title: Direktiva Vijeća (EU) 2018/1910 od 4. prosinca 2018. o izmjeni Direktive 2006/112/EZ u pogledu usklađivanja i pojednostavnjenja određenih pravila sustava poreza na dodanu vrijednost za oporezivanje trgovine među državama članicama

text:
                  7.12.2018

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  L 311/3

         DIREKTIVA VIJEĆA (EU) 2018/1910
         od 4. prosinca 2018.
         o izmjeni Direktive 2006/112/EZ u pogledu usklađivanja i pojednostavnjenja određenih pravila sustava poreza na dodanu vrijednost za oporezivanje trgovine među državama članicama
         VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
         uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 113.,
         uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
         nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
         uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
         uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
         u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom,
         budući da:

                     (1)

                     Kada je Vijeće 1967. Prvom direktivom Vijeća 67/227/EEZ (3) i Drugom direktivom Vijeća 67/228/EEZ (4) donijelo zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV), preuzeta je obveza uspostave konačnog sustava PDV-a koji bi unutar Europske zajednice funkcionirao na jednak način kao što bi funkcionirao u pojedinačnoj državi članici. Budući da politički i tehnički uvjeti za takav sustav nisu još bili dozreli, kada su krajem 1992. ukinute fiskalne granice među državama članicama donesene su prijelazne odredbe o PDV-u. Direktivom Vijeća 2006/112/EZ (5) predviđeno je da se te prijelazne odredbe zamijene konačnim odredbama.

                     (2)

                     Komisija je u skladu s komunikacijom od 7. travnja 2016. o akcijskom planu o PDV-u predstavila prijedlog kojim se utvrđuju elementi konačnog sustava PDV-a za prekograničnu trgovinu među poduzećima među državama članicama koji bi se temeljio na načelu oporezivanja prekograničnih isporuka robe u državi članici odredišta.

                     (3)

                     Vijeće je u zaključcima od 8. studenoga 2016. pozvalo Komisiju da provede određena poboljšanja pravilâ Unije o PDV-u za prekogranične transakcije u odnosu na ulogu identifikacijskog broja za PDV u kontekstu izuzeća za isporuke unutar Zajednice, aranžmane za premještanja dobara, lančane transakcije i dokaz o prijevozu za potrebe izuzeća transakcija unutar Zajednice.

                     (4)

                     Imajući u vidu zahtjev Vijeća i činjenicu da će za provedbu konačnog sustava PDV-a za trgovinu unutar Zajednice biti potrebno nekoliko godina primjerene su te posebne mjere namijenjene usklađivanju i pojednostavnjenju određenih aranžmana za poduzeća.

                     (5)

                     Premještanje dobara odnosi se na situaciju u kojoj je dobavljaču u trenutku prijevoza robe u drugu državu članicu već poznat identitet osobe koja stječe robu i kojoj će ta roba biti isporučena u kasnijoj fazi te nakon dolaska robe u državu članicu odredišta. Prema sadašnjoj situaciji time dolazi do pretpostavljene isporuke (u državi članici otpreme robe) i pretpostavljenog stjecanja unutar Zajednice (u državi članici dolaska robe), nakon čega slijedi „domaća” isporuka u državi članici dolaska te se time zahtijeva identifikacija dobavljača za potrebe PDV-a u toj državi članici. Kako bi se izbjegla ta situacija, za takve bi transakcije, ako se odvijaju između dva porezna obveznika, trebalo pod određenim uvjetima smatrati da njima dolazi do jedne isporuke izuzete od PDV-a u državi članici otpreme i jednog stjecanja unutar Zajednice u državi članici dolaska.

                     (6)

                     Lančane transakcije odnose se na uzastopne isporuke robe koje su predmetom jedinstvenog prijevoza unutar Zajednice. Premještanje robe unutar Zajednice trebalo bi pripisati samo jednoj od isporuka i samo bi za tu isporuku trebalo omogućiti pogodnosti izuzeća od PDV-a predviđenog za isporuke unutar Zajednice. Ostale isporuke u lancu trebalo bi oporezivati i za njih bi mogla biti potrebna identifikacija dobavljača za potrebe PDV-a u državi članici isporuke. Kako bi se izbjegli različiti pristupi među državama članicama, što može dovesti do dvostrukog oporezivanja ili neoporezivanja, te kako bi se povećala pravna sigurnost za gospodarske subjekte, zajedničkim pravilom trebalo bi utvrditi da bi se, ako su ispunjeni određeni uvjeti, prijevoz robe trebao pripisati jednoj isporuci u lancu transakcija.

                     (7)

                     Kada je riječ o identifikacijskom broju za PDV u odnosu na izuzeće za isporuku robe u trgovini unutar Zajednice, predlaže se da uvrštavanje u sustav razmjene informacija o PDV-u (VIES) identifikacijskog broja za PDV osobe koja stječe robu, a koji je dodijelila država članica koja nije država članica u kojoj prijevoz robe počinje, postane, dodatno uz uvjet prijevoza robe izvan države članice isporuke, materijalni uvjet za primjenu izuzeća, a ne samo formalni uvjet. Nadalje, uvrštavanje u VIES ključno je za obavješćivanje države članice dolaska o prisutnosti robe na njezinu državnom području te je stoga ključni element u borbi protiv prijevara u Uniji. Zbog toga bi države članice trebale osigurati da se u slučajevima u kojima dobavljač ne poštuje svoje obveze u pogledu uvrštavanja u VIES ne bi trebalo primjenjivati izuzeće, osim kada dobavljač postupa u dobroj vjeri, tj. kada pred nadležnim poreznim tijelima može propisno opravdati sve svoje propuste u vezi sa zbirnom prijavom, što bi u tom trenutku također moglo uključivati pružanje, od strane dobavljača, točnih informacija kao što se zahtijeva u skladu s člankom 264. Direktive 2006/112/EZ.

                     (8)

                     S obzirom na to da cilj ove Direktive, odnosno poboljšanje funkcioniranja odredaba o PDV-u u kontekstu prekogranične trgovine među poduzećima ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog njegova opsega i učinka on na bolji način može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja.

                     (9)

                     U skladu sa Zajedničkom političkom izjavom država članica i Komisije od 28. rujna 2011. o dokumentima s objašnjenjima (6), države članice obvezale su se da će u opravdanim slučajevima uz obavijest o svojim mjerama za prenošenje priložiti jedan ili više dokumenata u kojima se objašnjava veza između sastavnih dijelova direktive i odgovarajućih dijelova nacionalnih instrumenata za prenošenje. U pogledu ove Direktive, zakonodavac smatra opravdanim dostavljanje takvih dokumenata.

                     (10)

                     Direktivu 2006/112/EZ trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti,

               DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:

            Članak 1.
            Direktiva 2006/112/EZ mijenja se kako slijedi:

                        1.

                        Umeće se sljedeći članak:

                           „Članak 17.a

                              1.   Prijenos robe koji provodi porezni obveznik, a koja čini dio njegove poslovne imovine, u drugu državu članicu na temelju aranžmanâ za premještanje dobara ne smatra se isporukom robe uz naknadu.

                              2.   Za potrebe ovog članka smatra se da aranžmani za premještanje dobara postoje ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:

                                          (a)

                                          porezni obveznik, ili treća osoba za njegov račun, otprema ili prevozi robu u drugu državu članicu s namjerom da tu robu ondje u kasnijoj fazi i nakon dolaska isporuči drugom poreznom obvezniku koji ima pravo preuzeti vlasništvo nad tom robom u skladu s postojećim dogovorom između obaju poreznih obveznika;

                                          (b)

                                          porezni obveznik koji otprema ili prevozi robu nema sjedište svojeg poslovanja ni stalni poslovni nastan u državi članici u koju se roba ili usluge otpremaju ili prevoze;

                                          (c)

                                          porezni obveznik kojem je namijenjena isporuka robe identificiran je za potrebe PDV-a u državi članici u koju se roba otprema ili prevozi te su i njegov identitet i identifikacijski broj za PDV koji mu je ta država članica dodijelila poznati poreznom obvezniku iz točke (b) u trenutku kada otprema ili prijevoz započinju;

                                          (d)

                                          porezni obveznik koji otprema ili prevozi robu bilježi prijevoz robe u evidenciju predviđenu u članku 243. stavku 3. te u zbirnu prijavu previđenu u članku 262. stavku 2. unosi identitet poreznog obveznika koji stječe robu i identifikacijski broj za PDV koji mu je dodijelila država članica u koju se roba otprema ili prevozi.

                              3.   Ako su ispunjeni uvjeti utvrđeni u stavku 2. te pod uvjetom da se prijenos obavlja u roku iz stavka 4., u trenutku prijenosa prava na raspolaganje robom u svojstvu vlasnika na poreznog obveznika iz stavka 2. točke (c) primjenjuju se sljedeća pravila:

                                          (a)

                                          smatra se da je isporuku robe u skladu s člankom 138. stavkom 1. obavio porezni obveznik koji je sâm otpremio ili prevezao robu u državi članici iz koje je roba otpremljena ili prevezena ili je to za njegov račun obavila treća osoba;

                                          (b)

                                          smatra se da je stjecanje robe unutar Zajednice obavio porezni obveznik kojem se ta roba isporučuje u državi članici u koju je roba otpremljena ili prevezena.

