title: Direktiva 2001/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. travnja 2001. o usklađivanju zakonodavstava i drugih propisa država članica koji se odnose na provedbu dobre kliničke prakse prilikom provođenja kliničkih ispitivanja lijekova za humanu uporabu

text:
               13/Sv. 61

               HR

               Službeni list Europske unije

               73

         32001L0020

               L 121/34

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

         DIREKTIVA 2001/20/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
   od 4. travnja 2001.
   o usklađivanju zakonodavstava i drugih propisa država članica koji se odnose na provedbu dobre kliničke prakse prilikom provođenja kliničkih ispitivanja lijekova za humanu uporabu
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 95.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   u skladu s postupkom utvrđenim člankom 251. Ugovora (3),
   budući da:

               (1)

               Direktiva Vijeća 65/65/EEZ od 26. siječnja 1965. o usklađivanju zakona i drugih propisa u vezi sa zaštićenim lijekovima (4) nalaže da se uz zahtjev za izdavanje odobrenja za stavljanje lijeka u promet dostavi dosje koji sadržava podatke i dokumente koji se odnose na rezultate nekliničkih i kliničkih ispitivanja navedenog lijeka. Direktiva Vijeća 75/318/EEZ od 20. svibnja 1975. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na analitičke, farmako-toksikološke i kliničke standarde i protokole koji se odnose na testiranje patentiranih lijekova (5) utvrđuje jednoobrazna pravila o sastavljanju dosjea, uključujući i njihov izgled.

               (2)

               Osnova koja je prihvaćena za provođenje kliničkih ispitivanja na ljudima, u pogledu primjene biologije i medicine temelji se na zaštiti ljudskih prava i dostojanstva ljudi, kao što je sadržano u verziji Helsinške deklaracije iz 1996. Zaštita ispitanika u kliničkom ispitivanju provodi se kroz procjenu rizika, a temelji se na rezultatima toksikoloških ispitivanja koji se provode prije svakog kliničkog ispitivanja, analitičkom pregledu koji vrše etički odbori i nadležna tijela država članica kao i pravilima o zaštiti osobnih podataka.

               (3)

               Osobama koje nisu sposobne dati zakonski pristanak za sudjelovanje u kliničkom ispitivanju mora se pružiti posebna zaštita. Države članice su u tom smislu dužne utvrditi pravila. Te osobe ne smiju biti uključene u klinička ispitivanja ako se isti rezultati mogu dobiti s osobama koje su sposobne dati pristanak Inače, te osobe treba uključiti u klinička ispitivanja samo ako se može očekivati da bi primjena lijeka izravno koristila bolesniku, tj. da je moguća korist veća od mogućeg rizika. Međutim, potrebno je provoditi i klinička ispitivanja u djece kako bi se poboljšalo liječenje djece. Djeca predstavljaju ranjivu populaciju koja se od odraslih razlikuje razvojno, fiziološki i psihološki i stoga je istraživanje povezano s dobi i razvojem vrlo važno za njihovu dobrobit. Lijekovi za djecu, uključujući i cjepiva, moraju se znanstveno ispitati prije nego se stave u široku uporabu. To se može postići jedino tako da se osigura da se lijekovi, za koje se pretpostavlja da će za djecu imati značajnu kliničku vrijednost, temeljito ispitaju. Klinička ispitivanja potrebna za tu svrhu moraju se provoditi u uvjetima koji pružaju najbolju moguću zaštitu ispitanika. Stoga je potrebno utvrditi kriterije za zaštitu djece u kliničkim ispitivanjima.

               (4)

               Ako se radi o drugim osobama koje nisu sposobne dati svoj pristanak, kao što su dementne osobe, psihijatrijski bolesnici itd., uključivanje u klinička ispitivanja u takvim slučajevima mora biti još restriktivnije. Lijekovi za ispitivanje mogu se primjenjivati tim pojedincima samo ako postoje opravdani razlozi za pretpostavku da je izravna korist za pacijenta veća od rizika. Osim toga, u takvim slučajevima, prije sudjelovanja u bilo kojem kliničkom ispitivanju, potrebno je osigurati pisani pristanak pacijentovog zakonskog zastupnika u suradnji s njegovim liječnikom.

