title: Direktiva 2009/33/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju čistih i energetski učinkovitih vozila u cestovnom prijevozu  Tekst značajan za EGP

text:
               07/Sv. 002

               HR

               Službeni list Europske unije

               299

         32009L0033

               L 120/5

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               23.04.2009.

      DIREKTIVA 2009/33/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

   od 23. travnja 2009.
   o promicanju čistih i energetski učinkovitih vozila u cestovnom prijevozu
   (Tekst značajan za EGP)
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 175. stavak 1.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (2),
   u skladu s postupkom predviđenim u članku 251. Ugovora (3),
   budući da:

               (1)

               Prirodni izvori, u pogledu kojih se u članku 174. stavku 1. Ugovora zahtijeva štedljivo i racionalno korištenje, uključujući naftu koja je glavni izvor energije u Europskoj uniji, ali i najveći izvor emisija onečišćivača.

               (2)

               U Komunikaciji Komisije od 15. svibnja 2001. pod nazivom „Održiva Europa za bolji svijet: strategija Europske unije za održivi razvoj”, predstavljenoj na Europskom vijeću u Göteborgu 15. i 16. lipnja 2001., emisije stakleničkih plinova i onečišćenje uzrokovano prijevozom prepoznani su kao glavne prepreke održivom razvoju.

               (3)

               U Odluci 1600/2002/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. srpnja 2002. o Šestom akcijskom programu Zajednice za zaštitu okoliša (4) utvrđeno je da su za poboljšanje energetske učinkovitosti i štednju energije potrebne posebne mjere, da u prometnu i energetsku politiku valja uključiti ciljeve u vezi s klimatskim promjenama te da su za rješavanje pitanja korištenja energije i emisije stakleničkih plinova u prometnom sektoru potrebne posebne mjere.

               (4)

               U Komunikaciji Komisije od 10. siječnja 2007. pod nazivom „Energetska politika za Europu” predloženo je da se Europska unija obveže da do 2020. postigne smanjenje stakleničkih plinova za najmanje 20 % u odnosu na 1990. Povrh toga, predloženi su obvezujući ciljevi u pogledu daljnjeg poboljšanja energetske učinkovitosti za 20 %, 20- postotna razina obnovljive energije i 10-postotna razina obnovljive energije u prometu u Zajednici do 2020., između ostalog i za veću sigurnost opskrbe energijom diverzifikacijom mješavine goriva.

               (5)

               U Komunikaciji Komisije od 19. listopada 2006. pod nazivom „Akcijski plan za energetsku učinkovitost: iskorištavanje potencijala” najavljeno je da će Komisija nastaviti sa svojim nastojanjima usmjerenim razvoju tržišta za čišća, pametnija, sigurnija i energetski učinkovita vozila putem javnih nabava i podizanjem svijesti.

               (6)

               Redovitim pregledom Komisijine Bijele knjige o prometu iz 2001. pod nazivom „Neka se Europa kreće – održiva mobilnost za naš kontinent” od 22. lipnja 2006. najavljeno je da će Unija poticati inovacije pogodne za okoliš, posebno sukcesivnim europskim normama (Euro-norme) i promicanjem čistih vozila na temelju javne nabave.

               (7)

               U svojoj Komunikaciji od 7. veljače 2007. pod nazivom „Rezultati pregleda strategije Zajednice za smanjenje emisija CO2 iz osobnih vozila i lakih teretnih vozila” Komisija je predstavila novu cjelovitu strategiju koja bi Uniji omogućila da do 2012. postigne cilj od 120 g/km za emisije CO2 koju proizvode novi osobni automobili. Predložen je zakonodavni okvir kako bi se osiguralo unapređenje tehnologije vozila. Dodatnim bi se mjerama trebalo poticati nabava vozila s učinkovitom potrošnjom goriva.

               (8)

               U Komisijinoj Zelenoj knjizi o gradskom prometu od 25. rujna 2007. pod nazivom „Prema novoj kulturi mobilnosti u gradovima” navodi se potpora zainteresiranih stranaka promicanju stavljanja na tržište čistih i energetski učinkovitih vozila putem zelenih javnih nabava. U njoj se predlaže da bi se mogući pristup mogao temeljiti na internalizaciji vanjskih troškova upotrebom troškova za korištenje energije, emisije CO2 i emisije onečišćivača koji nastaju tijekom cjelokupne životne dobi vozila, a ti bi troškovi, osim cijene vozila koje se nabavlja, bili kriteriji za odabir ponude. Povrh toga, pri javnoj nabavi prednost bi se davala vozilima koja ispunjavaju nove Euro-norme. Brži prelazak na korištenje čišćih vozila poboljšao bi kakvoću zraka u gradskim područjima.

               (9)

               Izvješćem radne skupine na visokoj razini CARS 21 od 12. prosinca 2005. dana je potpora inicijativi Komisije na promicanju čistih i energetski učinkovitih vozila, pod uvjetom da je cjelovit pristup tehnološki neutralan i da se temelji na učinkovitosti te da uključuje proizvođače vozila, dobavljače nafte ili goriva, servisere, klijente ili vozače i javne vlasti.

               (10)

               U svojem Izvješću od 27. veljače 2007. radna skupina na visokoj razini za konkurentnost, energetiku i okoliš preporučila je da bi se pri privatnoj i javnoj nabavi trebali uzeti u obzir troškovi koji nastaju tijekom cjelokupne životne dobi vozila, s naglaskom na energetsku učinkovitost. Države članice i Zajednica trebale bi izraditi i objaviti smjernice napuštanja prakse prihvaćanja najnižih ponuda pri javnoj nabavi te ju zamijeniti nabavom održivijih poluproizvoda u skladu s Direktivom 2004/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga (5) i Direktivom 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (6).

               (11)

               Cilj je ove Direktive poticati tržište čistih i energetski učinkovitih vozila u cestovnom prijevozu, a posebno – budući da bi to imalo znatan učinak na okoliš – utjecati na tržište standardiziranih vozila koja se proizvode u većim količinama, poput osobnih vozila, autobusa i kamiona, osiguravanjem razine potražnje za čistim i energetski učinkovitim vozilima u cestovnom prijevozu koja bi bila dovoljno velika da potakne proizvođače i industriju na ulaganje i daljnji razvoj vozila s malom potrošnjom energije, emisijama CO2 i emisijama onečišćivača.

               (12)

               Države članice trebale bi obavijestiti nacionalne, regionalne ili lokalne javne naručitelje ili naručitelje i operatere koji obavljaju usluge javnog prijevoza putnika o odredbama koje se odnose na kupnju čistih i energetski učinkovitih vozila u cestovnom prijevozu.

               (13)

               Čista i energetski učinkovita vozila u početku su skuplja od konvencionalnih vozila. Stvaranje dostatne potražnje za takvim vozilima osiguralo bi smanjivanje troškova kroz ekonomiju razmjera.

               (14)

               Predmet je ove Direktive potreba za podupiranjem država članica u pospješivanju i strukturiranju razmjene znanja i najboljih praksi za promicanje kupnje čistih i energetski učinkovitih vozila.

               (15)

               Nabava vozila za usluge javnog prijevoza može imati značajan utjecaj na tržište ako se na razini Zajednice primjenjuju usklađeni kriteriji.

               (16)

               Najveći učinak na tržište, zajedno s najboljim omjerom troškova i koristi, može se ostvariti obveznim uključivanjem troškova korištenja energije, emisija CO2 i onečišćivača koji nastaju tijekom životne dobi vozila, kao i kriterijima za odabir ponude za usluge javnog prijevoza.

               (17)

               U skladu s područjem primjene Direktive 2004/17/EZ i Direktive 2004/18/EZ te uz potpuno poštivanje provedbe tih direktiva u nacionalnom zakonodavstvu, ova bi Direktiva trebala obuhvatiti vozila za cestovni prijevoz koja su kupili naručitelji, bez obzira na to jesu li ti naručitelji javni ili privatni. Nadalje, ova bi Direktiva trebala obuhvatiti kupnju vozila za cestovni prijevoz koja se koriste za obavljanje javnog prijevoza putnika prema ugovorima o obavljanju javnih usluga, što bi državama članicama dopuštalo isključivanje manjih kupnji kako bi izbjegle nepotreban administrativni teret.

               (18)

               U skladu s Direktivom 2007/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. rujna 2007. o uspostavljanju okvira za homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica te sustava, sastavnih dijelova i zasebnih tehničkih jedinica namijenjenih za takva vozila (Okvirna direktiva) (7) i radi izbjegavanja nepotrebnih administrativnih tereta, države članice trebale bi imati mogućnost izuzimanja nadležnih vlasti i operatera iz zahtjeva utvrđenih u ovoj Direktivi pri kupnji vozila projektiranih i izrađenih za posebnu namjenu.

               (19)

               Ova bi Direktiva trebala osigurati niz mogućnosti za uzimanje u obzir energetskih učinaka i učinaka na okoliš. To bi nadležnim vlastima i operaterima koji su već izradili metode prilagođene poštivanju lokalnih potreba i uvjeta omogućilo da i dalje primjenjuju te metode.

               (20)

               Uključivanje potrošnje energije, emisija CO2 i emisija onečišćivača u kriterije za odabir ponude ne vodi do većih ukupnih troškova, već se predviđaju troškovi nastali tijekom životne dobi vozila pri odlučivanju o odabiru ponude. Uz zakonodavstvo u području Euro-normi, u kojem su određene gornje granice emisija, ovim se pristupom stvarna emisija onečišćavanja novčano izražava i ne zahtijeva se donošenje dodatnih normi.

               (21)

               Pri ispunjavanju zahtjeva prema kojima se energetski učinci i učinci na okoliš moraju uzimati u obzir pri utvrđivanju tehničkih specifikacija, javni naručitelji ili naručitelji i operateri potiču se na utvrđivanje specifikacija za veće razine energetske učinkovitosti i sigurnosti okoliša nego što je utvrđeno u zakonodavstvu Zajednice, uzimajući u obzir, primjerice, Euro-norme koje su već donesene, ali još nisu postale obvezujuće.

               (22)

               Studijom ExternE (8), programom Komisije „Čist zrak za Europu (CAFE)” (9) i studijom HEATCO (10) došlo se do podataka o troškovima emisija CO2, dušikovih oksida (NOx), nemetanskih ugljikovodika (NMHC) i emisija čestica. Kako bi se postupak odabira ponude pojednostavnio, u obzir se uzima trenutačna vrijednost troškova.