                              4.   Ako tijekom 12 mjeseci nakon dolaska robe u državu članicu u koju je otpremljena ili prevezena, roba nije isporučena poreznom obvezniku iz stavka 2. točke (c) i stavka 6. kojem je namijenjena, a nije nastupila nijedna od okolnosti utvrđenih u stavku 7., smatra se da je prijenos u smislu članka 17. obavljen na dan koji slijedi nakon isteka razdoblja od 12 mjeseci.

                              5.   Ne smatra se da je prijenos u smislu članka 17. obavljen ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:

                                          (a)

                                          pravo na raspolaganje robom nije preneseno, a ta je roba, u roku iz stavka 4., vraćena u državu članicu iz koje je otpremljena ili prevezena; i

                                          (b)

                                          porezni obveznik koji je otpremio ili prevezao robu bilježi vraćanje robe u evidenciju predviđenu u članku 243. stavku 3.

                              6.   Ako se u razdoblju iz stavka 4. porezni obveznik iz stavka 2. točke (c) zamijeni drugim poreznim obveznikom, ne smatra se da je prijenos u smislu članka 17. obavljen u trenutku zamjene pod uvjetom da:

                                          (a)

                                          ispunjeni su svi ostali primjenjivi uvjeti iz stavka 2; i

                                          (b)

                                          porezni obveznik iz stavka 2. točke (b) zabilježio je zamjenu u evidenciju predviđenu u članku 243. stavku 3.

                              7.   Ako u roku iz stavka 4. bilo koji od uvjeta utvrđenih u stavcima 2. i 6. prestane biti ispunjen, smatra se da je prijenos robe u smislu članka 17. obavljen u trenutku u kojem je odgovarajući uvjet prestao biti ispunjen.
                              Ako se roba isporučuje osobi koja nije porezni obveznik iz stavka 2. točke (c) ili stavka 6., smatra se da uvjeti utvrđeni u stavcima 2. i 6. prestaju biti ispunjeni neposredno prije takve isporuke.
                              Ako se roba otprema ili prevozi u zemlju koja nije država članica iz koje je izvorno premještena, smatra se da uvjeti utvrđeni u stavcima 2. i 6. prestaju biti ispunjeni neposredno prije početka takve otpreme ili takvog prijevoza.
                              U slučaju uništenja, gubitka ili krađe robe smatra se da uvjeti utvrđeni u stavcima 2. i 6. prestaju biti ispunjeni na dan kada je roba doista nestala ili je uništena ili, ako je nemoguće utvrditi taj dan, na dan kada je utvrđeno da je roba uništena ili da nedostaje.”;

                        2.

                        U glavu V. poglavlje 1. odjeljak 2. umeće se sljedeći članak:

                           „Članak 36.a

                              1.   Kada se ista roba isporučuje uzastopno te se ta roba otprema ili prevozi iz jedne države članice u drugu državu članicu izravno od prvog dobavljača do zadnjeg kupca u lancu, otprema ili prijevoz pripisuje se samo isporuci koja je obavljena posredničkom subjektu.

                              2.   Odstupajući od stavka 1., otprema ili prijevoz pripisuje se samo isporuci robe koju je obavio posrednički subjekt u slučaju u kojem je posrednički subjekt svojeg dobavljača obavijestio o identifikacijskom broju za PDV koji mu je izdala država članica iz koje se roba otprema ili prevozi.

                              3.   Za potrebe ovog članka ‚posrednički subjekt’ znači dobavljač u lancu koji nije prvi dobavljač u lancu, koji sâm otprema ili prevozi robu ili to obavlja putem treće osobe koja postupa za njegov račun.

                              4.   Ovaj članak ne primjenjuju se na situacije obuhvaćene člankom 14.a.”;

                        3.

                        Članak 138. mijenja se kako slijedi:

                                    (a)

                                    stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:

                                       „1.   Države članice izuzimaju isporuku robe koju prodavatelj ili osoba koja stječe robu otprema ili prevozi na odredište izvan njihova državnog područja, ali unutar Zajednice, ili takve robe koja se otprema ili prevozi za račun prodavatelja ili osobe koja stječe robu, ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:

                                                   (a)

                                                   roba se isporučuje drugom poreznom obvezniku ili pravnoj osobi koja nije porezni obveznik, a koja djeluje kao takva, u državi članici koja nije država članica u kojoj otprema ili prijevoz robe počinje;

                                                   (b)

                                                   porezni obveznik ili pravna osoba koja nije porezni obveznik za koje se obavlja isporuka identificirani su za potrebe PDV-a u državi članici koja nije država članica u kojoj otprema ili prijevoz robe počinje te su dobavljaču priopćili taj identifikacijski broj za PDV.”;

                                    (b)

                                    umeće se sljedeći stavak:

                                       „1.a   Izuzeće predviđeno u stavku 1. ne primjenjuje se kada isporučitelj nije postupio u skladu s obvezom podnošenja zbirne prijave predviđenom u člancima 262. i 263. ili kada se u zbirnoj prijavi koju je podnio ne iskazuju točne informacije u vezi s tom isporukom kako se zahtijeva u članku 264., osim ako dobavljač može propisno opravdati svoj propust na način koji zadovoljava nadležna tijela.”;

                        4.

                        U članku 243. dodaje se sljedeći stavak:

                           „3.   Svaki porezni obveznik koji prenosi robu u okviru aranžmanâ za premještanje dobara iz članka 17.a vodi evidenciju s pomoću koje se poreznim tijelima omogućuje provjera pravilne primjene tog članka.
                           Svaki porezni obveznik kojemu se isporučuje roba u okviru aranžmanâ za premještanje dobara iz članka 17.a vodi evidenciju te robe.”;

                        5.

                        Članak 262. zamjenjuje se sljedećim:

                           „Članak 262.

                              1.   Svaki porezni obveznik koji je identificiran za potrebe PDV-a podnosi zbirnu prijavu u kojoj se navode:

                                          (a)

                                          stjecatelji identificirani za potrebe PDV-a kojima je isporučio robu u skladu s uvjetima određenima u članku 138. stavku 1. i članku 138. stavku 2. točki (c);

                                          (b)

                                          osobe identificirane za potrebe PDV-a kojima je isporučio robu koja je njemu isporučena putem stjecanja robe unutar Zajednice iz članka 42.;

                                          (c)

                                          porezni obveznici i pravne osobe koje nisu porezni obveznici, a identificirane su za potrebe PDV-a, kojima je pružio usluge, osim usluga koje su izuzete od PDV-a u državi članici u kojoj je transakcija oporeziva i za koje primatelj ima obvezu platiti porez u skladu s člankom 196.

                              2.   Osim informacija iz stavka 1., svaki porezni obveznik podnosi informacije o identifikacijskom broju za PDV poreznih obveznika kojima je namijenjena roba koja se otprema ili prevozi u okviru aranžmanâ za premještanje dobara u skladu s uvjetima utvrđenima u članku 17.a. te o svakoj izmjeni podnesenih informacija.”;

                        6.

                        Članci 403. i 404. brišu se.

            Članak 2.

               1.   Države članice do 31. prosinca 2019. donose i objavljuju zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s ovom Direktivom. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba.
               One primjenjuju te odredbe od 1. siječnja 2020.
               Kada države članice donose te odredbe, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. Države članice određuju načine tog upućivanja.

               2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.

            Članak 3.
            Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.

            Članak 4.
            Ova je Direktiva upućena državama članicama.

            Sastavljeno u Bruxellesu 4. prosinca 2018.

                  Za Vijeće

                  Predsjednik

               H. LÖGER

            (1)  Mišljenje od 3. listopada 2018.

            (2)  Mišljenje od 14. ožujka 2018.

            (3)  Prva direktiva Vijeća 67/227/EEZ od 11. travnja 1967. o usklađivanju zakonodavstava država članica u vezi s porezima na promet (SL 71, 14.4.1967., str. 1301.).

            (4)  Druga direktiva Vijeća 67/228/EEZ od 11. travnja 1967. o usklađivanju zakonodavstava država članica u vezi s porezima na promet – Struktura i postupci za primjenu zajedničkog sustava poreza na dodanu vrijednost (SL 71, 14.4.1967., str. 1303.).

            (5)  Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL L 347, 11.12.2006., str. 1.).