               (5)

               Pojam zakonskog zastupnika upućuje na postojeće nacionalno pravo i shodno tome može podrazumijevati fizičku ili pravnu osobu, instituciju ili nadležno tijelo, kako je predviđeno nacionalnim pravom.

               (6)

               Kako bi se postigla najbolja zaštita zdravlja, ne smiju se provoditi zastarjela ispitivanja ili ispitivanja koja se često ponavljaju, bilo u Zajednici ili trećim zemljama. Potrebno je vršiti usklađivanje tehničkih zahtjeva za razvoj lijekova kroz odgovarajuće forume, posebno Međunarodnu konferenciju o usklađivanju.

               (7)

               Lijekove koji su obuhvaćeni dijelom A Priloga Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2309/93 od 22. srpnja 1993. o utvrđivanju postupaka Zajednice za odobravanje i nadzor lijekova za humanu i veterinarsku primjenu te osnivanju Europske agencije za ocjenu medicinskih proizvoda (6), koji obuhvaćaju proizvode namijenjene genskoj ili staničnoj terapiji mora znanstveno ocijeniti Europska agencija za procjenu lijekova (dalje u tekstu „Agencija”) u suradnji s Odborom za zaštićene lijekove prije nego Komisija izda odobrenje za stavljanje lijeka u promet. Tijekom te ocjene, spomenuti Odbor za zaštićene lijekove može zatražiti sve pojedinosti rezultata kliničkih ispitivanja na kojima se temelji zahtjev za izdavanje odobrenja, i shodno tome načinu provođenja tih ispitivanja, a isti Odbor može zatražiti od podnositelja zahtjeva za odobrenje da provede dodatna klinička ispitivanja. Stoga je potrebno omogućiti Agenciji da dobije sve podatke o provođenju svakog kliničkog ispitivanja za te lijekove.

               (8)

               Jedinstveno mišljenje za svaku zainteresiranu državu članicu skraćuje vrijeme početka ispitivanja i ne ugrožava dobrobit ljudi koji sudjeluju u ispitivanju, ali ne isključuje mogućnost da ispitivanje na određenim mjestima bude odbijeno.

               (9)

               Podaci o sadržaju, početku i završetku kliničkog ispitivanja trebaju biti dostupni državama članicama u kojima se ispitivanje provodi, kao i u svim ostalim državama članicama.
               Potrebno je osnovati europsku bazu podataka koja će objediniti sve potrebne podatke, uz poštovanje pravila o tajnosti podataka.

               (10)

               Klinička ispitivanja su vrlo složeni postupci koji uglavnom traju jednu ili više godina u kojima obično sudjeluju brojni ispitanici na više ispitivačkih mjesta, često u različitim državama članicama. Postojeće prakse država članica u pogledu pravila za početak i provođenje kliničkih ispitivanja prilično se razlikuju kao i zahtjevi za njihovo provođenje. To dovodi do kašnjenja i komplikacija koji su štetni za učinkovito provođenje ispitivanja u Zajednici. Stoga je nužno pojednostavniti i uskladiti administrativne odredbe koje se odnose na klinička ispitivanja i utvrditi jasne i transparentne postupke te stvoriti uvjete koji pomažu da odgovarajuća nadležna tijela učinkovito koordiniraju klinička ispitivanja u Zajednici.

               (11)

               U pravilu, odobrenje bi se trebalo podrazumijevati, tj. ako je Etički odbor glasao u prilog, a nadležno tijelo u određenom roku nije izrazilo prigovor kliničko ispitivanje može započeti. Međutim, u posebnim slučajevima u kojima se javljaju vrlo složeni problemi, nužno je izričito pisano odobrenje nadležnog tijela.

               (12)

               Na lijekove u ispitivanju primjenjuju se načela dobre proizvođačke prakse.

               (13)

               Za označivanje tih proizvoda treba utvrditi posebne odredbe.