               (23)

               U ovoj se Direktivi treba definirati niz troškova za emisije CO2 i emisije onečišćivača, koji s jedne strane omogućuju fleksibilnost javnim naručiteljima ili naručiteljima i operaterima pri razmatranju svoje lokalne situacije, a s druge strane osiguravaju odgovarajući stupanj usklađenosti.

               (24)

               Obvezna primjena kriterija za nabavu čistih i energetski učinkovitih vozila ne isključuje uključivanje drugih bitnih kriterija za odabir ponude. Ona također ne sprečava izbor preuređenih vozila koja se nadograđuju kako bi bila ekološki prihvatljivija. Takvi drugi bitni kriteriji za odabir ponude mogu također biti uključeni u nabavu prema direktivama 2004/17/EZ ili 2004/18/EZ, pod uvjetom da su povezane sa sadržajem ugovora, da na javne naručitelje ili naručitelje ne prenose neograničenu slobodu izbora, da su izričito spomenuti i da su u skladu s temeljnim načelima Ugovora.

               (25)

               Metoda izračunavanja operativnih troškova emisija onečišćivača koji nastaju tijekom životne dobi vozila, pri odlučivanju o nabavi vozila, uključujući brojčane vrijednosti definirane u ovoj Direktivi, ne utječe na primjenu drugih propisa Zajednica u vezi s vanjskim troškovima.

               (26)

               Pri pregledu i reviziji metode za izračun iz ove Direktive potrebno je u obzir uzeti odgovarajuće zakonodavne mjere Zajednice te težiti usklađenosti s njima.

               (27)

               Kada se javni naručitelji ili naručitelji pozivaju na donošenje odluke o nabavi čistih i energetski učinkovitih vozila za cestovni prijevoz, oni bi uz razne kriterije za odabir ponude također trebali u obzir uzeti i kriterije za odabir ponude koji se odnose na energetiku i okoliš.

               (28)

               Ova Direktiva ne bi smjela sprečavati javne naručitelje ili naručitelje da pri kupnji vozila za usluge javnog prijevoza prednost daju najnovijim Euro-normama i prije nego što te norme postanu obvezujućima. Ona također ne bi smjela sprečavati javne naručitelje ili naručitelje da prednost daju alternativnim gorivima, primjerice vodiku, ukapljenom naftnom plinu (LPG), komprimiranom prirodnom plinu (CNG) i biogorivu, pod uvjetom da se u obzir uzmu energetski učinci i učinci na okoliš tijekom životne dobi.

               (29)

               Potrebno je izraditi standardizirane postupke testiranja za dodatne kategorije vozila kako bi se poboljšala usporedivost i transparentnost podataka o proizvođaču. Proizvođače treba potaknuti na to da navedu podatke o potrošnji energije, emisijama CO2 i emisijama onečišćivača za trajanja životne dobi vozila.

               (30)

               Mogućnost javne potpore za kupnju čistih i energetsko učinkovitih vozila za cestovni prijevoz, uključujući naknadnu ugradnju motora i rezervnih dijelova u vozila, koja prelaze obvezne zahtjeve u pogledu okoliša, prepoznata je u smjernicama Zajednice o državnim potporama za zaštitu okoliša (11) i Uredbi Komisije (EZ) 800/2008 od 6. kolovoza 2008. o ocjenjivanju nekih kategorija potpora usklađenima sa zajedničkim tržištem u primjeni članaka 87. i 88. Ugovora (Opća Uredba o skupnom izuzeću) (12). U tom kontekstu, smjernice koje su uključene u Komunikaciju Komisije pod nazivom „Smjernice Zajednice o državnim potporama za željezničke prijevoznike” (13), posebno bilješka 1. uz točku 34. i bilješka 3. uz točku 36. također su bitne. Međutim, pravila iz Ugovora, a posebno njegovi članci 87. i 88. i dalje će se primjenjivati na javnu potporu.

               (31)

               Mogućnost javne potpore za promicanje razvoja infrastrukture potrebne za distribuciju alternativnih goriva prepoznata je u smjernicama Zajednice za državnu potporu za zaštitu okoliša. Međutim, pravila iz Ugovora, a posebno njegovi članci 87. i 88., i dalje će se primjenjivati na javnu potporu.

               (32)

               Kupnja čistih i energetski učinkovitih vozila za cestovni prijevoz nudi mogućnost gradovima da se brendiraju kao ekološki svjesni. U vezi s tim važno je objavljivanje informacija na internetu o javnim nabavama u skladu s ovom Direktivom.

               (33)

               Potrebno je poticati države članice da na internetu objavljuju mjerodavne informacije u vezi s raspoloživim financijskim instrumentima za mobilnost u gradovima i za promicanje čistih i energetski učinkovitih vozila za cestovni prijevoz.

               (34)

               Mjere potrebne za provedbu ove Direktive trebaju se donijeti u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (14).

               (35)

               Komisiji bi posebno trebalo dati ovlasti za prilagođavanje inflaciji i tehničkom napretku podataka za izračun operativnih troškova koji nastaju tijekom životne dobi vozila za cestovni prijevoz. Budući da su te mjere općenitog opsega i namijenjene izmjenama elemenata ove Direktive koji nisu ključni, potrebno ih je donijeti u skladu s regulatornim postupkom s kontrolom iz članka 5.a Odluke 1999/468/EZ.

               (36)

               Budući da ciljeve ove Direktive, odnosno promicanje i poticanje tržišta čistih i energetski učinkovitih vozila te povećanje doprinosa prometnog sektora politikama Zajednice koje se odnose na zaštitu okoliša, klimu i energetiku, države članice ne mogu dostatno ostvariti, nego ih je radi ostvarivanja kritične mase vozila za troškovno učinkovit razvoj europske industrije moguće na bolji način ostvariti na razini Zajednice, Zajednica može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti, kako je utvrđeno u članku 5. Ugovora. U skladu s načelom proporcionalnosti iz navedenog članka, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.

               (37)

               Države članice i Komisija morale bi nastaviti s promicanjem čistih i energetski učinkovitih vozila za cestovni prijevoz. U tom kontekstu, nacionalni i regionalni operativni programi imali bi važnu ulogu, kako je utvrđeno u Uredbi Vijeća (EZ) br. 1083/2006 od 11. srpnja 2006. o utvrđivanju općih odredaba o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu i Kohezijskom fondu (15). Nadalje, programi Zajednice kao što su Civitas i Inteligentna energija Europe, mogli bi pridonijeti poboljšanju mobilnosti u gradovima, istodobno smanjujući njezine štetne učinke.

               (38)

               U skladu s točkom 34. Međuinstitucionalnog sporazuma o boljoj izradi zakona (16), države članice se potiče da za sebe i u interesu Zajednice pripreme i objave svoje tablice u kojima je na najbolji mogući način prikazana korelacija između ove Direktive i mjera za prenošenje,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Predmet i ciljevi
   Ovom se Direktivom zahtijeva da javni naručitelji ili naručitelji, kao i određeni operateri pri kupnji vozila za cestovni prijevoz u obzir uzmu energetske učinke i učinke na okoliš za trajanje životne dobi vozila, uključujući potrošnju energije te emisije CO2 i emisije određenih onečišćivača, s ciljem promicanja i poticanja tržišta za čista i energetski učinkovita vozila i povećanje doprinosa prometnog sektora politikama Zajednice koje se odnose na zaštitu okoliša, klimu i energetiku.
   Članak 2.
   Izuzeća
   Države članice mogu iz zahtjeva utvrđenih u ovoj Direktivi izuzeti ugovore za kupnju vozila iz članka 2. stavka 3. Direktive 2007/46/EZ, koji nisu predmet homologacije ili pojedinačnog odobrenja na njihovom području.
   Članak 3.
   Područje primjene
   Ova se Direktiva primjenjuje na ugovore o kupnji vozila za cestovni prijevoz od strane:

               (a)

               javnih naručitelja ili naručitelja ako su obvezni primjenjivati postupke javne nabave kako je utvrđeno u direktivama 2004/17/EZ i 2004/18/EZ;

               (b)

               operatera za obavljanje obveza javnih usluga na temelju ugovora o obavljanju javnih usluga u smislu Uredbe (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza (17), koji prelazi graničnu vrijednost koju utvrđuju države članice i koja ne prelazi granične vrijednosti utvrđene u direktivama 2004/17/EZ i 2004/18/EZ.

         Članak 4.
   Definicije
   U smislu ove Direktive:

               1.

               „javni naručitelji” znači javni naručitelji kako su utvrđeni u članku 2. stavku 1. točki (a) Direktive 2004/17/EZ i članku 1. stavku 9. Direktive 2004/18/EZ;

               2.

               „naručitelji” znači naručitelji iz članka 2. stavka 2. Direktive 2004/17/EZ;

               3.

               „vozilo za cestovni prijevoz” znači vozilo obuhvaćeno kategorijama vozila navedenih u tablici 3. Priloga.

         Članak 5.
   Kupnja čistih i energetski učinkovitih vozila za cestovni prijevoz
   1.   Države članice osiguravaju da svi javni naručitelji ili naručitelji i operateri iz članka 3., od 4. prosinca 2010. pri kupnji vozila za cestovni prijevoz u obzir uzimaju energetske učinke i učinke na okoliš tijekom operativne životne dobi iz stavka 2. te da primjenjuju najmanje jednu od mogućnosti iz stavka 3.
   2.   Energetski učinci i učinci na okoliš koje je potrebno uzeti u obzir uključuju najmanje:

               (a)

               potrošnju energije;

               (b)

               emisije CO2; i

               (c)

               emisije NOx, NMHC i emisije čestica.

         Uz energetske učinke i učinke na okoliš iz prvog podstavka, javni naručitelji ili naručitelji i operateri mogu također uzeti u obzir i druge učinke na okoliš.
   3.   Zahtjevi is stavaka 1. i 2. ispunjavaju se u skladu sa sljedećim mogućnostima:

               (a)

               utvrđivanjem tehničkih specifikacija za energetsku učinkovitost i učinkovitost zaštite okoliša u dokumentaciji za kupnju vozila za cestovni prijevoz u pogledu svakog učinka koji se uzima u obzir te mogućih dodatnih učinaka na okoliš; ili

               (b)

               uključivanjem energetskih učinaka i učinaka na okoliš u donošenje odluke o kupnji, pri čemu:

                           —

                           se u slučaju primjene postupka javne nabave ti učinci koriste kao kriteriji za odabir ponude; i

                           —

                           u slučajevima gdje se ti učinci izražavaju novčanom vrijednošću za uključivanje u donošenje odluke o kupnji, koristi se metodologija iz članka 6.