            (6)  SL C 369, 17.12.2011., str. 14.


title: Direktiva Vijeća (EU) 2018/131 od 23. siječnja 2018. o provedbi Sporazuma koji su sklopili Udruženje brodovlasnika Europske zajednice (ECSA) i Europski savez transportnih radnika (ETF) o izmjeni Direktive 2009/13/EZ u skladu s izmjenama iz 2014. Konvencije o radu pomoraca iz 2006. koje je Međunarodna konferencija rada odobrila 11. lipnja 2014. (Tekst značajan za EGP. )

text:
               26.1.2018

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 22/28

         DIREKTIVA VIJEĆA (EU) 2018/131
   od 23. siječnja 2018.
   o provedbi Sporazuma koji su sklopili Udruženje brodovlasnika Europske zajednice (ECSA) i Europski savez transportnih radnika (ETF) o izmjeni Direktive 2009/13/EZ u skladu s izmjenama iz 2014. Konvencije o radu pomoraca iz 2006. koje je Međunarodna konferencija rada odobrila 11. lipnja 2014.
   (Tekst značajan za EGP)
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 155. stavak 2. u vezi s člankom 153. stavkom 1. točkama (a), (b) i (c),
   uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
   budući da:

               (1)

               U skladu s člankom 155. stavkom 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) socijalni partneri mogu zajednički zahtijevati da se sporazumi koje sklope na razini Unije provedu odlukom Vijeća na prijedlog Komisije.

               (2)

               Direktivom Vijeća 2009/13/EZ (1) proveden je sporazum koji su 19. svibnja 2008. sklopili Udruženje brodovlasnika Europske zajednice (ECSA) i Europski savez transportnih radnika (ETF) kako bi uvrstili obvezne odredbe Konvencije o radu pomoraca iz 2006. („MLC”) Međunarodne organizacije rada (ILO) u pravo Unije s ciljem ažuriranja važećeg zakonodavstva Unije sa standardima MLC-a koji su bili povoljniji za pomorce. Njome su se nastojali poboljšati uvjeti rada pomoraca, posebno u pogledu ugovorâ o radu, radnog vremena, repatrijacije, napredovanja u zvanju i stručnog usavršavanja, smještaja i prostora za odmor, hrane i načina posluživanja, zaštite zdravlja i sigurnosti, medicinske skrbi i žalbenih postupaka.

               (3)

               Nakon sastanka s međunarodnim stručnjacima ILO je pokrenuo postupak izmjene MLC-a radi rješavanja pitanja povezanih, s jedne strane, s napuštanjem pomoraca i financijskim jamstvom te, s druge strane, s odštetnim zahtjevima u slučaju smrti ili dugotrajnog invaliditeta pomoraca. Posebni tripartitni odbor osnovan na temelju MLC-a donio je dvije izmjene povezane s tim pitanjima na sastanku održanom od 7. do 11. travnja 2014. Dijelovi pravila obuhvaćenih izmjenama u nadležnosti su Unije i odnose se na pitanja o kojima je Unija donijela pravila, posebno u području socijalne politike i prometa. Vijeće je stoga 26. svibnja 2014. donijelo Odluku 2014/346/EU (2) kojom se utvrđuje stajalište koje treba zauzeti u ime Unije na 103. zasjedanju Međunarodne konferencije rada (ILC). Stajalište Unije bilo je da se podupire odobrenje izmjena Kodeksa MLC-a („izmjene MLC-a iz 2014.”).

               (4)

               ILC je odobrio izmjene MLC-a iz 2014. na svojem 103. zasjedanju u Ženevi 11. lipnja 2014. i one su stupile na snagu 18. siječnja 2017. One se odnose na učinkovit sustav financijskog jamstva za zaštitu prava pomoraca u slučaju napuštanja i za osiguranje naknade za ugovorne zahtjeve u slučaju smrti ili dugotrajnog invaliditeta pomoraca zbog ozljede na radu, bolesti ili opasnosti. Njima se poboljšava i unaprjeđuje postojeći sustav zaštite pomoraca, uključujući obvezu da se na brodovima nalazi dokaz u obliku dokumenta o sustavu financijskog jamstva i da se sustav proširi na dvije nove situacije napuštanja. Te se situacije odnose na slučajeve u kojima su pomorci ostavljeni bez potrebnog uzdržavanja i potpore ili u kojima brodovlasnik jednostrano prekine svoje veze s pomorcem, uključujući neisplatu ugovorne plaće tijekom razdoblja od najmanje dva mjeseca.

               (5)

               Socijalni partneri u području pomorskog prometa – ECSA i ETF – sklopili su 5. prosinca 2016. sporazum („sporazum socijalnih partnera”) o izmjeni Direktive 2009/13/EZ u skladu s izmjenama MLC-a iz 2014. Od Komisije su 12. prosinca 2016. zatražili da predstavi prijedlog direktive Vijeća u skladu s člankom 155. stavkom 2. UFEU-a radi provedbe tog sporazuma.

               (6)

               U sporazumu socijalnih partnera ponavlja se sadržaj obveznih odredaba izmjena MLC-a iz 2014. Prva izmjena, ona o sustavu financijskog jamstva u slučaju napuštanja pomorca, odnosi se i na zdravlje i sigurnost i na uvjete rada te je stoga obuhvaćena člankom 153. stavkom 1. točkama (a) i (b) UFEU-a. Druga izmjena, ona o zahtjevima da se sustavom financijskog jamstva osigura naknada u slučaju smrti ili dugotrajnog invaliditeta pomoraca zbog ozljede na radu bolesti ili opasnosti, obuhvaćena je člankom 153. stavkom 1. točkom (c) UFEU-a o socijalnoj sigurnosti i socijalnoj zaštiti radnika. Sporazum socijalnih partnera stoga se odnosi na pitanja obuhvaćena člankom 153. UFEU-a i može se provesti odlukom Vijeća na prijedlog Komisije, u skladu s člankom 155. stavkom 2. UFEU-a. Za potrebe članka 288. UFEU-a direktiva je primjereni instrument za provedbu sporazuma socijalnih partnera.

               (7)

               U skladu s komunikacijom Komisije od 20. svibnja 1998. o prilagodbi i promicanju socijalnog dijaloga na razini Zajednice, Komisija je procijenila reprezentativni status stranaka potpisnica i zakonitost svake odredbe sporazuma socijalnih partnera.

               (8)

               Sporazumom socijalnih partnera mijenja se sporazum sklopljen 19. svibnja 2008. između ECSA-e i ETF-a o MLC-u, priložen Direktivi 2009/13/EZ i u tu se direktivu uključuju izmjene MLC-a iz 2014. s ciljem poboljšanja uvjeta rada, zdravlja i sigurnosti te socijalne zaštite pomoraca na brodovima koji viju zastavu države članice.

               (9)

               U okviru izmjena Direktive 2009/13/EZ sporazumom socijalnih partnera obvezne odredbe izmjena MLC-a iz 2014., koje su već obuhvaćene nadzornim sustavom MLC-a, uključit će se u područje primjene Direktive 2013/54/EU Europskog parlamenta i Vijeća (3) i sustava nadzora i praćenja prava Unije, uključujući nadležnost Suda Europske unije. Time bi se trebala postići veća usklađenost država članica i brodovlasnika.

               (10)

               Ne dovodeći u pitanje odredbe sporazuma socijalnih partnera o praćenju i preispitivanju koje provode socijalni partneri na razini Unije, Komisija će pratiti provedbu ove Direktive i sporazuma socijalnih partnera.

               (11)

               Države članice provedbu ove Direktive mogu povjeriti socijalnim partnerima ako oni to zajednički zatraže i uz uvjet da države članice poduzmu sve potrebne mjere kako bi osigurale da u svakom trenutku mogu jamčiti rezultate koji se zahtijevaju ovom Direktivom.

               (12)

               U skladu s člankom 155. stavkom 2. UFEU-a Komisija je izvijestila Europski parlament slanjem teksta svojeg prijedloga ove Direktive.

               (13)

               Ovom se Direktivom poštuju temeljna prava i načela priznata u Povelji Europske unije o temeljnim pravima, a posebno u njezinu članku 31.

               (14)

               S obzirom na to da ciljeve ove Direktive, to jest poboljšanje uvjeta rada, zdravlja i sigurnosti te socijalne zaštite radnika u sektoru pomorskog prometa, koji je prekogranični sektor koji djeluje pod zastavama različitih država članica, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.