               (14)

               Nekomercijalna klinička ispitivanja koja provode istraživači, bez sudjelovanja farmaceutske industrije vrlo su korisna za pacijente. Direktiva stoga mora voditi računa o posebnom položaju ispitivanja čije planiranje ne zahtjeva određeni postupak proizvodnje ili pakiranja ako se ta ispitivanja provode na lijekovima za koje su izdana odobrenja za stavljanje lijeka u promet, u smislu Direktive 65/65/EEZ, koji su proizvedeni ili uvezeni u skladu s odredbama direktiva 75/319/EEZ i 91/356/EEZ i na pacijentima s istim karakteristikama kao što su one obuhvaćene indikacijama navedenima u tom odobrenju. Označivanje lijekova namijenjenih ispitivanjima te naravi treba podlijegati pojednostavljenim odredbama utvrđenima smjernicama dobre proizvođačke prakse za proizvode u ispitivanju i Direktivom 91/356/EEZ.

               (15)

               Kako bi se opravdalo sudjelovanje ljudi u kliničkim ispitivanjima bitno je provjeravati zadovoljavaju li se standardi dobre kliničke prakse i provodi li se inspekcija podataka i dokumenata kako bi se utvrdilo da su isti propisno napravljeni, zabilježeni i prijavljeni.

               (16)

               Osoba koja sudjeluje u ispitivanju mora dati pristanak za pregledavanje osobnih podatka tijekom inspekcije nadležnih tijela i primjereno ovlaštenih osoba, pod uvjetom da se ti osobni podaci smatraju strogo povjerljivima i da se javno ne objavljuju.

               (17)

               Ova će se Direktiva primjenjivati, ne dovodeći u pitanje Direktivu 95/46/EEZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka (7).

               (18)

               Također je nužno osigurati nadziranje nuspojava koje se javljaju u kliničkim ispitivanjima, primjenom postupaka nadzora Zajednice (farmakovigilancija) kako bi se zajamčilo da se odmah prekine svako kliničko ispitivanje u kojem postoji neprihvatljiva razina rizika.

               (19)

               Mjere potrebne za provedbu ove Direktive usvajaju se u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28.lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (8).

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Područje primjene
   1.   Ova Direktiva utvrđuje posebne odredbe u pogledu provođenja kliničkih ispitivanja u ljudi, uključujući multicentrična ispitivanja kako je određeno u članku 1. Direktive 65/65/EEZ, posebno one koje se odnose na primjenu dobre kliničke prakse. Ova Direktiva se ne primjenjuje na neintervencijska ispitivanja.
   2.   Dobra klinička praksa obuhvaća međunarodno priznate etičke i znanstvene standarde za kvalitetu planiranja, provođenja, praćenja i izvještavanja o kliničkim ispitivanjima koja se provode na ljudima. Pridržavanje ovih standarda osigurava zaštitu prava, sigurnosti i dobrobiti ispitanika, kao i vjerodostojnost podataka dobivenih kliničkim ispitivanjem
   3.   Načela dobre kliničke prakse i detaljne smjernice u skladu s tim načelima usvajaju se i, prema potrebi, preispituju kako bi se vodilo računa o tehničkom i znanstvenom napretku, u skladu s postupkom navedenim u članku 21. stavku 2.
   Detaljne smjernice objavljuje Komisija.
   4.   Sva klinička ispitivanja, uključujući i ispitivanja bioraspoloživosti i bioekvivalencije planiraju se, provode i prijavljuju u skladu s načelima dobre kliničke prakse.
   Članak 2.
   Definicije
   Za potrebe ove direktive primjenjuju se sljedeće definicije:

               (a)

               „kliničko ispitivanje”: svako ispitivanje na ljudima namijenjeno otkrivanju ili potvrđivanju kliničkih, farmakoloških i/ili drugih farmakodinamičkih učinaka jednog ili više ispitivanih lijekova i/ili utvrđivanju nuspojava jednog ili više lijekova u ispitivanju i/ili ispitivanju apsorpcije, raspodjele, metabolizma i izlučivanja jednog ili više ispitivanih lijekova s ciljem utvrđivanja njegove/njihove neškodljivosti i/ili djelotvornosti;
               Navedeno uključuje klinička ispitivanja koja se provode bilo na jednom mjestu ili na više mjesta, u jednoj ili više država članica;