         Članak 6.
   Metodologija za izračun operativnih troškova tijekom životne dobi
   1.   U smislu članka 5. stavka 3. točke (b) druge alineje, operativni se troškovi za potrošnju energije, kao i za emisije CO2 i emisije onečišćivača iz tablice 2. u Prilogu, koji nastaju tijekom životne dobi vozila i koji su povezani s radom vozila u okviru kupnje, novčano izražavaju i izračunavaju koristeći se metodologijom iz sljedećih točaka:

               (a)

               Operativni se troškovi potrošnje energije za rad vozila, koji nastaju tijekom životne dobi vozila, izračunavaju prema sljedećoj metodologiji:

                           —

                           potrošnja goriva po kilometru kod vozila u skladu sa stavkom 2. izračunava se u jedinicama potrošnje energije po kilometru, bilo da se to događa izravno, kao što je slučaj s električnim vozilima, ili ne. Gdje je potrošnja goriva iskazana u drukčijim jedinicama, potrebno ju je pretvoriti u potrošnju energije po kilometru koristeći se faktorima pretvorbe iz tablice 1. u Prilogu za energetski udjel različitih goriva,

                           —

                           na jedinicu energije upotrebljava se jedna novčana vrijednost. Uzima se vrijednost cijene po jedinici energije benzina ili dizelskoga goriva, kada se koristi kao gorivo za prijevoz, koja je prije oporezivanja niža,

                           —

                           operativni troškovi potrošnje energije, koji nastaju tijekom životne dobi vozila pri njegovom radu, izračunavaju se množenjem kilometraže i po potrebi uzimajući u obzir i već prijeđenu kilometražu, u skladu sa stavkom 3. i potrošnje energije po kilometru u skladu s prvom alinejom ove točke, te cijene energije po jedinici, u skladu s drugom alinejom ove točke.

               (b)

               Operativni troškovi emisija CO2, koji nastaju tijekom životne dobi vozila pri njegovom radu, izračunavaju se množenjem kilometraže prijeđene tijekom životne dobi vozila i po potrebi uzimajući u obzir već prijeđenu kilometražu, u skladu sa stavkom 3., emisijama CO2 u kilogramima po kilometru u skladu sa stavkom 2. te cijenom po kilogramu iz opsega navedenoga u tablici 2. u Prilogu.

               (c)

               Operativni troškovi emisija onečišćivača iz tablice 2. u Prilogu, koji nastaju tijekom životne dobi vozila pri njegovom radu, izračunavaju se dodavanjem operativnih troškova emisija NOx, NMHC i emisija čestica. Operativni troškovi za svaki onečišćivač, koji nastaju tijekom životne dobi vozila, izračunavaju se množenjem kilometraže prijeđene tijekom životne dobi vozila i po potrebi uzimajući u obzir već prijeđenu kilometražu, u skladu sa stavkom 3., emisijama u gramima po kilometru, u skladu sa stavkom 2., te odnosnim troškom po gramu. Troškovi su uzeti iz prosječnih vrijednosti Zajednice utvrđenih u tablici 2. u Prilogu.
               Javni naručitelji ili naručitelji i operateri iz članka 3. mogu primijeniti veće troškove pod uvjetom da ti troškovi ne prelaze odnosne vrijednosti utvrđene u tablici 2. u Prilogu, pomnožene s faktorom 2.

         2.   Potrošnja goriva, kao i emisije CO2 i emisije onečišćivača iz tablice 2. u Prilogu po kilometru za rad vozila, temelje se na standardiziranim postupcima ispitivanja Zajednice za vozila za koja su takvi postupci ispitivanja utvrđeni u zakonodavstvu Zajednice o homologaciji vozila. Za vozila koja nisu obuhvaćena standardiziranim postupcima testiranja Zajednice, usporedivost među različitim ponudama osigurana je korištenjem općenito priznatih postupaka testiranja ili rezultatima testova obavljenih za nadležno tijelo ili na temelju podataka koje je dostavio proizvođač.
   3.   Ako nije drukčije utvrđeno, kilometraža prijeđena tijekom životne dobi vozila uzima se iz tablice 3. iz Priloga.
   Članak 7.
   Prilagodba tehničkom napretku
   Komisija prilagođuje inflaciji i tehničkom napretku podatke za izračun operativnih troškova koji nastaju tijekom životne dobi vozila za cestovni prijevoz, kako je utvrđeno u Prilogu. Te mjere, koje su namijenjene izmjenama sporednih odredbi Direktive, donose se u skladu s regulatornim postupkom s nadzorom iz članka 9. stavka 2.
   Članak 8.
   Razmjena najbolje prakse
   Komisija omogućuje i strukturira razmjenu znanja i najbolje prakse među državama članicama u pogledu promicanja kupnje čistih i energetski učinkovitih vozila za cestovni prijevoz od strane javnih naručitelja ili naručitelja i operatera iz članka 3.
   Članak 9.
   Postupak odbora
   1.   Komisiji pomaže odbor.
   2.   Pri upućivanju na ovaj stavak primjenjuju se članak 5.a stavci 1. do 4. i članak 7. Odluke 1999/468/EZ, uzimajući u obzir odredbe njezinog članka 8.
   Članak 10.
   Izvještavanje i pregled
   1.   Počevši od 4. prosinca 2010., Komisija svake dvije godine priprema izvještaj o provedbi ove Direktive i mjerama koje su poduzele pojedinačne države članice za promicanje kupnje čistih i energetski učinkovitih vozila za cestovni prijevoz.
   2.   Tim se izvještajima ocjenjuju učinci ove Direktive, a posebno mogućnosti navedene u članku 5. stavku 3., i potreba za daljnjim postupanjem, te po potrebi uključuju i prijedlozi.
   Komisija u tim izvještajima za svaku kategoriju vozila navedenu u tablici 3. u Prilogu uspoređuje nominalni i relativni broj vozila kupljenih s obzirom na najbolju tržišnu alternativu u smislu energetskih učinaka i učinaka na okoliš tijekom životne dobi vozila, u pogledu zajedničkog tržišta za ta vozila, te ocjenjuje na koji su način opcije iz članka 5. stavka 3. utjecale na tržište. Komisija ocjenjuje potrebu za daljnjim postupanjem te po potrebi uključuje prijedloge.
   3.   Najkasnije do datuma prvog izvještaja Komisija ispituje mogućnosti iz članka 5. stavka 3., predstavlja ocjenu metodologije iz članka 6. i po potrebi predlaže odgovarajuće prilagodbe.
   Članak 11.
   Prenošenje
   1.   Države članice donose zakone i druge propise za usklađivanje s ovom Direktivom do 4. prosinca 2010. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donose u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 12.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 13.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Strasbourgu 23. travnja 2009.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         H.-G. PÖTTERING

            Za Vijeće

            Predsjednik

         P. NEČAS

      (1)  SL C 195, 18.8.2006., str. 26.

      (2)  SL C 229, 22.9.2006., str. 18.

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 22. listopada 2008. (još nije objavljeno u Službenom listu) i Odluka Vijeća od 30. ožujka 2009.

      (4)  SL L 242, 10.9.2002., str. 1.

      (5)  SL L 134, 30.4.2004., str. 1.

      (6)  SL L 134, 30.4.2004., str. 114.

      (7)  SL L 263, 9.10.2007., str. 1.

      (8)  Bickel, P., Friedrich, R., ExternE. Externalities of Energy. Methodology 2005., ažurirano izdanje, Europska komisija, Ured za publikacije, Luxembourg, 2005.

      (9)  Holland, M., et. al., (2005a). Methodology for the Cost-Benefit Analysis for CAFE: Volume 1: Overview of Methodology, AEA Technology Environment, Didcot, 2005.

      (10)  Bickel, P., et. al., HEATCO Deliverable 5. Proposal for Harmonised Guidelines, Stuttgart, 2006.

      (11)  SL C 82, 1.4.2008., str. 1.

      (12)  SL L 214, 9.8.2008., str. 3.

      (13)  SL C 184, 22.7.2008., str. 13.

      (14)  SL L 184, 17.7.1999., str. 23.

      (15)  SL L 210, 31.7.2006., str. 25.

      (16)  SL C 321, 31.12.2003., str. 1.

      (17)  SL L 315, 3.12.2007., str. 1.
   PRILOG

      Podaci za izračun operativnih troškova koji nastaju tijekom životne dobi vozila za cestovni prijevoz

      Tablica 1:   Udjel energije u motornim gorivima

               Gorivo

               Udjel energije

               Dizelsko gorivo

               36 MJ/litra

               Benzin

               32 MJ/litra

               Prirodni plin/bioplin

               33–38 MJ/Nm3

               Ukapljeni naftni plin

               24 MJ/litra

               Etanol

               21 MJ/litra

               Biodizel

               33 MJ/litra

               Emulzijsko gorivo

               32 MJ/litra

               Vodik

               11 MJ/Nm3

      Tablica 2:   Troškovi za emisije u cestovnom prijevozu (prema cijenama iz 2007.)

               CO2

               NOx

               NMHC

               Čestice

               0,03-0,04 EUR/kg

               0,0044 EUR/g

               0,001 EUR/g

               0,087 EUR/g

      Tablica 3:   Kilometraža vozila za cestovni prijevoz, prijeđena tijekom životne dobi vozila

               Kategorija vozila
               (Kategorije M i N kako su utvrđene u Direktivi 2007/46/EZ)

               Kilometraža prijeđena tijekom životne dobi vozila

               Osobni automobili (M1)

               200 000 km

               Laka gospodarska vozila (N1)

               250 000 km

               Teška teretna vozila (N2, N3)

               1 000 000 km

               Autobusi (M2, M3)

               800 000 km


title: Direktiva 2009/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o izmjeni Direktive 2002/59/EZ o uspostavi sustava nadzora plovidbe i informacijskog sustava Zajednice  Tekst značajan za EGP

text:
                  07/Sv. 14

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  127

            32009L0017

                  L 131/101

                  SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

            DIREKTIVA 2009/17/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
      od 23. travnja 2009.
      o izmjeni Direktive 2002/59/EZ o uspostavi sustava nadzora plovidbe i informacijskog sustava Zajednice
      (Tekst značajan za EGP)
      (2009/17/EZ)
      EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
      uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 80. stavak 2.,
      uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
      uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
      uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (2),
      u skladu s postupkom utvrđenim u članku 251. Ugovora (3), u svjetlu zajedničkog teksta koji je odobrio Odbor za mirenje 3. veljače 2009.,
      budući da:

                  (1)

                  Donošenjem Direktive 2002/59/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (4), Europska unija ojačala je svoje sposobnosti za sprečavanje situacija koje predstavljaju opasnost za sigurnost ljudskog života na moru i zaštitu morskog okoliša.