               (15)

               Direktivu 2009/13/EZ trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti,

         DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Ovom se Direktivom provodi sporazum koji su 5. prosinca 2016. sklopili Udruženje brodovlasnika Europske zajednice (ECSA) i Europski savez transportnih radnika (ETF) o izmjeni Direktive 2009/13/EZ u skladu s izmjenama MLC-a iz 2014.
   Članak 2.
   U skladu sa sporazumom socijalnih partnera, Sporazum koji su sklopili ECSA i ETF o Konvenciji o radu pomoraca iz 2006., koji se nalazi u Prilogu Direktivi 2009/13/EZ, mijenja se u skladu s Prilogom ovoj Direktivi.
   Članak 3.
   1.   Države članice stavljaju na snagu zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s ovom Direktivom do 16. veljače 2020. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Kada države članice donose te odredbe, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   3.   Države članice provedbu ove Direktive mogu povjeriti socijalnim partnerima, ako oni to zajednički zatraže i uz uvjet da države članice poduzmu sve potrebne mjere kako bi osigurale da u svakom trenutku mogu jamčiti rezultate koji se zahtijevaju ovom Direktivom.
   Članak 4.
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 5.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 23. siječnja 2018.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         V. GORANOV

      (1)  Direktiva Vijeća 2009/13/EZ od 16. veljače 2009. o provedbi Sporazuma koji su sklopili Udruženje brodovlasnika Europske zajednice (ECSA) i Europski savez transportnih radnika (ETF) o Konvenciji o radu pomoraca iz 2006., i izmjeni Direktive 1999/63/EZ (SL L 124, 20.5.2009., str. 30.).

      (2)  Odluka Vijeća 2014/346/EU od 26. svibnja 2014. o stajalištu koje je potrebno donijeti u ime Europske unije na 103. zasjedanju Međunarodne konferencije rada o izmjenama Kodeksa Konvencije o radu pomoraca (SL L 172, 12.6.2014., str. 28.).

      (3)  Direktiva 2013/54/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 20. studenoga 2013. o nekim nadležnostima države zastave za usklađivanje s Konvencijom o radu pomoraca i njezinu provedbu, 2006. (SL L 329, 10.12.2013., str. 1.).

      PRILOG
      U Prilogu Direktivi 2009/13/EZ, Sporazum koji su sklopili ECSA i ETF o Konvenciji o radu pomoraca iz 2006. mijenja se kako slijedi:

                  1.

                  u naslovu „Standard A2.5. – Repatrijacija”, „A2.5.” zamjenjuje se s „A.2.5.1.”;

                  2.

                  umeće se sljedeći standard:
                  „Standard A.2.5.2. – Financijsko jamstvo

                              1.

                              U provedbi Pravila 2.5. stavka 2. ovim se Standardom utvrđuju zahtjevi za osiguranje pružanja brzog i učinkovitog sustava financijskog jamstva za pomoć pomorcima u slučaju njihova napuštanja.

                              2.

                              Za potrebe ovog Standarda smatra se da je pomorac napušten ako, kršeći zahtjeve ovog Sporazuma ili uvjete ugovora o radu pomoraca, brodovlasnik:

                                          (a)

                                          ne pokrije troškove repatrijacije pomorca; ili

                                          (b)

                                          ostavi pomorca bez potrebnog uzdržavanja i potpore; ili

                                          (c)

                                          na drugi način jednostrano prekine svoje veze s pomorcem, uključujući neisplatu ugovorne plaće tijekom razdoblja od najmanje dva mjeseca.

                              3.

                              Svaka država članica osigurava uspostavu sustava financijskog jamstva koji ispunjava zahtjeve ovog Standarda za brodove koji viju njezinu zastavu. Sustav financijskog jamstva može biti u obliku sustava socijalne sigurnosti ili osiguranja ili nacionalnog fonda, ili drugih sličnih aranžmana. Njegov oblik određuje država članica nakon savjetovanja s dotičnim organizacijama brodovlasnika i pomoraca.

                              4.

                              Sustavom financijskog jamstva osigurava se izravan pristup, dostatno pokriće i hitna financijska pomoć, u skladu s ovim Standardom, svakom napuštenom pomorcu na brodu koji vije zastavu države članice.

                              5.

                              Za potrebe stavka 2. točke (b) ovog Standarda, potrebno uzdržavanje i potpora pomoraca uključuju: odgovarajuću hranu, smještaj, zalihe pitke vode, gorivo potrebno za preživljavanje na brodu i potrebnu zdravstvenu skrb.

                              6.

                              Svaka država članica zahtijeva da se na brodovima koji viju njezinu zastavu i na kojima se, u skladu s nacionalnim propisima ili na zahtjev brodovlasnika, mora nalaziti svjedodžba o radu pomoraca, nalazi i potvrda ili drugi dokaz u obliku dokumenta o financijskom jamstvu koje je izdao izdavatelj financijskog jamstva. Primjerak mora biti izložen na vidljivom mjestu na brodu kako bi bio dostupan pomorcima. Ako više izdavatelja financijskih jamstava pruža pokriće, dokument svakog izdavatelja mora se nalaziti na brodu.

                              7.

                              Potvrda ili drugi dokaz u obliku dokumenta o financijskom jamstvu na engleskom su jeziku ili su popraćeni prijevodom na engleski jezik te sadržavaju sljedeće informacije:

                                          (a)

                                          ime broda;

                                          (b)

                                          luku upisa broda;

                                          (c)

                                          pozivni znak broda;

                                          (d)

                                          IMO broj broda;

                                          (e)

                                          naziv i adresu izdavatelja ili izdavateljâ financijskog jamstva;

                                          (f)

                                          podatke za kontakt osoba ili subjekta nadležnih za postupanje sa zahtjevima pomoraca za pomoć;

                                          (g)

                                          ime brodovlasnika;

                                          (h)

                                          razdoblje valjanosti financijskog jamstva; i

                                          (i)

                                          potvrdu izdavatelja financijskog jamstva da financijsko jamstvo ispunjava zahtjeve Standarda A.2.5.2.

                              8.

                              Pomoć koja se osigurava sustavom financijskog jamstva odobrava se odmah na zahtjev pomorca ili njegova imenovanog predstavnika popraćen potrebnim objašnjenjem prava na pomoć u skladu sa stavkom 2. ovog Standarda.

                              9.

                              Uzimajući u obzir Pravilo 2.5., pomoć koja se osigurava sustavom financijskog jamstva mora biti dostatna za pokrivanje sljedećeg:

                                          (a)

                                          neisplaćenih plaća i ostalih prava koje brodovlasnik treba isplatiti pomorcu u skladu s ugovorom o radu, mjerodavnim kolektivnim ugovorom ili nacionalnim pravom države zastave, ograničeno na četiri mjeseca svih neisplaćenih plaća i četiri mjeseca svih neostvarenih prava;

                                          (b)

                                          svih razumnih troškova pomorca, uključujući troškove repatrijacije iz stavka 10. ovog Standarda; i

                                          (c)

                                          temeljnih potreba pomorca koje uključuju stavke poput: odgovarajuće hrane, odjeće ako je potrebno, smještaja, zaliha pitke vode, goriva potrebnog za preživljavanje na brodu, potrebne zdravstvene skrbi i svih ostalih razumnih troškova ili naknada od djela ili propusta koji čine napuštanje do pomorčeva povratka kući.

                              10.

                              Troškovi repatrijacije obuhvaćaju putovanje odgovarajućim i brzim sredstvima, u pravilu zrakoplovom, i uključuju potporu za hranu i smještaj pomorca od trenutka napuštanja broda do povratka pomorca kući, potrebnu zdravstvenu skrb, prolaz i prijevoz osobnih stvari i sve druge razumne troškove ili naknade koje proizlaze iz napuštanja.

                              11.

                              Financijsko jamstvo ne prestaje važiti prije kraja razdoblja njegove valjanosti osim ako izdavatelj financijskog jamstva nadležnom tijelu države zastave dostavi prethodnu obavijest najmanje 30 dana prije.

                              12.

                              Ako je osiguravatelj ili izdavatelj financijskog jamstva izvršio isplatu nekom pomorcu u skladu s ovim Standardom, on subrogacijom, asignacijom ili na drugi način, do isplaćenog iznosa i u skladu s mjerodavnim pravom, stječe prava koja bi taj pomorac uživao.

                              13.

                              Nijednom se odredbom ovog Standarda ne dovodi u pitanje regresno pravo osiguravatelja ili izdavatelja financijskog jamstva protiv trećih osoba.

                              14.

                              Odredbe ovog Standarda nemaju za cilj isključivanje ili dovođenje u pitanje drugih prava, zahtjeva ili pravnih sredstava koji također mogu biti na raspolaganju napuštenim pomorcima radi naknade. Nacionalnim zakonima i drugim propisima može se predvidjeti da se svi iznosi plativi prema ovom Standardu mogu prebiti s iznosima primljenima iz drugih izvora koji proizlaze iz svih prava, zahtjeva ili pravnih sredstava koji mogu biti predmet naknade prema ovom Standardu.”;

                  3.

                  „Standard A4.2. – Odgovornost brodovlasnika” mijenja se kako slijedi:

                              (a)

                              u naslovu se „A4.2.” zamjenjuje s „A.4.2.1.”;

                              (b)

                              dodaju se sljedeći stavci:

                                          „8.