               (b)

               „multicentrično kliničko ispitivanje”: kliničko ispitivanje koje se provodi u skladu s jedinstvenim planom ispitivanja, na više od jednog ispitivačkog mjesta, te ga stoga provodi više od jednog ispitivača. Ispitivačka mjesta mogu se nalaziti u jednoj državi članici, u više država članica i/ili u državama članicama i trećim zemljama;

               (c)

               „neintervencijsko ispitivanje”: ispitivanje u kojem se lijek(ovi) propisuju na uobičajeni način u skladu s uvjetima odobrenja za stavljanje lijeka u promet. Uključivanje bolesnika u određeni terapijski postupak nije unaprijed određeno planom ispitivanja nego se provodi sukladno uobičajenoj praksi. Propisivanje lijeka jasno je odvojeno od odluke da se bolesnika uključi u ispitivanje. U ovakvom se ispitivanju ne smiju provoditi dodatne dijagnostičke metode ili metode praćenja, a podaci prikupljeni u studiji mogu se analizirati samo epidemiološkim metodama;

               (d)

               „ispitivani lijek”: farmaceutski oblik s djelatnom tvari ili placebo koji se ispituje ili primjenjuje kao usporedba u kliničkom ispitivanju, uključujući i lijekove koji su već odobreni na tržištu ali se upotrebljavaju na drugačiji način od odobrenog ili se razlikuju u formulaciji ili pakiranju ili, ako se primjenjuju za indikaciju koja nije odobrena, ili se koriste za prikupljanje dodatnih podataka o obliku lijeka koji ima odobrenje za stavljanje u promet;

               (e)

               „naručitelj ispitivanja”: pojedinac, tvrtka, ustanova ili organizacija koja je odgovorna za pokretanje, vođenje i/ili financiranje kliničkog ispitivanja;

               (f)

               „ispitivač”: liječnik ili osoba čija je profesija u državi članici odobrena za provođenje ispitivanja zbog potrebnog znanstvenog obrazovanja i iskustva u liječenju pacijenata. Ispitivač je odgovoran za provođenje kliničkog ispitivanja na ispitivačkom mjestu Ako kliničko ispitivanje provodi skupina pojedinaca na jednom ispitivačkom mjestu,, ispitivač je odgovorna osoba koja vodi tu skupinu te se još naziva i glavni ispitivač;

               (g)

               „uputa za ispitivača”: skup kliničkih i pretkliničkih podataka o ispitivanom lijeku ili lijekovima koji su važni za određeno kliničko ispitivanje

               (h)

               „plan kliničkog ispitivanja”: dokument u kojem su opisani ciljevi, plan, metodologija, statistička razmatranja i organizacija ispitivanja. Pojam „plan kliničkog ispitivanja” odnosi se na plan ispitivanja, uzastopne verzije plana ispitivanja, kao i na njegove izmjene.;

               (i)

               „ispitanik”: pojedinac koji sudjeluje u kliničkom ispitivanju bilo da prima lijek u ispitivanju ili je član kontrolne skupine;

               (j)

               „informirani pristanak”: odluka, koja mora biti napisana, datirana i potpisana, koju donosi bilo koja osoba sposobna dati pristanak za sudjelovanje u kliničkom ispitivanju,, ili, ako se radi o osobi koja nije sposobna dati pristanak, njegov ili njezin zakonski zastupnik i koja je donesena svojevoljno nakon što je ispitanik bio upoznat sa naravi, značajem, implikacijama i opasnostima koje su na odgovarajući način dokumentirani; ako ispitanik ne može pisati, u iznimnim slučajevima, u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, može se dati i usmeni pristanak u prisustvu najmanje jednog svjedoka.