                  (2)

                  Kako se ova Direktiva odnosi na izmjenu Direktive 2002/59/EZ, većina obveza koje ona sadrži neće se primjenjivati na države članice bez morskih obala i morskih luka. Stoga se na Austriju, Češku Republiku, Mađarsku, Luksemburg ili Slovačku primjenjuju samo one obveze koje se odnose na brodove koji plove pod zastavom tih država članica, ne dovodeći u pitanje dužnost suradnje država članica u osiguravanju kontinuiteta između službi upravljanja pomorskim prometom i drugim vrstama prometa, posebno riječnim informacijskim službama.

                  (3)

                  U skladu s ovom Direktivom, države članice koje su obalne države trebale bi biti sposobne razmjenjivati informacije koje prikupe tijekom nadzora pomorskog prometa u područjima pod njihovom nadležnosti. Sustav Zajednice za razmjenu pomorskih informacija „SafeSeaNet”, koji je razvila Komisija u suglasnosti s državama članicama, obuhvaća mrežu razmjene podataka s jedne strane, te standardizaciju glavnih raspoloživih informacija o brodovima i njihovom teretu (prethodna obavijest i izvješćivanje) s druge strane. Tako omogućava pronalaženje točnih i ažurnih informacija o brodovima u europskim vodama, njihovom kretanju i njihovim opasnim ili onečišćujućim teretima, te o pomorskim nezgodama, i njihovo dostavljanje svim tijelima.

                  (4)

                  U skladu s tim, kako bi se zajamčila operativna uporaba tako prikupljenih informacija, nužno je da se infrastruktura potrebna za prikupljanje i razmjenu podataka iz ove Direktive, koju primjenjuju nacionalne administracije, uključi u SafeSeaNet.

                  (5)

                  Od informacija koje se dostavljaju i razmjenjuju prema Direktivi 2002/59/EZ, posebno su važne one koje se odnose na točne karakteristike opasnih ili onečišćujućih tvari koje se prevoze morem. U skladu s tim, te u svjetlu nedavnih pomorskih nesreća, trebalo bi obalnim tijelima omogućiti lakši pristup karakteristikama ugljikovodika koji se prevoze morem, bitnog čimbenika u odabiru najpogodnijih tehnika nadzora, te u hitnim slučajevima osigurati izravnu vezu s brodarima koji najbolje poznaju tvari koje se prevoze.

                  (6)

                  Sustavi za automatsku identifikaciju broda (AIS – automatski identifikacijski sustav), navedeni u Međunarodnoj konvenciji o zaštiti ljudskog života na moru od 1. studenoga 1974., omogućuju ne samo bolji nadzor tih brodova, već prije svega veću sigurnost u slučajevima plovidbe u opasnoj blizini. Na temelju toga, AIS je uključen u odredbe Direktive 2002/59/EZ. Uzimajući u obzir velik broj sudara u kojima sudjeluju ribarski brodovi, a koje trgovački brodovi očito nisu jasno vidjeli ili koji nisu vidjeli trgovačke brodove oko sebe, proširenje te mjere na ribarske brodove duljine preko 15 metara treba biti vrlo poželjno. U okviru Europskog fonda za ribarstvo može se pružiti financijska pomoć za opremanje ribarskih brodova sigurnosnom opremom kao što je AIS. Međunarodna pomorska organizacija (IMO) prepoznala je da bi objava podataka sustava AIS na Internetu li drugdje u komercijalne svrhe mogla biti štetna za sigurnost i zaštitu brodova i lučkih objekata, te je pozvala vlade država članica da one koji podatke sustava AIS stavljaju na raspolaganje drugima radi objave na Internetu ili drugdje, odvrati od toga u skladu s odredbama svog nacionalnog zakonodavstva. Osim toga, treba osigurati tajnost podataka koji se šalju državama članicama u skladu s ovom Direktivom, a države članice trebale bi koristiti te podatke u skladu s ovom Direktivom.

                  (7)

                  Obveza ugradnje sustava AIS trebala bi podrazumijevati i zahtjev da AIS neprekidno radi, osim ako se međunarodnim pravilima i normama ne predviđa zaštita informacija o plovidbi.

                  (8)

                  Država članica koja to zahtijeva trebala bi imati pravo od druge države članice tražiti informacije o brodu i opasnim ili onečišćujućim tvarima koje prevozi. Te informacije trebale bi biti dostupne preko sustava SafeSeaNet i trebale bi se zahtijevati samo radi sigurnosti plovidbe ili sigurnosti ili zaštite morskog okoliša. Stoga je nužno da Komisija ispita moguće probleme u pogledu sigurnosne zaštite mreže i informacija.

                  (9)

                  Direktiva 2002/59/EZ predviđa da države članice moraju usvojiti posebne mjere za brodove koji predstavljaju potencijalnu opasnost zbog njihovog ponašanja ili stanja. Zato bi bilo poželjno da se popisu tih brodova dodaju oni koji nemaju zadovoljavajuće pokriće osiguranjem ili financijska jamstva ili oni za koje su peljari ili lučka tijela prijavili očite nepravilnosti koje mogu ugroziti sigurnost plovidbe ili predstavljati opasnost za okoliš.

                  (10)

                  U skladu s Direktivom 2002/59/EZ, čini se potrebnim, u vezi s opasnostima koje predstavljaju iznimno loši vremenski uvjeti, uzeti u obzir potencijalnu opasnost za plovidbu zbog stvaranja leda. Stoga, ako nadležno tijelo koje je odredila država članica smatra, na temelju prognoze o stanju leda koju daje kvalificirana meteorološka služba za informiranje, da je zbog uvjeta plovidbe ozbiljno ugrožena sigurnost ljudskog života ili da postoji ozbiljna opasnost od onečišćenja, o tome bi trebalo obavijestiti zapovjednike brodova koji se nalaze u području njegove nadležnosti ili namjeravaju uploviti u luku ili luke u dotičnom području ili isploviti iz tih luka. Dotično tijelo treba biti sposobno poduzeti sve odgovarajuće mjere kako bi osiguralo sigurnost ljudskog života na moru i zaštitilo okoliš. Države članice trebale bi imati i mogućnost provjere pruža li potrebna dokumentacija na brodu dokaz da brod ispunjava zahtjeve u pogledu čvrstoće i snage razmjerno stanju leda u dotičnom području.

                  (11)

                  Direktiva 2002/59/EZ predviđa da države članice moraju izraditi planove za prihvat brodova u pogibelji, ako situacija to zahtijeva, u svojim lukama ili na bilo kojem drugom zaštićenom mjestu u najboljim mogućim uvjetima, kako bi se ograničile posljedice pomorske nesreće. Međutim, uzimajući u obzir Smjernice o mjestima zakloništa za brodove koji trebaju pomoć, priložene rezoluciji A.949(23) Međunarodne pomorske organizacije od 13. prosinca 2003. (rezolucija IMO-a A.949(23)), koje su donesene nakon Direktive 2002/59/EZ a odnose se na brodove koji trebaju pomoć umjesto na brodove u pogibelji, ta se Direktiva treba na odgovarajući način izmijeniti. Ova Direktiva ne utječe na pravila koja se primjenjuju na akcije spašavanja kao što su one utvrđene Međunarodnom konvencijom o traganju i spašavanju na moru, ako je ugrožena sigurnost ljudskog života na moru.

                  (12)

                  Kako bi se pobrinuli za brodove koji trebaju pomoć, kako je navedeno u rezoluciji IMO-a A.949(23), trebalo bi biti određeno jedno ili više nadležnih tijela za donošenje odluka s ciljem da se opasnost za sigurnost plovidbe i za sigurnost ljudskog života i okoliš smanji na najmanju mjeru.

                  (13)

                  Na temelju rezolucije IMO-a A.949(23) te zajedničkog rada Komisije, Europske agencije za pomorsku sigurnost (Agencija) i država članica, potrebno je donijeti osnovne odredbe koje bi trebali sadržavati planovi za prihvat brodova koji trebaju pomoć, kako bi se osigurala usklađena i djelotvorna provedba te mjere te pojasnio opseg obveza koje moraju ispunjavati države članice.

                  (14)

                  Rezolucija IMO-a A.949(23) mora biti osnova za sve planove država članica kako bi uspješno odgovorile na moguće opasnosti koju predstavljaju brodovi koji trebaju pomoć. Međutim, pri procjeni rizika povezanog s tim opasnostima, države članice mogu, s obzirom na posebne okolnosti tih opasnosti, uzeti u obzir druge čimbenike, kao što je uporaba morske vode za proizvodnju vode za piće te za proizvodnju električne energije.

                  (15)

                  Pomorci su priznati kao posebna kategorija radnika koja, s obzirom na globalnu prirodu pomorske industrije i različite nadležnosti s kojima mogu doći u doticaj, treba posebnu zaštitu, posebno u kontaktima s tijelima javne vlasti. U interesu povećanja pomorske sigurnosti, pomorcima bi trebalo biti omogućeno da se pouzdaju u pravedno postupanje u slučaju pomorske nesreće. Treba u svakom trenutku očuvati njihova ljudska prava i dostojanstvo, a sve istrage u vezi sa sigurnošću trebaju se voditi pravedno i žurno. U tu bi svrhu države članice trebale, u skladu sa svojim nacionalnim zakonodavstvima, uzeti u obzir i odgovarajuće odredbe smjernica IMO-a o pravednom postupanju prema pomorcima u slučaju pomorske nesreće.