                                          Nacionalnim zakonima i drugim propisima osigurava se da sustav financijskog jamstva za osiguranje naknade kako je predviđeno stavkom 1. točkom (b) ovog Standarda za ugovorne zahtjeve, kako su definirani u Standardu A.4.2.2., ispunjava sljedeće minimalne zahtjeve:

                                                      (a)

                                                      ugovorna naknada, ako je predviđena ugovorom o radu pomorca i ne dovodeći u pitanje točku (c) ovog stavka, isplaćuje se u cijelosti i bez odgode;

                                                      (b)

                                                      nema pritiska da se prihvati isplata manja od ugovornog iznosa;

                                                      (c)

                                                      ako je zbog prirode dugotrajnog invaliditeta pomorca otežana procjena cjelokupne naknade na koju pomorac može imati pravo, pomorcu se vrši privremena isplata ili isplate kako bi se izbjegle nepotrebne poteškoće;

                                                      (d)

                                                      u skladu s Pravilom 4.2. stavkom 2., isplatama pomorcu ne dovode se u pitanje druga zakonska prava, no brodovlasnik te isplate može prebiti sa svim naknadama štete koje proizlaze iz bilo kojeg drugog zahtjeva koji je pomorac podnio protiv brodovlasnika i koji proizlazi iz istog incidenta; i

                                                      (e)

                                                      zahtjev za ugovornu naknadu mogu podnijeti izravno dotični pomorac, zakoniti nasljednik, predstavnik pomorca ili imenovani korisnik.

                                          9.

                                          Nacionalnim zakonima i drugim propisima osigurava se da pomorci prime prethodnu obavijest o poništenju ili prekidu financijskog jamstva brodovlasnika.

                                          10.

                                          Nacionalnim zakonima i drugim propisima osigurava se da izdavatelj financijskog jamstva obavijesti nadležno tijelo države zastave o poništenju ili prekidu financijskog jamstva brodovlasnika.

                                          11.

                                          Svaka država članica zahtijeva da se na brodovima koji viju njezinu zastavu nalazi potvrda ili drugi dokaz u obliku dokumenta o financijskom jamstvu koje je izdao izdavatelj financijskog jamstva. Primjerak mora biti izložen na vidljivom mjestu na brodu kako bi bio dostupan pomorcima. Ako više izdavatelja financijskih jamstava pruža pokriće, dokument svakog izdavatelja mora se nalaziti na brodu.

                                          12.

                                          Financijsko jamstvo ne prestaje važiti prije kraja razdoblja njegove valjanosti osim ako izdavatelj financijskog jamstva nadležnom tijelu države zastave dostavi prethodnu obavijest najmanje 30 dana prije.

                                          13.

                                          Financijskim jamstvom osigurava se isplata svih ugovornih zahtjeva obuhvaćenih tim jamstvom koji nastanu tijekom razdoblja valjanosti tog dokumenta.

                                          14.

                                          Potvrda ili drugi dokaz u obliku dokumenta o financijskom jamstvu na engleskom su jeziku ili su popraćeni prijevodom na engleski jezik te sadržavaju sljedeće informacije:

                                                      (a)

                                                      ime broda;

                                                      (b)

                                                      luku upisa broda;

                                                      (c)

                                                      pozivni znak broda;

                                                      (d)

                                                      IMO broj broda;

                                                      (e)

                                                      naziv i adresu izdavatelja ili izdavateljâ financijskog jamstva;

                                                      (f)

                                                      podatke za kontakt osoba ili subjekta nadležnih za postupanje s ugovornim zahtjevima pomoraca;

                                                      (g)

                                                      ime brodovlasnika;

                                                      (h)

                                                      razdoblje valjanosti financijskog jamstva; i

                                                      (i)

                                                      potvrdu izdavatelja financijskog jamstva da financijsko jamstvo ispunjava zahtjeve Standarda A.4.2.1.”;

                  4.

                  umeće se sljedeći standard:
                  „Standard A.4.2.2. – Postupanje s ugovornim zahtjevima

                              1.

                              Za potrebe Standarda A.4.2.1. stavka 8. i ovog Standarda, izraz ‚ugovorni zahtjev’ znači svaki zahtjev koji se odnosi na smrt ili dugotrajnu invalidnost pomoraca uslijed ozljede na radu, bolesti ili opasnosti kako je određeno u nacionalnom pravu, ugovoru o radu pomoraca ili kolektivnom ugovoru.

                              2.

                              Sustav financijskog jamstva, kako je predviđen u Standardu A.4.2.1. stavku 1. točki (b), može biti u obliku sustava socijalne sigurnosti ili osiguranja ili fonda ili drugih sličnih aranžmana. Njegov oblik određuje država članica nakon savjetovanja s dotičnim organizacijama brodovlasnika i pomoraca.

                              3.

                              Nacionalnim zakonima i drugim propisima osigurava se uspostava učinkovitih mehanizama za zaprimanje, razmatranje i nepristrano rješavanje ugovornih zahtjeva u vezi s naknadom iz Standarda A.4.2.1. stavka 8. u brzim i pravednim postupcima.”.


title: Direktiva (EU) 2018/850 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2018. o izmjeni Direktive 1999/31/EZ o odlagalištima otpada (Tekst značajan za EGP)

text:
                  14.6.2018

                  HR

                  Službeni list Europske unije

                  L 150/100

            DIREKTIVA (EU) 2018/850 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
      od 30. svibnja 2018.
      o izmjeni Direktive 1999/31/EZ o odlagalištima otpada
      (Tekst značajan za EGP)
      EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
      uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 192. stavak 1.,
      uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
      nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
      uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
      uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (2),
      u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (3),
      budući da:

                  (1)

                  Gospodarenje otpadom u Uniji trebalo bi poboljšati s ciljem zaštite, očuvanja i poboljšanja kvalitete okoliša, zaštite zdravlja ljudi, osiguranja razboritog, učinkovitog i racionalnog korištenja prirodnih resursa, promicanja načelâ kružnoga gospodarstva, povećanja energetske učinkovitosti te smanjenja ovisnosti Unije o uvoznim resursima.

                  (2)

                  Ciljeve utvrđene Direktivom Vijeća 1999/31/EZ (4) kojima se određuju ograničenja za odlagališta trebalo bi postrožiti kako bi se njima bolje odražavala nastojanja Unije da prijeđe na kružno gospodarstvo i ostvari napredak u provedbi Komunikacije Komisije od 4. studenog 2008. o „Inicijativi za sirovine: zadovoljavanje naših ključnih potreba za rast i radna mjesta u Europi” postupnim smanjenjem odlaganja otpada namijenjenog odlagalištima za neopasni otpad na najmanju moguću mjeru. Komisija i države članice trebale bi osigurati da se takvo smanjenje uklapa u integriranu politiku kojom se jamči pravilna primjena hijerarhije otpada, doprinosi pomaku prema sprečavanju nastanka otpada, uključujući ponovnoj uporabi, pripremi za ponovnu uporabu i recikliranje te sprečava prelazak s odlaganja otpada na njegovo spaljivanje.

                  (3)

                  Kako bi se osigurala bolja usklađenost prava Unije u području otpada, trebalo bi, prema potrebi, uskladiti definicije iz Direktive 1999/31/EZ s onima iz Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (5).

                  (4)

                  Postojeću definiciju „izoliranog naselja” trebalo bi prilagoditi u pogledu najudaljenijih regija kako bi se uzele u obzir specifičnosti takvih naselja, koja iz okolišne perspektive otvaraju bitno različita pitanja u usporedbi s drugim regijama.

                  (5)

                  Područje primjene Direktive 1999/31/EZ trebalo bi uskladiti s onim Direktive 2006/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (6) te bi ono trebalo nastaviti obuhvaćati odlaganje otpada od industrija vađenja minerala koje nisu obuhvaćene Direktivom 2006/21/EZ.

                  (6)

                  Daljnje ograničavanje odlaganja otpada, počevši od tokova otpada koji podliježu odvojenom skupljanju, kao što su plastika, metali, staklo, papir, biootpad, dovelo bi do očitih koristi za okoliš, gospodarstvo i društvo. Pri provedbi tih ograničenja odlaganja otpada trebalo bi uzeti u obzir tehničku, okolišnu ili gospodarsku izvedivost recikliranja ili drugih postupaka oporabe otpada preostalog pri odvojenom skupljanju otpada.

                  (7)

                  Biorazgradivi komunalni otpad čini velik dio komunalnog otpada. Odlaganje neobrađenog biorazgradivog otpada ima znatne negativne učinke na okoliš u smislu emisija stakleničkih plinova i onečišćenja površinskih voda, podzemnih voda, tla i zraka. Iako su Direktivom 1999/31/EZ već utvrđeni ciljevi u pogledu preusmjeravanja biorazgradivog otpada s odlagališta, primjereno je odrediti dodatna ograničenja za odlaganje biorazgradivog otpada zabranom odlaganja biorazgradivog otpada koji je odvojeno skupljen radi recikliranja u skladu s Direktivom 2008/98/EZ.

