 130.

      (2)  Stajalište Europskog parlamenta od 4. srpnja 2013. (još nije objavljeno u Službenom listu) i odluka Vijeća od 22. srpnja 2013.

      (3)  SL L 300, 11.11.2008., str. 42.

      (4)  SL L 121, 15.5.2009., str. 37.

      (5)  SL L 328, 15.12.2009., str. 42.

      (6)  SL L 69, 16.3.2005., str. 67.