                  (16)

                  Kada brodu treba pomoć, možda će se morati donijeti odluka o prihvatu tog broda u mjestu zakloništa. To je posebno važno u situaciji koja bi mogla uzrokovati gubitak plovila ili opasnost za okoliš ili za plovidbu. U tom slučaju, nužno je da se može pozvati nadležno tijelo u državi članici, ovisno o unutarnjoj strukturi te države članice, koje ima potrebno stručno znanje i ovlasti za donošenje samostalnih odluka o prihvatu broda u mjestu zakloništa. Također je važno da se odluka donese nakon prethodne ocjene situacije na temelju podataka sadržanih u odgovarajućem planu za prihvat brodova u mjestu zakloništa. Poželjno je da nadležna tijela budu stalna.

                  (17)

                  U planovima za prihvat brodova koji trebaju pomoć treba biti točno opisan lanac odlučivanja u vezi s uzbunjivanjem i postupanjem u dotičnoj situaciji. Trebaju biti jasno opisana dotična tijela i njihove ovlasti te sredstva komunikacije između uključenih stranaka. Sredstva koja se primjenjuju trebala bi osigurati brzo donošenje odgovarajuće odluke, na temelju posebnog pomorskog stručnog znanja i odgovarajućih informacija koje su dostupne nadležnom tijelu.

                  (18)

                  Luke koje prihvate brod trebale bi imati mogućnost da se pouzdaju u brzu nadoknadu troškova i svih šteta proizišlih iz te aktivnosti. U tu svrhu, važno je da se primjenjuju odgovarajuće međunarodne konvencije. Države članice trebale bi nastojati da uspostave pravni okvir na temelju kojega bi mogle, u iznimnim okolnostima i u skladu s zakonodavstvom Zajednice, nadoknaditi luci ili drugom subjektu troškove i gospodarski gubitak pretrpljen zbog prihvata broda. Nadalje, Komisija bi trebala ispitati postojeće mehanizme u državama članicama za nadoknadu potencijalnog gospodarskog gubitka koji je pretrpjela luka ili tijelo, te bi na temelju tog ispitivanja trebala predložiti i ocijeniti različite mogućnosti djelovanja.

                  (19)

                  Pri izradi planova, države članice bi trebale prikupljati informacije o potencijalnim mjestima zakloništa na obali kako bi omogućile nadležnom tijelu da, u slučaju nesreće ili nezgode na moru, jasno i brzo utvrdi najpogodnija područja za prihvat brodova koji trebaju pomoć. Te bitne informacije trebale bi sadržavati opis određenih karakteristika mjesta koja dolaze u obzir te raspoložive opreme i uređaja kojima će se olakšati prihvat brodova koji trebaju pomoć ili rješavanje posljedica nesreće ili onečišćenja.

                  (20)

                  Važno je da se popis nadležnih tijela odgovornih za donošenje odluke o prihvatu broda u mjestu zakloništa, te popis tijela odgovornih za primanje upozorenja i postupanje s njima, objavljuju na odgovarajući način. Pristup relevantnim podacima može se pokazati korisnim i za stranke uključene u pomoć na moru, uključujući i tvrtke za pomoć i tegljenje, te za tijela susjednih država članica koje bi mogle biti pogođene opasnošću na moru.

                  (21)

                  Nedostatak financijskog osiguranja ne oslobađa državu članicu obveze obavljanja preliminarne ocjene i odlučivanja o prihvatu broda u mjestu zakloništa. Iako nadležna tijela mogu provjeriti ima li brod pokriće osiguranjem ili nekim drugim djelotvornim oblikom financijskog jamstva koje omogućuje odgovarajuću nadoknadu troškova i šteta povezanih s njegovim prihvatom u mjestu zakloništa, traženje tih informacija ne smije odgoditi akciju spašavanja.

                  (22)

                  Posebna je funkcija sustava nadzora pomorskog prometa i sustava usmjeravanja plovidbe brodova da državama članicama pruži točne informacije o brodovima koji plove u vodama pod njihovom jurisdikcijom, te im tako omogući da prema potrebi poduzimaju djelotvornije mjere protiv potencijalnih opasnosti. Razmjena prikupljenih informacija pomaže poboljšanju njihove kvalitete i olakšava njihovu obradu.

                  (23)

                  U skladu s Direktivom 2002/59/EZ, države članice i Komisija ostvarile su značajan napredak u usklađivanju razmjene elektroničkih podataka, posebno u pogledu prijevoza opasnih ili onečišćujućih tvari. Sustav SafeSeaNet, koji se razvija od 2002. godine, danas bi trebao biti uspostavljen kao referentna mreža na razini Zajednice. SafeSeaNet bi trebao biti usmjeren na smanjivanje administrativnih opterećenja i troškova za industriju i države članice. Također bi trebao imati za cilj da prema potrebi omogući ujednačenu provedbu međunarodnih pravila o izvještavanju i obavješćivanju.

                  (24)

                  Napredak ostvaren u novim tehnologijama, a posebno u njihovim prostornim aplikacijama, kao što su sustavi s radiofarom za nadzor brodova, slikovni sustavi ili globalni navigacijski satelitski sustavi (GNSS), danas omogućuje da se nadzor pomorskog prometa proširi dalje od obale te da se time osigura bolja pokrivenost europskih voda, uključujući i sustave identifikacije i praćenja brodova na velikoj udaljenosti (LRIT). Pri tome se mora osigurati potpuna suradnja unutar Zajednice, kako bi ta sredstva postala sastavni dio sustava za nadzor i upravljanje pomorskim prometom utvrđenog Direktivom 2002/59/EZ.

                  (25)

                  Da bi se omogućile uštede troškova te izbjegla nepotrebna ugradnja opreme na brodove koji plove u morskim područjima koja su pokrivena fiksnim baznim postajama sustava AIS, države članice i Komisija trebale bi surađivati radi određivanja zahtjeva u vezi s ugradnjom opreme za odašiljanje informacija LRIT, te bi trebale dostaviti IMO-u sve odgovarajuće mjere.

                  (26)

                  Objava podataka sustava AIS i LRIT koje odašilju brodovi ne bi trebala ugrožavati sigurnost, zaštitu i očuvanje okoliša.

                  (27)

                  Da bi se na razini Zajednice osigurala najbolja moguća usklađena uporaba podataka prikupljenih u skladu s Direktivom 2002/59/EZ u vezi sa sigurnošću plovidbe, Komisija bi trebala biti sposobna prema potrebi obrađivati, koristiti i prenositi te podatke tijelima koja odrede države članice.

                  (28)

                  U tom kontekstu, razvoj sustava „Equasis” pokazuje koliko je važno poticati kulturu „sigurnih mora”, posebno kod brodara u pomorskom prijevozu. Komisija bi trebala biti sposobna da doprinese prenošenju svih informacija u vezi sa sigurnošću plovidbe, posebno pomoću tog sustava.

                  (29)

                  Uredbom (EZ) br. 2099/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. studenoga 2002. o osnivanju Odbora za sigurnost na moru i sprečavanje onečišćenja s brodova (COSS) (5) centralizirani su zadaci odbora osnovanih u skladu s odgovarajućim zakonodavstvom Zajednice o pomorskoj sigurnosti, sprečavanju onečišćenja s brodova i zaštiti uvjeta života i rada na brodu. Zato bi COSS trebao zamijeniti postojeći odbor.

                  (30)

                  Treba uzeti u obzir i izmjene navedenih međunarodnih instrumenata.

                  (31)

                  Mjere potrebne za provedbu ove Direktive usvajaju se u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (6).

                  (32)

                  Komisija bi posebno trebala biti ovlaštena za izmjene Direktive 2002/59/EZ da bi se uključile naknadne izmjene međunarodnih konvencija, protokola, kodeksa i rezolucija povezanih s tom Direktivom. Kako su te mjere općeg opsega i namijenjene su za izmjenu elemenata te Direktive koji nisu ključni, između ostalog, dopunjavanjem novim elementima koji nisu ključni, moraju se donijeti u skladu s regulatornim postupkom s kontrolom iz članka 5.a Odluke 1999/468/EZ.

                  (33)

                  U skladu s Uredbom (EZ) br. 1406/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. lipnja 2002. o osnivanju Europske agencije za pomorsku sigurnost (7), Agencija Komisiji i državama članicama pruža potrebnu potporu u provedbi Direktive 2002/59/EZ.

                  (34)

                  U skladu s točkom 34. Međuinstitucionalnog sporazuma o boljem zakonodavstvu (8), države članice potiču se da za svoje potrebe i u interesu Zajednice izrade i objave vlastite tablice u kojima će što je više moguće prikazati korelaciju između ove Direktive i mjera za prenošenje.

                  (35)

                  Direktivu 2002/59/EZ treba stoga na odgovarajući način izmijeniti,

            DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
      Članak 1.
      Izmjene
      Direktiva 2002/59/EZ mijenja se kako slijedi:

                  1.

                  Članak 2. stavak 2. mijenja se kako slijedi:

                              (a)

                              uvodni tekst zamjenjuje se sljedećim:
                              „Osim ako je drukčije određeno, ova Direktiva ne primjenjuje se na:”;

                              (b)

                              točka (c) zamjenjuje se sljedećim:

                                          „(c)

                                          bunkeri na brodovima čija je bruto tonaža manja od 1 000 te brodska skladišta i oprema za uporabu na svim brodovima.”

                  2.

                  Članak 3. mijenja se kako slijedi:

                              (a)

                              točka (a) mijenja se kako slijedi:

                                          i.

                                          uvodni tekst zamjenjuje se sljedećim:
                                          „Odgovarajući međunarodni instrumenti„ su sljedeći instrumenti, u najnovijim verzijama:”;

                                          ii.