               (k)

               „etički odbor”: nezavisno tijelo u državi članici, sastavljeno od stručnjaka medicinske struke i članova koji nisu medicinske struke koji su dužni osigurati zaštitu prava, sigurnosti i dobrobiti ispitanika uključenih u klinička ispitivanja i javno jamčiti takvu zaštitu, između ostalog, izražavanjem mišljenja o planu kliničkog ispitivanja, prihvatljivosti ispitivača, primjerenosti uvjeta, metoda i dokumenata koji će se koristiti za obavješćivanje ispitanika i dobivanje njihovog informiranog pristanka;

               (l)

               „inspekcija”: postupak nadležnog tijela kojim se vrši službeni pregled dokumentacije, prostora, zapisa, sustava osiguranja kakvoće svih sredstava koja to tijelo smatra povezanima s kliničkim ispitivanjem, koje se može provesti na ispitivačkom mjestu, u prostorima naručitelja kliničkog ispitivanja,/ili ugovorne istraživačke organizacije ili drugim ustanovama u kojima nadležno tijelo smatra potrebnim provesti nadzor;

               (m)

               „štetni događaj”: svaki nepoželjan medicinski događaj u kliničkom ispitivanju u bolesnika ili ispitanika koji je primio lijek, a koji nije nužno uzročno povezan s njegovom primjenom;

               (n)

               „nuspojava”: svaka štetna ili neželjena reakcije na ispitivani lijek bez obzira na primljenu dozu;

               (o)

               „ozbiljni štetni događaj ili ozbiljna nuspojava”: svaka nepoželjna medicinska pojava ili učinak koji pri bilo kojoj dozi izaziva smrt, po život opasno stanje, potrebu za bolničkim liječenjem ili produljenjem već postojećeg bolničkog liječenja, trajni ili teški invaliditet ili nesposobnost, prirođenu anomaliju ili manu od rođenja;

               (p)

               „neočekivana nuspojava” je svaka nuspojava čija priroda ili težina nije u skladu s važećim podacima o lijeku (npr. u uputi za ispitivača za ispitivača za neodobreni proizvod u ispitivanju ili sažetkom opisa svojstava lijeka ako se radi o odobrenom proizvodu).

         Članak 3.
   Zaštita sudionika kliničkog ispitivanja
   1.   Ova Direktiva se primjenjuje ne dovodeći u pitanje nacionalne odredbe o zaštiti ispitanika u kliničkom ispitivanju, ako su one opsežnije od odredbi ove Direktive i u skladu s postupcima i u njoj navedenim vremenskim rasponima. Države članice će, ako to već nisu učinile, usvojiti detaljna pravila za zaštitu pojedinaca koji nisu sposobni dati informirani pristanak.
   2.   Kliničko ispitivanje može se provoditi jedino ako:

               (a)

               su predvidljivi rizik i smetnje odvagnuti naspram očekivane koristi za svakog pojedinog sudionika kliničkog ispitivanja i drugih sadašnjih i budućih pacijenta. Kliničko ispitivanje može se započeti samo ako etički odbor i/ili nadležno tijelo zaključi da očekivane terapijske i koristi za javno zdravlje opravdavaju rizike, i može se nastaviti samo ako se stalno nadzire poštovanje ovog zahtjeva;

               (b)

               ispitaniku je ili, ako ispitanik nije sposoban dati informirani pristanak, njegovom zakonskom zastupniku, u prethodnom razgovoru sa ispitivačem ili članom ispitivačkog tima bilo omogućeno da se upozna s ciljevima, opasnostima i neugodnostima ispitivanja i uvjetima pod kojima će se isto provoditi te ako je bio upoznat s činjenicom da se u svakom trenutku ima pravo povući iz ispitivanja;

               (c)

               zaštićena su prava ispitanika, njegovog fizičkog i psihičkog integriteta, privatnosti i osobnih podataka u skladu s Direktivom 95/46/EZ;

               (d)

               ispitanik je ili, u slučaju ako ispitanik nije sposoban dati informirani pristanak, njegov zakonski zastupnik, dao pisani pristanak nakon što je bio obaviješten o naravi, značaju, implikacijama i opasnostima kliničkog ispitivanja; ako ispitanik ne može pisati, u iznimnim slučajevima, u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, može dati i usmeni pristanak u prisustvu najmanje jednog svjedoka;

               (e)

               ispitanik se bez ikakvih štetnih posljedica može povući iz kliničkog ispitivanja u bilo kojem trenutku opozivom svog informiranog pristanka;

               (f)

               predviđeno je osiguranje ili naknada štete za pokriće odgovornosti ispitivača ili naručitelja.