                  (8)

                  Kako bi se zajamčila pravilna primjena hijerarhije otpada, trebalo bi poduzeti odgovarajuće mjere kako bi se od 2030. ograničenja za odlaganje primjenjivala na sav otpad koji je pogodan za recikliranje i druge postupke materijalne i energetske oporabe. Ta se ograničenja ne bi trebala primjenjivati u slučajevima kada se može dokazati da otpad nije pogodan za recikliranje ili drugu oporabu i da bi odlaganje dovelo do najboljeg ukupnog ishoda u pogledu okoliša u skladu s hijerarhijom otpada utvrđenom u Direktivi 2008/98/EZ.

                  (9)

                  Brojne države članice još nisu u potpunosti razvile potrebnu infrastrukturu za gospodarenje otpadom. Utvrđivanje ciljeva za smanjenje odlaganja otpada iziskivat će velike promjene u gospodarenju otpadom u mnogim državama članicama te će se time olakšati daljnji napredak i ulaganja u odvojeno skupljanje, razvrstavanje i recikliranje otpada i izbjeći moguće zadržavanje materijala koji se mogu reciklirati na nižim razinama hijerarhije otpada.

                  (10)

                  Postupno smanjenje odlaganja otpada nužno je kako bi se spriječili štetni utjecaji na zdravlje ljudi i okoliš te kako bi se osiguralo da se gospodarski vrijedni otpadni materijali postupno i učinkovito oporabljuju pravilnim gospodarenjem otpadom te u skladu s hijerarhijom otpada kako je utvrđena Direktivom 2008/98/EZ. Tim bi se smanjenjem trebalo izbjeći razvoj prekomjernih kapaciteta postrojenja za obradu ostatnog otpada, na primjer energetskom oporabom ili niskokvalitetnom mehaničko-biološkom obradom neobrađenog komunalnog otpada, jer bi se time moglo poremetiti ostvarivanje dugoročnih ciljeva Unije za pripremu za ponovnu uporabu i recikliranje komunalnog otpada koji su utvrđeni Direktivom 2008/98/EZ. Slično tome, u cilju sprečavanja štetnih utjecaja na zdravlje ljudi i okoliš, države članice trebale bi poduzeti sve potrebne mjere kako bi osigurale da se odlaže samo obrađeni otpad, ispunjavanje takve obveze ne bi trebalo rezultirati nastankom viška kapaciteta za obradu preostalog komunalnog otpada. Osim toga, kako bi osigurale usklađenost ciljeva utvrđenih Direktivom 2008/98/EZ i cilja za smanjenje odlaganja otpada utvrđenog u Direktivi 1999/31/EZ, kako je izmijenjena ovom Direktivom, te kako bi zajamčile koordinirano planiranje infrastrukture i ulaganja potrebnih za ostvarenje tih ciljeva, državama članicama koje su prema podatcima dostavljenim u okviru zajedničkog upitnika OECD-a i Eurostata odložile više od 60 % svojeg komunalnog otpada u 2013. trebalo bi dopustiti da produlje rok do kojeg moraju ispuniti cilj odlaganja postavljen za 2035.

                  (11)

                  Kako bi se osigurala pouzdanost podataka, važno je preciznije utvrditi pravila u skladu s kojima bi države članice trebale izvješćivati o odloženom komunalnom otpadu. Izvješćivanje bi se trebalo temeljiti na količini komunalnog otpada odloženog nakon postupaka obrade u cilju pripreme tog otpada za kasnije odlaganje, kao što je stabilizacija biorazgradivog komunalnog otpada, i na količini otpada upućenog u postupak zbrinjavanja spaljivanjem. Kada je riječ o komunalnom otpadu koji se prije recikliranja i oporabe otpada podvrgava postupcima obrade, kao što su razvrstavanje i mehanička obrada, otpad koji je rezultat tih postupaka i koji se u konačnici odloži trebalo bi također uzeti u obzir u svrhu izračuna u pogledu cilja odlaganja.

                  (12)

                  Pri provedbi obveze utvrđene Direktivom 1999/31/EZ da se osigura obrada otpada prije njegovog odlaganja, države članice trebale bi primjenjivati najprimjereniju vrstu obrade, uključujući stabilizaciju organske frakcije otpada, kako bi se u što većoj mjeri smanjili mogući štetni učinci koje odlaganje takvog otpada može imati na okoliš i zdravlje ljudi. Pri procjeni primjerenosti vrste obrade države članice trebale bi uzeti u obzir mjere koje su već provedene u cilju smanjenja tih štetnih učinaka, posebno odvajanje biootpada i odvojeno skupljanje papira i kartona.

                  (13)

                  Kako bi se osigurala bolja, pravovremenija i ujednačenija provedba ove Direktive te kako bi se predvidjeli bilo kakvi nedostaci u provedbi, trebalo bi uspostaviti sustav izvješćâ o ranom upozoravanju radi otkrivanja nedostataka i omogućivanja poduzimanja mjera prije isteka rokova za ispunjenje ciljeva.

                  (14)

                  Kako bi se pomoglo u postizanju ciljeva Direktive 1999/31/EZ i pospješio prelazak na kružno gospodarstvo, Komisija bi trebala poticati koordinaciju i razmjenu informacija i najboljih praksi među državama članicama i među različitim sektorima gospodarstva.

                  (15)

                  Izvješća o provedbi koja države članice izrađuju svake tri godine nisu se pokazala učinkovitim alatom za provjeru usklađenosti i osiguravanje kvalitetne provedbe, a njima se stvaraju nepotrebna administrativna opterećenja. Stoga je prikladno staviti izvan snage odredbe kojima se države članice obvezuju na izradu takvih izvješća. Umjesto toga, praćenje usklađenosti trebalo bi se temeljiti isključivo na podatcima koje države članice dostavljaju Komisiji svake godine.

                  (16)

                  Podatci koje države članice dostavljaju Komisiji neophodni su za procjenu usklađenosti država članica s pravom Unije koje o otpadu. Uvođenjem jedinstvene točke za unos svih podataka o otpadu, brisanjem zastarjelih zahtjeva za izvješćivanje, uspoređivanjem nacionalnih metoda izvješćivanja te uvođenjem izvješća o provjeri kvalitete podataka trebale bi se povećati kvaliteta, pouzdanost i usporedivost podataka. Pouzdano izvješćivanje o podatcima o gospodarenju otpadom od presudne je važnosti za učinkovitu provedbu, razborito planiranje infrastrukture za obradu otpada i osiguranje usporedivosti podataka među državama članicama. Stoga bi države članice pri izvješćivanju o ostvarenju ciljeva utvrđenih u Direktivi 1999/31/EZ, kako je izmijenjena ovom Direktivom, trebale primjenjivati najnovija pravila koja je osmislila Komisija i metodologiju koju su osmislila odnosna nacionalna nadležna tijela zadužena za provedbu ove Direktive.

                  (17)

                  Radi osiguranja jedinstvenih uvjeta za provedbu Direktive 1999/31/EZ, u pogledu njezina članka 5.a stavka 4., članka 15. stavka 5. te članaka 15.b i 15.c kako su izmijenjeni ovom Direktivom, Komisiji bi trebalo dodijeliti provedbene ovlasti. Te bi ovlasti trebalo izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (7).

                  (18)

                  S obzirom na to da ciljeve ove Direktive, odnosno poboljšati gospodarenje otpadom u Uniji i time doprinijeti zaštiti, očuvanju i poboljšanju kvalitete okoliša te razboritoj i racionalnoj uporabi prirodnih resursa, ne mogu dostatno ostvariti države članice nego se zbog opsega i učinka djelovanja oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.

                  (19)

                  Direktivu 1999/31/EZ trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti.

                  (20)

                  U skladu sa Zajedničkom političkom izjavom država članica i Komisije od 28. rujna 2011. o dokumentima s objašnjenjima (8), države članice obvezale su se da će u opravdanim slučajevima uz obavijest o svojim mjerama za prenošenje priložiti jedan ili više dokumenata u kojima se objašnjava odnos između dijelova direktive i odgovarajućih dijelova nacionalnih instrumenata za prenošenje. U pogledu ove Direktive, zakonodavac smatra dostavu tih dokumenata opravdanom,

            DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
      Članak 1.
      Izmjene
      Direktiva 1999/31/EZ mijenja se kako slijedi:

                  1.

                  u članku 1. stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
                  „1.   U svrhu podupiranja Unijina prelaska na kružno gospodarstvo i ispunjavanja zahtjeva iz Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (*1), a posebno njezinih članaka 4. i 12., cilj je ove Direktive osigurati postupno smanjenje odlaganja otpada, posebno otpada koji je pogodan za recikliranje ili drugi postupak oporabe, i s pomoću strogih operativnih i tehničkih zahtjeva za otpad i odlagališta predvidjeti mjere, postupke i smjernice za sprečavanje ili što veće smanjenje štetnih učinaka na okoliš, posebno u pogledu onečišćenja površinskih voda, podzemnih voda, tla i zraka, i na globalni okoliš, uključujući efekt staklenika, kao i svake opasnosti za zdravlje ljudi do koje bi moglo doći zbog odlaganja otpada tijekom cijelog životnog vijeka odlagališta.