                                          dodaju se sljedeće alineje:

                                                      „—

                                                      ‚Rezolucija IMO-a A.917(22)’ znači rezolucija Međunarodne pomorske organizacije 917(22) pod naslovom‚Smjernice za uporabu sustava AIS na brodu’, kako je izmijenjena rezolucijom IMO-a A.956(23),

                                                      —

                                                      ‚Rezolucija IMO-a A.949(23)’ znači rezolucija Međunarodne pomorske organizacije 949(23) pod naslovom‚Smjernice o mjestima zakloništa za brodove koji trebaju pomoć’,

                                                      —

                                                      ‚Rezolucija IMO-a A.950(23)’ znači rezolucija Međunarodne pomorske organizacije 950(23) pod naslovom‚Službe za pomoć na moru (MAS)’,

                                                      —

                                                      ‚Smjernice IMO-a o pravednom postupanju prema pomorcima u slučaju pomorske nesreće’ znači smjernice priložene rezoluciji LEG. 3(91) Pravnog odbora IMO-a od 27. travnja 2006. koje je odobrilo upravno tijelo ILO-a na svojoj 296. sjednici od 12. do 16. lipnja 2006.”;

                              (b)

                              točka (k) zamjenjuje se sljedećim:

                                          „(k)

                                          ‚nadležna tijela’ znači tijela i organizacije koje odrede države članice za obavljanje dužnosti u skladu s ovom Direktivom.”;

                              (c)

                              dodaju se sljedeće točke:

                                          „(s)

                                          ‚SafeSeaNet’ je sustav Zajednice za razmjenu pomorskih informacija koji je razvila Komisija u suradnji s državama članicama da bi osigurala provedbu zakonodavstva Zajednice;

                                          (t)

                                          ‚redovna linija’ je niz prijelaza broda preko mora koji se obavljaju radi povezivanja dviju ili više istih luka, prema objavljenom rasporedu ili koji su tako redoviti i učestali da predstavljaju prepoznatljiv sustavni niz;

                                          (u)

                                          ‚ribarski brod’ je svako plovilo opremljeno za komercijalno iskorištavanje živih vodenih bogatstava;

                                          (v)

                                          ‚brod koji treba pomoć’ znači, ne dovodeći u pitanje odredbe Konvencije SAR u vezi sa spašavanjem osoba, brod u situaciji koja bi mogla uzrokovati njegov gubitak ili opasnost za okoliš ili plovidbu;

                                          (w)

                                          ‚LRIT’ je sustav za identifikaciju i praćenje brodova na velikoj udaljenosti u skladu s pravilom SOLAS V./19.-1.”

                  3.

                  Umeću se sljedeći članci:
                  „Članak 6.a
                  Uporaba automatskih identifikacijskih sustava (AIS) na ribarskim brodovima
                  Svaki ribarski brod čija je ukupna duljina veća od 15 metara, a koji plovi pod zastavom države članice i upisan je u Zajednici, ili plovi u unutarnjim vodama ili teritorijalnom moru države članice ili iskrcava svoj ulov u luci države članice, opremljen je, u skladu s vremenskim rasporedom iz Priloga II. dijela I. točke 3., sustavom AIS (klasa A) koji ispunjava izvedbene standarde IMO-a.
                  Ribarski brodovi opremljeni sustavom AIS taj sustav stalno održavaju u radu. U iznimnim okolnostima AIS se može isključiti ako zapovjednik smatra da je to potrebno radi sigurnosti i zaštite njegovog broda.
                  Članak 6.b
                  Uporaba sustava za identifikaciju i praćenje brodova na velikoj udaljenosti (LRIT)
                  1.   Brodovi na koje se primjenjuje pravilo SOLAS V./19.-1. te izvedbeni standardi i funkcionalni zahtjevi koje je donio IMO, imaju opremu LRIT u skladu s tim pravilom kada pristaju u luci države članice.
                  Države članice i Komisija surađuju radi određivanja zahtjeva u vezi s ugradnjom opreme za odašiljanje informacija LRIT na brodove koji plove u vodama pokrivenima fiksnim baznim postajama sustava AIS država članica, te dostavljaju IMO-u sve odgovarajuće mjere.
                  2.   Komisija surađuje s državama članicama u uspostavljanju europskog centra podataka LRIT zaduženog za obradu podataka sustava za identifikaciju i praćenje brodova na velikoj udaljenosti.”

                  4.

                  Članak 12. zamjenjuje se sljedećim:
                  „Članak 12.
                  Potrebne informacije u vezi s prijevozom opasnih tvari
                  1.   Opasne ili onečišćujuće tvari ne smiju se predati radi prijevoza ni preuzeti na brod, bez obzira na njegovu veličinu, u luci države članice ako se zapovjedniku ili brodaru prije ukrcavanja robe na brod ne dostavi izjava koja sadrži sljedeće podatke:

                              (a)

                              podatke navedene u Prilogu I.(2.);

                              (b)

                              za tvari iz Priloga I. Konvenciji MARPOL, sigurnosni list u kojemu su detaljno navedena fizikalno-kemijska svojstva, uključujući prema potrebi viskoznost izraženu u cSt pri 50 °C i gustoću pri 15 °C, te ostali podaci sadržani u sigurnosnom listu u skladu s rezolucijom IMO-a MSC.150.(77.);

                              (c)

                              brojeve za hitne pozive krcatelja ili neke druge osobe ili tijela koje ima informacije o fizikalno-kemijskim svojstvima proizvoda i o mjerama koje treba poduzeti u slučaju nužde.

                        2.   Plovila koja dolaze iz luke izvan Zajednice i pristaju u luci države članice, a koja prevoze opasne ili onečišćujuće tvari, imaju izjavu koju osigurava krcatelj, a koja sadrži podatke koji se zahtijevaju prema stavku 1. točkama (a), (b) i (c).
                  3.   Dužnost je i obveza krcatelja da dostavi zapovjedniku ili brodaru tu izjavu, te da osigura da je pošiljka predana radi prijevoza stvarno ona koja je prijavljena u skladu sa stavkom 1.”

                  5.

                  U drugom stavku članka 14., točka (c) zamjenjuje se sljedećim:

                              „(c)

                              na zahtjev, preko sustava SafeSeaNet, te ako su te informacije potrebne radi sigurnosti plovidbe ili zaštite ili očuvanja morskog okoliša, države članice su u mogućnosti odmah poslati informacije o brodu i opasnim ili onečišćujućim tvarima na brodu nacionalnim i lokalnim nadležnim tijelima druge države članice.”

                  6.

                  Članak 15. zamjenjuje se sljedećim:
                  „Članak 15.
                  Izuzeća
                  1.   Države članice mogu izuzeti od zahtjeva iz članaka 4. i 13. redovne linije između luka smještenih na njihovom državnom području ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:

                              (a)

                              kompanija koja održava te redovne linije vodi i ažurira popis dotičnih brodova i šalje taj popis dotičnom nadležnom tijelu;

                              (b)

                              za svako obavljeno putovanje, podaci navedeni u dijelu 1. ili 3. Priloga I., ovisno o slučaju, dostavljaju se nadležnom tijelu na zahtjev. Kompanija uspostavlja unutarnji sustav kako bi osigurala mogućnost elektroničkog slanja tih informacija nadležnom tijelu, na zahtjev 24 sata bez odlaganja, u skladu s člankom 4. stavkom 1. ili člankom 13. stavkom 4. ovisno o slučaju;

                              (c)

                              svako odstupanje od predviđenog vremena dolaska u luku odredišta ili peljarsku postaju od tri sata ili više prijavljuje se luci dolaska ili nadležnom tijelu u skladu s člankom 4. ili člankom 13. ovisno o slučaju;

                              (d)

                              izuzeća se daju samo pojedinim brodovima za posebnu liniju.

                        U smislu prvog podstavka, linija se ne može smatrati redovnom linijom ako nije namijenjena da prometuje najmanje jedan mjesec.
                  Izuzeća od zahtjeva iz članaka 4. i 13. ograničena su na putovanja s redovnim trajanjem do 12 sati.
                  2.   Kada međunarodna redovna linija prometuje između dviju ili više država, od kojih je najmanje jedna država članica, svaka uključena država članica može zahtijevati da druge države članice odobre izuzeće za tu liniju. Sve uključene države članice, uključujući i dotične obalne države, surađuju u odobravanju izuzeća dotičnoj liniji u skladu s uvjetima iz stavka 1.
                  3.   Države članice periodično provjeravaju jesu li ispunjeni uvjeti navedeni u stavcima 1. i 2. Ako se najmanje jedan od tih uvjeta više ne ispunjava, države članice odmah povlače mogućnost izuzeća za dotičnu kompaniju.
                  4.   Države članice dostavljaju Komisiji popis kompanija i brodova kojima je odobreno izuzeće prema ovom članku te sva ažuriranja tog popisa.”

                  7.

                  Članku 16. stavku 1. dodaju se sljedeće točke:

                              „(d)

                              brodovi koji nisu obavijestili o potvrdama o osiguranju ili financijskim jamstvima u skladu sa zakonodavstvom Zajednice i međunarodnim pravilima, ili ih nemaju;

                              (e)

                              brodovi za koje su peljari ili lučka tijela prijavili očite nepravilnosti koje mogu dovesti u pitanje njihovu sigurnu plovidbu ili uzrokovati opasnost za okoliš.”

                  8.

                  Umeće se sljedeći članak:
                  „Članak 18.a
                  Mjere u slučaju opasnosti zbog pojave leda
                  1.   Ako nadležna tijela smatraju da je zbog stanja leda ozbiljno ugrožena sigurnost ljudskog života na moru ili zaštita njihovih plovidbenih područja ili obalnih zona, ili zaštita plovidbenih područja ili obalnih zona drugih država:

                              (a)

                              zapovjedniku broda koji je u području njihove nadležnosti ili namjerava uploviti u jednu od njihovih luka ili isploviti iz nje, dostavljaju odgovarajuće informacije o stanju leda, preporučenim rutama i službama za probijanje leda u području njihove nadležnosti;

                              (b)

                              mogu, ne dovodeći u pitanje obvezu pomaganja brodovima koji trebaju pomoć i druge obveze koje proizlaze iz odgovarajućih međunarodnih pravila, zatražiti da brod koji je u dotičnom području i namjerava uploviti u luku ili terminal ili isploviti iz njega ili isploviti sa sidrišta, ispravama dokaže da ispunjava zahtjeve u pogledu čvrstoće i snage razmjerno stanju leda u dotičnom području.

                        2.   Mjere poduzete sukladno stavku 1. temelje se, u pogledu podataka o stanju leda, na vremenskoj prognozi i prognozi o stanju leda koje daje kvalificirana meteorološka služba za informiranje koju priznaje država članica.”

                  9.