         3.   Odgovornost za zdravstvenu skrb ispitanika i za odluke vezane uz njegovo liječenje uvijek mora biti na kvalificiranom liječniku odnosno, gdje je prikladno, kvalificiranome zubnom liječniku.
   4.   Ispitaniku se mora osigurati osoba za kontakt koja će mu pružiti sve dodatne informacije.
   Članak 4.
   Klinička ispitivanja na maloljetnicima
   Povrh svih ostalih relevantnih ograničenja, kliničko ispitivanje na maloljetnicima može se provoditi jedino pod uvjetom:

               (a)

               da su roditelji ili zakonski zastupnik dali informirani pristanak; pristanak mora odražavati maloljetnikovu vjerojatnu volju i može se u bilo kojem trenutku opozvati bez štetnih posljedica za maloljetnika;

               (b)

               da osobe s iskustvom u radu s maloljetnicima, maloljetnika upoznaju s ispitivanjem, opasnostima i koristima, na način koji je njemu razumljiv.

               (c)

               da ispitivač ili, prema potrebi, glavni ispitivač, uzmu u obzir izričitu želju maloljetnika koji je sposoban donijeti odluku i procijeniti informaciju, da odbije sudjelovanje ili da se povuče iz kliničkog ispitivanja u bilo kojem trenutku;

               (d)

               da se, osim naknade, ne daju nikakve stimulacije ili financijski poticaji;

               (e)

               da od kliničkog ispitivanja skupina pacijenata ima izravnu korist i samo ako je to ispitivanje neophodno za vrednovanje podataka dobivenih kliničkim ispitivanjem na osobama koje su bile sposobne dati informirani pristanak ili drugim istraživačkim metodama; povrh toga, to ispitivanje mora biti izravno povezano s kliničkom bolešću od koje dotični maloljetnik boluje ili mora biti takve naravi da se može provoditi jedino na maloljetnicima;

               (f)

               da se postupa u skladu s odgovarajućim znanstvenim smjernicama Agencije;

               (g)

               da su klinička ispitivanja planirana tako da umanjuju bol, nelagodu, strah i bilo koji predvidivi rizik povezan s bolešću i razvojnom fazom; i prag rizika i stupanj boli moraju se konkretno odrediti i stalno nadzirati;

               (h)

               da je Etički odbor, uz pedijatrijsko stručno mišljenje ili nakon savjetovanja u vezi kliničkih, etičkih i psihosocioloških problema na polju pedijatrije, ovjerio plan ispitivanja; i

               (i)

               da interesi pacijenta uvijek budu ispred interesa znanosti i društva.

         Članak 5.
   Klinička ispitivanja na odraslima koji nisu sposobni dati informirani zakoniti pristanak
   U slučaju drugih osoba koje nisu sposobne dati informirani, zakoniti pristanak, primjenjuju se svi relevantni zahtjevi navedeni za osobe koje su sposobne dati takav pristanak. Povrh tih zahtjeva, uključivanje u klinička ispitivanja onesposobljenih odraslih osoba koje, prije nego što je nastupila njihova nesposobnost, nisu dale ili nisu odbile informirani pristanak, dopušta se jedino ako:

               (a)

               informirani pristanak je dobiven od zakonskog zastupnika; pristanak mora odražavati sudionikovu vjerojatnu volju i može se u bilo kojem trenutku opozvati bez štetnih posljedica za ispitanika;