                     (*1)  Direktiva 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva (SL L 312, 22.11.2008., str. 3.).”"

                  2.

                  članak 2. mijenja se kako slijedi:

                              (a)

                              točka (a) zamjenjuje se sljedećim:

                                          „(a)

                                          primjenjuju se definicije ‚otpad’, ‚opasni otpad’, ‚neopasni otpad’, ‚komunalni otpad’, ‚proizvođač otpada’, ‚posjednik otpada’, ‚gospodarenje otpadom’, ‚odvojeno skupljanje’‚oporaba’, ‚priprema za ponovnu uporabu’‚ ‚recikliranje’ i ‚zbrinjavanje’ utvrđene u članku 3. Direktive 2008/98/EZ”;

                              (b)

                              točke (b), (c), (d) i (n) brišu se;

                              (c)

                              u točki (r) dodaje se sljedeći podstavak:
                              „U najudaljenijim regijama u smislu članka 349. Ugovora države članice mogu odlučiti primjenjivati sljedeću definiciju:
                              ‚izolirano naselje’ znači naselje:

                                          —

                                          s najviše 2 000 stanovnika po naselju i najviše pet stanovnika po kvadratnom kilometru; ili s više od 2 000 ali manje od 5 000 stanovnika po naselju i najviše pet stanovnika po kvadratnom kilometru te čija proizvodnja otpada ne premašuje 3 000 tona godišnje; i

                                          —

                                          gdje je najbliža urbana aglomeracija s najmanje 250 stanovnika po kvadratnom kilometru udaljena najmanje 100 km i do nje nema cestovnog pristupa.”;

                  3.

                  članak 3. mijenja se kako slijedi:

                              (a)

                              u stavku 2. posljednja alineja briše se;

                              (b)

                              stavak 3. zamjenjuje se sljedećim:
                              „3.   Gospodarenje otpadom od industrija vađenja minerala na kopnu, to jest, otpad koji nastaje istraživanjem, vađenjem, uključujući i fazu pripreme, obradom i skladištenjem mineralnih sirovina te pri radu kamenoloma, izuzeto je iz područja primjene ove Direktive ako je obuhvaćeno područjem primjene drugih zakonodavnih akata Unije.”;

                  4.

                  članak 5. mijenja se kako slijedi:

                              (a)

                              u stavku 2. briše se sljedeći podstavak:
                              „Dvije godine od datuma utvrđenog stavkom (c) Vijeće na temelju izvješća Komisije o praktičnom iskustvu koje su države članice stekle u provođenju ciljeva utvrđenih u stavcima (a) i (b), preispituje gore postavljeni cilj, dodajući istome, ako je potrebno, prijedlog u smislu potvrđivanja ili dopune tog cilja, a sve radi osiguranja visoke razine zaštite okoliša.”;

                              (b)

                              u stavku 3. dodaje se sljedeća točka:

                                          „(f)

                                          otpad koji je odvojeno skupljen radi pripreme za ponovnu uporabu i recikliranja u skladu s člankom 11. stavkom 1. Direktive 2008/98/EZ i člankom 22. te direktive, uz iznimku otpada koji je nastao naknadnim postupcima obrade odvojeno skupljenog otpada za koji odlaganje daje najbolji učinak na okoliš u skladu s člankom 4. te direktive.”;

                              (c)

                              umeće se sljedeći stavak:
                              „3.a   Države članice nastoje osigurati da se od 2030. sav otpad koji je pogodan za recikliranje ili drugi postupak oporabe, posebno komunalni otpad, ne prihvaća na odlagališta uz iznimku otpada za koji odlaganje daje najbolji učinak na okoliš u skladu s člankom 4. Direktive 2008/98/EZ.
                              Države članice uključuju informacije o mjerama poduzetim u skladu s ovim stavkom u planove gospodarenja otpadom iz članka 28. Direktive 2008/98/EZ ili u druge strateške dokumente koji se odnose na cijelo državno područje predmetne države članice.”

                              (d)

                              dodaju se sljedeći stavci:
                              „5.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale da se do 2035. količina odloženog komunalnog otpada smanji na 10 % ukupne količine (po masi) nastalog komunalnog otpada ili manje.
                              6.   Država članica može odgoditi rok za ostvarenje cilja iz stavka 5. za najviše pet godina, pod uvjetom da je država članica:

                                          (a)

                                          odložila je više od 60 % komunalnog otpada nastalog u 2013. prema podacima dostavljenim u okviru zajedničkog upitnika OECD-a i Eurostata;i

                                          (b)

                                          najmanje 24 mjeseca prije roka utvrđenog u stavku 5. ovog članka obavijestila Komisiju o svojoj namjeri da odgodi rok i dostavi plan provedbe u skladu s Prilogom IV. ovoj Direktivi. Taj plan može biti kombiniran s planom provedbe dostavljenim u skladu s člankom 11. stavkom 3. točkom (b) Direktive 2008/98/EZ.

                                    7.   U roku od tri mjeseca od primitka plana provedbe podnesenog u skladu sa stavkom 6. točkom (b) Komisija može od države članice zatražiti da revidira taj plan ako Komisija smatra da plan nije u skladu sa zahtjevima iz Priloga IV. Dotična država članica u roku od tri mjeseca od primitka zahtjeva Komisije dostavlja revidirani plan.
                              8.   U slučaju odgode roka u skladu sa stavkom 6., država članica poduzima potrebne mjere da se do 2035. količina komunalnog otpada koji se odlaže smanji na 25 % ukupne količine (po masi) nastalog komunalnog otpada ili manje.
                              9.   Do 31. prosinca 2024. Komisija preispituje cilj utvrđen stavkom 5. u svrhu njegova zadržavanja ili, prema potrebi, smanjenja, razmatranja mogućnosti kvantitativnog cilja po glavi stanovnika za odlaganje otpada i uvođenja ograničenja za odlaganje neopasnog otpada koji nije komunalni otpad. U tu svrhu, Komisija Europskom parlamentu i Vijeću podnosi izvješće, a prema potrebi mu prilaže i zakonodavni prijedlog.”;

                  5.

                  umeću se sljedeći članci:
                  „Članak 5.a
                  Pravila za izračun ostvarenja ciljeva
                  1.   Za potrebe izračuna jesu li ostvareni ciljevi utvrđeni člankom 5. stavcima 5. i 6.:

                              (a)

                              masa komunalnog otpada koji je nastao i koji je upućen na odlaganje izračunava se u određenoj kalendarskoj godini;

                              (b)

                              masa otpada koji nastaje kao rezultat postupaka obrade prije recikliranja ili drugog postupka oporabe komunalnog otpada, kao što su razvrstavanje ili mehaničko-biološka obrada, i koji se zatim odlaže uključuje se u masu komunalnog otpada koji se prijavljuje kao odložen;

                              (c)

                              masa komunalnog otpada koji ulazi u postupke zbrinjavanja spaljivanjem i masa otpada koji nastaje postupcima stabilizacije biorazgradive frakcije komunalnog otpada u cilju kasnijeg odlaganja prijavljuje se kao odložena;

                              (d)

                              masa otpada koji nastaje tijekom recikliranja ili drugih postupaka oporabe komunalnog otpada i koji se potom odlaže ne uključuje se u masu komunalnog otpada koji se prijavljuje kao odložen.

                        2.   Države članice uspostavljaju učinkovit sustav kontrole kvalitete i sljedivosti odloženog komunalnog otpada kako bi osigurale ispunjavanje uvjeta utvrđenih stavkom 1. ovog članka. U tu svrhu mogu se koristiti sustavom uspostavljenim u skladu s člankom 11.a stavkom 3. Direktive 2008/98/EZ.
                  3.   Komunalni otpad koji se šalje u drugu državu članicu ili se izvozi iz Unije u svrhu odlaganja, u skladu s Uredbom (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća (*2), uračunava se, u skladu sa stavkom 1., u količinu otpada koji država članica, u kojoj je otpad skupljen, odlaže.
                  4.   Da bi se osigurali ujednačeni uvjeti za primjenu ovog članka, Komisija do 31. ožujka 2019. donosi provedbene akte kojima utvrđuje pravila za izračun, provjeru i dostavu podataka. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 17. stavka 2.
                  Članak 5.b
                  Izvješće o ranom upozoravanju
                  1.   Komisija u suradnji s Europskom agencijom za okoliš sastavlja izvješće o napretku prema ostvarenju ciljeva utvrđenih člankom 5. stavcima 5. i 6. najkasnije tri godine prije svakog u njima utvrđenog roka.
                  2.   Izvješća iz stavka 1. obuhvaćaju sljedeće:

                              (a)

                              procjenu ostvarenja ciljeva za svaku državu članicu;

                              (b)

                              popis država članica za koje postoji rizik da neće uspjeti ostvariti te ciljeve unutar relevantnih rokova, uz odgovarajuće preporuke za dotične države članice.;

                              (c)

                              primjere najboljih praksi koje se primjenjuju diljem Unije koje bi mogle poslužiti kao smjernice za napredak u ostvarenju ciljeva.