                  Članak 19. mijenja se kako slijedi:

                              (a)

                              stavku 2. dodaje se sljedeći podstavak:
                              „U tu svrhu dostavljaju nadležnim nacionalnim tijelima, na zahtjev, podatke iz članka 12.”;

                              (b)

                              dodaje se sljedeći stavak:
                              „4.   U skladu sa svojim nacionalnim zakonodavstvom, države članice uzimaju u obzir odgovarajuće odredbe smjernica IMO-a o pravednom postupanju prema pomorcima u slučaju pomorske nesreće u vodama pod njihovom jurisdikcijom.”

                  10.

                  Članak 20. zamjenjuje se sljedećim:
                  „Članak 20.
                  Nadležno tijelo za prihvat brodova koji trebaju pomoć
                  1.   Države članice određuju jedno ili više nadležnih tijela s potrebnim stručnim znanjem i ovlastima da u trenutku akcije na vlastitu inicijativu donesu samostalne odluke o prihvatu brodova koji trebaju pomoć.
                  2.   Tijelo ili tijela iz stavka 1. mogu prema potrebi, a posebno u slučaju ugrožavanja sigurnosti plovidbe i zaštite okoliša, poduzeti bilo koju mjeru navedenu u popisu iz Priloga IV., koji je nepotpun.
                  3.   Tijelo ili tijela iz stavka 1. redovito se sastaju radi razmjenjivanja stručnog znanja i poboljšanja mjera koje se poduzimaju sukladno ovom članku. Mogu se sastati bilo kada zbog posebnih okolnosti.”

                  11.

                  Umeću se sljedeći članci:
                  „Članak 20.a
                  Planovi za prihvat brodova koji trebaju pomoć
                  1.   Države članice izrađuju planove za prihvat brodova kako bi odgovorile na moguće opasnosti koje predstavljaju brodovi koji trebaju pomoć u vodama pod njihovom nadležnošću, uključujući, prema potrebi, opasnosti za ljudski život i okoliš. Tijelo ili tijela iz članka 20. stavka 1. sudjeluju u izradi i provedbi tih planova.
                  2.   Planovi iz stavka 1. pripremaju se nakon savjetovanja s dotičnim strankama, na temelju rezolucija IMO-a A.949(23) i A.950(23), te sadrže najmanje sljedeće:

                              (a)

                              identitet tijela ili više tijela nadležnih za primanje upozorenja i postupanje s njima;

                              (b)

                              identitet nadležnog tijela za ocjenjivanje situacije i donošenje odluke o prihvatu ili odbijanju broda kojemu treba pomoć u odabranom mjestu zakloništa;

                              (c)

                              informacije o obali država članica i sve elemente za lakšu prethodnu ocjenu i brzu odluku u pogledu mjesta zakloništa za brod, uključujući i opis ekoloških, gospodarskih i društvenih čimbenika te prirodnih uvjeta;

                              (d)

                              postupke ocjenjivanja za prihvat ili odbijanje broda koji treba pomoć u mjestu zakloništa;

                              (e)

                              odgovarajuća sredstva i uređaje za pomoć, spašavanje te suzbijanje onečišćenja;

                              (f)

                              postupke za međunarodno usklađivanje i odlučivanje;

                              (g)

                              postupke u vezi s financijskim jamstvima i odgovornosti koji se primjenjuju na brodove smještene u mjestu zakloništa.

                        3.   Države članice objavljuju ime i adresu tijela ili više tijela iz članka 20. stavka 1. te tijela imenovanih za primanje upozorenja i postupanje s njima.
                  Države članice na zahtjev dostavljaju odgovarajuće informacije o planovima susjednim državama članicama.
                  U provedbi postupaka predviđenih u planovima za prihvat brodova koji trebaju pomoć, države članice osiguravaju da se odgovarajuće informacije stave na raspolaganje strankama koje su uključene u te akcije.
                  Ako države članice to zatraže, oni koji primaju informacije u skladu s drugim ili trećim podstavkom podliježu obvezi tajnosti.
                  4.   Države članice dužne su do 30. studenoga 2010. obavijestiti Komisiju o poduzetim mjerama u primjeni ovog članka.
                  Članak 20.b
                  Odluka o prihvatu brodova
                  Tijelo ili tijela iz članka 20. stavka 1. odlučuju o prihvatu broda u mjestu zakloništa nakon prethodne ocjene situacije obavljene na temelju planova iz članka 20.a. Tijelo ili tijela osiguravaju da se brodovima odobri prihvat u mjestu zakloništa ako smatraju da je taj prihvat najbolja mjera za zaštitu ljudskog života ili okoliša.
                  Članak 20.c
                  Financijsko jamstvo i nadoknada
                  1.   Nedostatak potvrde o osiguranju u smislu članka 6. Direktive 2009/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o osiguranju brodovlasnika za pomorska potraživanja (*) ne oslobađa državu članicu od prethodne ocjene i odluke iz članka 20.b, te se ne smatra dovoljnim razlogom zbog kojega država članica može odbiti prihvat broda u mjestu zakloništa.
                  2.   Ne dovodeći u pitanje stavak 1., pri prihvatu broda u mjestu zakloništa država članica može od brodara, zastupnika ili zapovjednika zatražiti da predoči potvrdu o osiguranju u smislu članka 6. Direktive 2009/20/EZ. Zahtjev za predočenje potvrde ne smije uzrokovati odgađanje prihvata broda.
                  Članak 20.d
                  Pregled koji obavlja Komisija
                  Komisija pregledava postojeće mehanizme u državama članicama za nadoknadu mogućih gospodarskih gubitaka koje pretrpi luka ili tijelo zbog odluke donesene u skladu s člankom 20. stavkom 1. Na temelju tog pregleda predlaže i ocjenjuje različite mogućnosti djelovanja. Komisija do 31. prosinca 2011. izvještava Europski parlament i Vijeće o rezultatima pregleda.

                     (*)  SL L 131, 28.5.2009., str. 128.”"

                  12.

                  Umeće se sljedeći članak:
                  „Članak 22.a
                  SafeSeaNet
                  1.   Države članice za obradu podataka iz ove Direktive uspostavljaju sustave upravljanja pomorskim informacijama na nacionalnoj ili lokalnoj razini.
                  2.   Sustavi uspostavljeni na temelju stavka 1. omogućuju operativnu uporabu prikupljenih informacija te ispunjavaju posebno uvjete navedene u članku 14.
                  3.   Kako bi jamčile djelotvornu razmjenu informacija iz ove Direktive, države članice osiguravaju da se nacionalni ili lokalni sustavi uspostavljeni za prikupljanje, obradu i pohranjivanje informacija mogu međusobno povezati sa sustavom SafeSeaNet. Komisija osigurava da SafeSeaNet djeluje 24 sata na dan. Opis i načela sustava SafeSeaNet utvrđeni su u Prilogu III.
                  4.   Ne dovodeći u pitanje stavak 3., ako posluju na temelju sporazuma unutar Zajednice ili u okviru prekograničnih međuregionalnih ili transnacionalnih projekata unutar Zajednice, države članice dužne su osigurati da informacijski sustavi ili mreže ispunjavaju zahtjeve ove Direktive te da su usklađeni i povezani sa sustavom SafeSeaNet.”

                  13.

                  Članak 23. mijenja se kako slijedi:

                              (a)

                              točka (c) zamjenjuje se sljedećim:

                                          „(c)

                                          proširiti pokrivenost sustava Zajednice za nadzor i upravljanje pomorskim prometom i/ili njegovo ažuriranje radi poboljšanja identifikacije i nadzora brodova uzimajući u obzir razvoj na području informacijskih i komunikacijskih tehnologija. U tu svrhu, države članice i Komisija surađuju u uspostavljanju, prema potrebi, obveznih sustava izvještavanja, obveznih službi nadzora pomorskog prometa te odgovarajućih sustava odvajanja i usmjeravanja plovidbe brodova, radi podnošenja na odobrenje IMO-u. One također surađuju, unutar dotičnih regionalnih ili međunarodnih tijela, na razvoju sustava identifikacije i praćenja brodova na velikoj udaljenosti”;

                              (b)

                              dodaje se sljedeća točka:

                                          „(e)

                                          osigurati međusobnu povezanost i interoperabilnost nacionalnih sustava koji se upotrebljavaju za upravljanje informacijama iz Priloga I. te razvijati i ažurirati SafeSeaNet.”

                  14.

                  Umeće se sljedeći članak:
                  „Članak 23.a
                  Obrada i upravljanje pomorskim sigurnosnim informacijama
                  1.   Komisija osigurava, prema potrebi, obradu, uporabu i distribuciju informacija prikupljenih na temelju ove Direktive tijelima koja odrede države članice.
                  2.   Komisija prema potrebi doprinosi razvoju i djelovanju sustava za prikupljanje i distribuciju podataka u vezi sa sigurnosti plovidbe, posebno preko sustava „Equasis” ili bilo kojeg drugog jednakovrijednog javnog sustava.”

                  15.

                  Članak 24. zamjenjuje se sljedećim:
                  „Članak 24.
                  Tajnost informacija
                  1.   Države članice, u skladu sa zakonodavstvom Zajednice ili nacionalnim zakonodavstvom, poduzimaju potrebne mjere da osiguraju tajnost informacija koje im se šalju u skladu s ovom Direktivom i upotrebljavaju te informacije samo u skladu s ovom Direktivom.
                  2.   Komisija ispituje moguće probleme u pogledu sigurnosne zaštite mreže i podataka, te predlaže odgovarajuće izmjene Priloga III. da bi se poboljšala sigurnosna zaštita mreže.”

                  16.

                  Članci 27. i 28. zamjenjuju se sljedećim:
                  „Članak 27.
                  Izmjene
                  1.   Upućivanje na instrumente Zajednice i IMO-a u ovoj Direktivi, definicije iz članka 3. ove Direktive i prilozi ove Direktive mogu se izmijeniti da bi se uskladili s odredbama Zajednice ili s međunarodnim zakonodavstvom, koji su doneseni ili izmijenjeni ili koji su stupili na snagu, ako te izmjene ne proširuju područje primjene ove Direktive.
                  Te mjere, namijenjene za izmjenu elemenata ove Direktive koji nisu ključni, donose se u skladu s regulatornim postupkom s kontrolom iz članka 28. stavka 2.
                  2.   Prilozi I., III. i IV. mogu se izmijeniti na temelju iskustva stečena ovom Direktivom ako te izmjene ne proširuju njezino područje primjene.
                  Te mjere, namijenjene za izmjenu elemenata ove Direktive koji nisu ključni, donose se u skladu s regulatornim postupkom s kontrolom iz članka 28. stavka 2.
                  Članak 28.
                  Postupak Odbora
                  1.   Komisiji pomaže Odbor za sigurnost na moru i sprečavanje onečišćenja s brodova (COSS), osnovan Uredbom (EZ) br. 2099/2002 Europskog parlamenta i Vijeća (**).
                  2.   Pri upućivanju na ovaj stavak, primjenjuje se članak 5.a stavci od 1. do 4. i članak 7. Odluke 1999/468/EZ, uzimajući u obzir odredbe članka 8. te Odluke.

                     (**)  SL L 324, 29.11.2002., str. 1.”"

                  17.

                  U dijelu 4. Priloga I., alineja X. zamjenjuje se sljedećim:

                              „—

                              X.

                              Razno:

                                          —

                                          karakteristike i procijenjena količina goriva u tanku za brodove s bruto tonažom 1 000 i više,

                                          —

                                          navigacijski status”.

                  18.

                  Dijelu I. Priloga II. dodaje se sljedeća točka:
                  „3.   Ribarski brodovi

                  Na ribarske brodove čija je duljina preko svega veća od 15 metara, primjenjuju se zahtjevi navedeni u članku 6.a, prema sljedećem vremenskom rasporedu:

                              —

                              ribarski brodovi čija je duljina preko svega 24 metra i veća ali manja od 45 metara: najkasnije do 31. svibnja 2012.,

                              —

                              ribarski brodovi čija je duljina preko svega 18 metara i veća ali manja od 24 metra: najkasnije do 31. svibnja 2013.,

                              —

                              ribarski brodovi čija je duljina preko svega veća od 15 metara ali manja od 18 metara: najkasnije do 31. svibnja 2014.

                        Na novoizgrađene ribarske brodove čija je duljina preko svega veća od 15 metara primjenjuje se zahtjev naveden u članku 6.a od 30. studenoga 2010.”

                  19.

                  Prilog III. zamjenjuje se tekstom iz Priloga ovoj Direktivi.

            Članak 2.
      Prenošenje
      1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 30. studenoga 2010. One Komisiji dostavljaju tekst tih mjera.
      Kada države članice donose ove mjere, te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Države članice određuju načine tog upućivanja.
      2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
      Članak 3.
      Stupanje na snagu
      Ova Direktiva stupa na snagu trećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
      Članak 4.
      Adresati
      Ova je Direktiva upućena državama članicama.

         Sastavljeno u Strasbourgu 23. travnja 2009.

               Za Europski parlament

               Predsjednik

            H.-G. PÖTTERING

               Za Vijeće

               Predsjednik

            P. NEČAS

         (1)  SL C 318, 23.12.2006., str. 195.

         (2)  SL C 229, 22.9.2006., str. 38.

         (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 25. travnja 2007. (SL C 74 E, 20.3.2008., str. 533.), Zajedničko stajalište Vijeća od 6. lipnja 2008. (SL C 184 E, 22.7.2008., str. 1.), Stajalište Europskog parlamenta od 24. rujna 2008. (još nije objavljeno u Službenom listu), Odluka Vijeća od 26. veljače 2009. i Zakonodavna rezolucija Europskog parlamenta od 11. ožujka 2009. (još nije objavljena u Službenom listu).

         (4)  SL L 208, 5.8.2002., str. 10.

         (5)  SL L 324, 29.11.2002., str. 1.

         (6)  SL L 184, 17.7.1999., str. 23.

         (7)  SL L 208, 5.8.2002., str. 1.

         (8)  SL C 321, 31.12.2003., str. 1.

         PRILOG

               „PRILOG III.

                  ELEKTRONIČKE PORUKE I SAFESEANET

               1.   Opći koncept i organizacija

               Sustav Zajednice za razmjenu pomorskih informacija, SafeSeaNet, omogućuje primanje, pohranjivanje, pronalaženje i razmjenu informacija radi sigurnosti plovidbe, sigurnosne zaštite u lukama i na moru, zaštite morskog okoliša te učinkovitosti pomorskog prometa i pomorskog prijevoza.
               SafeSeaNet je specijalizirani sustav uspostavljen da se poboljša razmjena informacija u elektroničkom obliku između država članica i da se Komisiji osiguraju odgovarajuće informacije u skladu sa zakonodavstvom Zajednice. Sastavljen je od mreže nacionalnih sustava SafeSeaNet u državama članicama i središnjeg sustava SafeSeaNet koji djeluje kao čvorište.
               Mreža SafeSeaNet povezuje sve nacionalne sustave SafeSeaNet i uključuje središnji sustav SafeSeaNet.
               2.   Upravljanje, djelovanje, razvoj i održavanje sustava SafeSeaNet

               2.1.   Odgovornosti

               2.1.1.   Nacionalni sustavi SafeSeaNet

               Države članice uspostavljaju i održavaju nacionalni sustav SafeSeaNet, koji omogućava razmjenu pomorskih informacija između ovlaštenih korisnika u nadležnosti mjerodavnog nacionalnog tijela (NCA).
               NCA je odgovoran za upravljanje nacionalnim sustavom, koji uključuje nacionalnu koordinaciju korisnika podataka i pružatelja podataka, te osigurava određivanje oznaka UN LOCODES i uspostavu i održavanje potrebne nacionalne infrastrukture informacijske tehnologije i postupaka opisanih u dokumentu o nadzoru sučelja i funkcija iz točke 2.3.
               Nacionalni sustav SafeSeaNet omogućuje međusobno povezivanje ovlaštenih korisnika u nadležnosti NCA-a, a dostupan je utvrđenim sudionicima u pomorskom prometu (vlasnicima brodova, zastupnicima, zapovjednicima, krcateljima i drugima), ovlaštenima od NCA-a, posebno da se olakša elektronička dostava izvješća u skladu sa zakonodavstvom Zajednice.
               2.1.2.   Središnji sustav SafeSeaNet

               Komisija je odgovorna za upravljanje i razvoj središnjeg sustava SafeSeaNet na razini politike, te za nadzor sustava SafeSeaNet, u suradnji s državama članicama, dok je u skladu s Uredbom (EZ) br. 1406/2002 Europskog parlamenta i Vijeća (1), Agencija u suradnji s državama članicama i Komisijom odgovorna za njegovu tehničku provedbu.
               Središnji sustav SafeSeaNet, kao čvorište, međusobno povezuje sve nacionalne sustave SafeSeaNet i uspostavlja potrebnu infrastrukturu informacijske tehnologije i postupke opisane u dokumentu o nadzoru sučelja i funkcija iz točke 2.3.
               2.2.   Načela upravljanja

               Komisija osniva stručnu skupinu na visokoj razini za upravljanje, koja donosi svoj poslovnik, sastavljenu od predstavnika država članica i Komisije, a čiji su zadaci:

                           —

                           davati preporuke za poboljšanje učinkovitosti i sigurnosti sustava SafeSeaNet,

                           —

                           pružati odgovarajuće smjernice za razvoj sustava SafeSeaNet,

                           —

                           pomagati Komisiji u kontroli funkcioniranja sustava SafeSeaNet,

                           —

                           odobriti dokument o nadzoru sučelja i funkcija iz točke 2.3. te sve njegove izmjene.

                     2.3.   Dokument o nadzoru sučelja i funkcija i tehnička dokumentacija sustava SafeSeaNet

               Komisija, u uskoj suradnji s državama članicama, razvija i održava dokument o nadzoru sučelja i funkcija (IFCD).
               IFCD detaljno opisuje izvedbene zahtjeve i postupke koji se primjenjuju na nacionalne elemente i središnji element sustava SafeSeaNet, namijenjene za osiguravanje usklađenosti s odgovarajućim zakonodavstvom Zajednice.
               IFDC uključuje pravila za:

                           —

                           smjernice o pravu pristupa za upravljanje kvalitetom podataka,

                           —

                           sigurnosne specifikacije za prijenos i razmjenu podataka,

                           —

                           arhiviranje informacija na nacionalnoj i središnjoj razini.

                     IFCD određuje načine pohrane i dostupnost informacija o opasnim ili onečišćujućim tvarima koje se odnose na redovite linije za koje je odobreno izuzeće u skladu s člankom 15.
               Tehničku dokumentaciju povezanu sa sustavom SafeSeaNet, kao što su norme za oblik razmjene podataka, priručnici za korisnike i specifikacije sigurnosne zaštite mreže, razvija Agencija u suradnji s državama članicama.
               3.   Razmjena podataka sustavom SafeSeaNet

               Sustav koristi industrijske standarde i može biti interaktivan s javnim i privatnim sustavima koji se upotrebljavaju za stvaranje, pružanje ili primanje informacija u sklopu sustava SafeSeaNet.
               Komisija i države članice surađuju kako bi ispitale izvedivost i razvoj funkcija koje će u najvećoj mogućoj mjeri osigurati da pružatelji podataka, uključujući zapovjednike, vlasnike, zastupnike, brodare, krcatelje i mjerodavna tijela, podatke dostavljaju samo jedanput. Države članice osiguravaju da su dostavljene informacije dostupne za uporabu u svim relevantnim sustavima izvještavanja i obavješćivanja te u sustavu VTMIS.
               Elektroničke poruke koje se razmjenjuju u skladu s ovom Direktivom i relevantnim zakonodavstvom Zajednice distribuiraju se preko sustava SafeSeaNet. U tu svrhu, države članice razvijaju i održavaju potrebna sučelja za automatski prijenos podataka u SafeSeaNet elektroničkim putem.
               Ako pravila donesena na međunarodnoj razini dopuštaju preusmjeravanje informacija LRIT u vezi s plovilima trećih država, mreže SafeSeaNet upotrebljavaju se, uz odgovarajuću razinu sigurnosti, za distribuciju informacija LRIT među državama članicama, koje su primljene u skladu s člankom 6.b ove Direktive.
               4.   Sigurnost i prava pristupa

               Središnji sustav i nacionalni sustavi SafeSeaNet ispunjavaju zahtjeve ove Direktive u pogledu tajnosti informacija, sigurnosna načela i specifikacije opisane u IFDC-u, posebno u pogledu prava pristupa.
               Države članice utvrđuju sve korisnike kojima je dodijeljena uloga i niz prava pristupa u skladu s IFCD-om.”

            (1)  SL L 208, 5.8.2002., str. 1.