                        Članak 5.c
                  Razmjena informacija i najboljih praksi
                  Komisija organizira redovitu razmjenu informacija i najboljih praksi među državama članicama uključujući, prema potrebi, regionalna i lokalna tijela, u vezi s praktičnom provedbom zahtjevâ iz ove Direktive.

                     (*2)  Uredba (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o pošiljkama otpada (SL L 190, 12.7.2006., str. 1.).”;"

                  6.

                  u članku 6. točki (a) dodaje se sljedeća rečenica:
                  „Države članice osiguravaju da se mjerama poduzetima u skladu s ovom točkom ne ometa ostvarivanje ciljeva Direktive 2008/98/EZ, posebno u smislu hijerarhije otpada i povećanja pripreme za ponovnu uporabu i recikliranja utvrđenih člankom 11. te direktive.”;

                  7.

                  u članku 11. stavku 2. briše se drugi podstavak;

                  8.

                  članak 15. zamjenjuje se sljedećim:
                  „Članak 15.
                  Izvješćivanje
                  1.   Države članice Komisiji dostavljaju podatke o provedbi članka 5. stavaka 2., 5. i 6. za svaku kalendarsku godinu.
                  One te podatke dostavljaju elektroničkim putem u roku od 18 mjeseci od završetka izvještajne godine za koju se podatci prikupljaju. Podatci se dostavljaju u formatu koji je utvrdila Komisija u skladu sa stavkom 5. ovog članka.
                  Prvo razdoblje izvješćivanja o provedbi članka 5. stavaka 5. i 6. započinje u prvoj punoj kalendarskoj godini nakon donošenja provedbenog akta kojim se utvrđuje format za izvješćivanje u skladu sa stavkom 5. ovog članka i obuhvaća podatke za to razdoblje izvješćivanja.
                  2.   Države članice izvješćuju o podacima o provedbi članka 5. stavka 2. do 1. siječnja 2025.
                  3.   Podacima koje države članice dostavljaju u skladu s ovim člankom prilaže se izvješće o provjeri kvalitete.
                  4.   Komisija revidira podatke dostavljene u skladu s ovim člankom i objavljuje izvješće o rezultatima revizije. Izvješćem se procjenjuju organizacija prikupljanja podataka, izvori podataka i metodologija u uporabi u državama članicama te cjelovitost, pouzdanost, pravovremenost i dosljednost tih podataka. Procjena može uključivati posebne preporuke za poboljšanje. Izvješće se izrađuje nakon prve dostave podataka od strane država članica, a nakon toga svake četiri godine.
                  5.   Komisija najkasnije do 31. ožujka 2019. donosi provedbene akte o utvrđivanju formata za izvješćivanje o podatcima iz stavka 1. ovog članka. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 17. stavka 2.”;

                  9.

                  umeću se sljedeći članci:
                  „Članak 15.a
                  Instrumenti za promicanje prelaska na gospodarstvo s izraženijom kružnom dimenzijom
                  Kako bi doprinijele ostvarenju ciljeva utvrđenih ovom Direktivom, države članice koriste se ekonomskim instrumentima i drugim mjerama kako bi potaknule na primjenu hijerarhije otpada. Takvi instrumenti i mjere mogu obuhvaćati instrumente i mjere navedene u Prilogu IV.a Direktivi 2008/98/EZ ili druge primjerene instrumente i mjere.
                  Članak 15.b
                  Određivanje koeficijenta propusnosti odlagališta
                  Komisija donosi provedbene akte kako bi utvrdila metodu koju treba koristiti za određivanje koeficijenta propusnosti odlagališta, na terenu i za čitavo područje odlagališta. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 17. stavka 2.
                  Članak 15.c
                  Standard Unije za uzorkovanje otpada
                  Komisija donosi provedbene akte za izradu standarda za uzorkovanje otpada. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 17. stavka 2. Dok se ti provedbeni akti ne donesu, države članice mogu primjenjivati nacionalne standarde i postupke.”;

                  10.

                  članak 16. zamjenjuje se sljedećim:
                  „Članak 16.
                  Preispitivanje prilogâ
                  Komisija kontinuirano preispituje priloge i prema potrebi podnosi odgovarajuće zakonodavne prijedloge.”;

                  11.

                  članak 17. zamjenjuje se sljedećim:
                  „Članak 17.
                  Postupak odbora
                  1.   Komisiji pomaže odbor osnovan člankom 39. Direktive 2008/98/EZ. Navedeni odbor je odbor u smislu Uredbe (EZ) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (*3).
                  2.   Pri upućivanju na ovaj stavak primjenjuje se članak 5. Uredbe (EZ) br. 182/2011.
                  Ako odbor ne da nikakvo mišljenje, Komisija ne donosi nacrt provedbenog akta i primjenjuje se članak 5. stavak 4. treći podstavak Uredbe (EU) br. 182/2011.

                     (*3)  Uredba (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije (SL L 55, 28.2.2011., str. 13.).”;"

                  12.

                  u Prilogu I. točka 3.5. briše se;

                  13.

                  u Prilogu II. točka 5. briše se;

                  14.

                  u Prilogu III. točki 2. briše se prvi podstavak;

                  15.

                  dodaje se Prilog IV. kako je utvrđeno u Prilogu ovoj Direktivi.

            Članak 2.
      Prenošenje
      1.   Države članice stavljaju na snagu zakone i druge propise koji su potrebni za usklađivanje s ovom Direktivom do 5. srpnja 2020. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
      Kada države članice donose te odredbe, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. Načine tog upućivanja određuju države članice.
      2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva. Komisija o tome obavješćuje druge države članice.
      Članak 3.
      Stupanje na snagu
      Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
      Članak 4.
      Adresati
      Ova je Direktiva upućena državama članicama.

         Sastavljeno u Strasbourgu 30. svibnja 2018.

               Za Europski parlament

               Predsjednik

            A. TAJANI

               Za Vijeće

               Predsjednica

            L. PAVLOVA

         (1)  SL C 264, 20.7.2016., str. 98.

         (2)  SL C 17, 18.1.2017., str. 46.

         (3)  Stajalište Europskog parlamenta od 18. travnja 2018. (još nije objavljeno u Službenom listu)] i odluka Vijeća od 22. svibnja 2018.

         (4)  Direktiva Vijeća 1999/31/EZ od 26. travnja 1999. o odlagalištima otpada (SL L 182, 16.7.1999., str. 1.)

         (5)  Direktiva 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva (SL L 312, 22.11.2008., str. 3.).

         (6)  Direktiva 2006/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o gospodarenju otpadom od industrija vađenja minerala i o izmjeni Direktive 2004/35/EZ (SL L 102, 11.4.2006., str. 15.).

         (7)  Uredba (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije (SL L 55, 28.2.2011., str. 13.).

         (8)  SL C 369, 17.12.2011., str. 14.

         PRILOG
         Dodaje se sljedeći prilog:

               „PRILOG IV.
               PLAN PROVEDBE KOJI SE PODNOSI U SKLADU S ČLANKOM 5. STAVKOM 6.
               Plan provedbe koji se podnosi u skladu s člankom 5. stavkom 6. sadržava sljedeće:

                           1.

                           procjenu prijašnjih, trenutačnih i predviđenih stopa recikliranja, odlaganja i drugih vrsta obrade komunalnog otpada i tokova od kojih se sastoji;

                           2.

                           procjenu provedbe planova gospodarenja otpadom i programa za sprečavanje nastanka otpada uspostavljenih u skladu s člancima 28. i 29. Direktive 2008/98/EZ;

                           3.

                           razloge zbog kojih država članica smatra da relevantni cilj utvrđen u članku 5. stavku 5. možda neće moći ostvariti u roku zadanom u tom članku i procjenu produljenja vremena koje je potrebno za ostvarenje tog cilja;

                           4.

                           mjere potrebne za ostvarenje ciljeva utvrđenih u članku 5. stavku 6.b ove Direktive koje se primjenjuju na državu članicu tijekom produljenja vremena, uključujući odgovarajuće ekonomske instrumente i druge mjere za davanje poticaja za primjenu hijerarhije otpada iz članka 4. stavka 1. Direktive 2008/98/EZ i Priloga IV.a toj direktivi;

                           5.

                           raspored provedbe mjera utvrđenih u točki 4., utvrđivanje tijela nadležnog za njihovu provedbu i procjenu njihova pojedinačnog doprinosa ostvarenju ciljeva koji se primjenjuju u slučaju produljenja vremena;

                           6.

                           informacije o financiranju gospodarenja otpadom u skladu s načelom „onečišćivač plaća”;

                           7.

                           mjere za poboljšanje kvalitete podataka, prema potrebi, s ciljem boljeg planiranja i praćenja rezultata u području gospodarenja otpadom.”.