               (b)

               osoba koja nije sposobna dati informirani, zakoniti pristanak o ispitivanju, opasnostima i koristima bude obaviještena u skladu s njegovom/njezinom sposobnošću razumijevanja;

               (c)

               ispitivač ili, prema potrebi, glavni ispitivač, uzmu u obzir izričitu želju ispitanika koji je sposoban donijeti odluku i procijeniti tu informaciju, da odbije sudjelovanje ili da se povuče iz kliničkog ispitivanja u bilo kojem trenutku;

               (d)

               osim naknade, ne daju se nikakve stimulacije ili financijski poticaji;

               (e)

               to istraživanje bitno je za ocjenu podataka dobivenih kliničkim ispitivanjima na osobama koje su sposobne dati informirani pristanak ili drugim istraživačkim metodama i izravno je povezano sa po život opasnom ili iscrpljujućom kliničkom bolešću od koje onesposobljena odrasla osoba boluje;

               (f)

               klinička ispitivanja su planirana tako da umanjuju bol, nelagodu, strah i bilo koji predvidivi rizik povezan s bolešću i razvojnom fazom; i prag rizika i stupanj boli moraju se konkretno odrediti i stalno nadzirati;

               (g)

               Etički odbor je, uz stručno poznavanje dotične bolesti i dotične populacije pacijenata ili nakon savjetovanja u vezi kliničkih, etičkih i psihosocioloških problema iz područja te bolesti i dotične populacije pacijenata, ovjerilo plan ispitivanja;

               (h)

               interesi pacijenta uvijek budu ispred interesa znanosti i društva.

               (i)

               može se očekivati da će korist od primjene lijeka u ispitivanju biti za pacijenta veća od mogućeg rizika ili da rizika uopće neće biti.

         Članak 6.
   Etički odbor
   1.   U svrhu provedbe kliničkih ispitivanja, države članice poduzimaju potrebne mjere za osnivanje i rad etičkih odbora.
   2.   Etički odbor daje svoje mišljenje o svim postavljenim pitanjima prije početka kliničkog ispitivanja.
   3.   U postupku donošenja mišljenja Etički odbor posebno razmatra:

               (a)

               značaj kliničkog ispitivanja i prikladnost plana ispitivanja;

               (b)

               je li procjena očekivane koristi i rizika, sukladno članku 3. stavku 2. točki (a) zadovoljavajuća i jesu li zaključci opravdani;

               (c)

               plan ispitivanja;

               (d)

               prihvatljivost ispitivača i pomoćnog osoblja;

               (e)

               uputu za ispitivača;

               (f)

               kakvoću prostorija (objekta);

               (g)

               primjerenost i potpunost pisanih podataka koji se podnose i postupka koji se primjenjuje u svrhu dobivanja informiranog pristanka te opravdanost ispitivanja na osobama koje nisu sposobne dati informirani pristanak, a u vezi sa posebnim ograničenjima utvrđenima člankom 3.;

               (h)

               osiguranje odštete ili naknade u slučaju ozljede ili smrti koje se mogu pripisati kliničkom ispitivanju;

               (i)

               bilo kakvo osiguranje ili odštetu za pokriće odgovornosti ispitivača ili naručitelja;

               (j)

               iznose i, prema potrebi, ugovor za isplatu honorara ili naknade ispitivačima i ispitanicima u ispitivanju i odgovarajući aspekte svakog dogovora između naručitelja i mjesta ispitivanja;

               (k)

               načine za uključivanje ispitanika u kliničko ispitivanje.

         4.   Ne dovodeći u pitanje odredbe ovog članka, država članica može odlučiti da nadležno tijelo koje je imenovala za potrebe članka 9. bude odgovorno za razmatranje i davanje mišljenja o pitanjima spomenutima u stavku 3. točkama (h), (i) i (j) ovog članka.
   Ako država članica želi iskoristiti tu odredbu, o tome obavješćuju Komisiju, druge države članice i Agenciju.
   5.   Etički odbor ima rok od najviše 60 dana da od datuma zaprimanja valjanog zahtjeva dâ svoje obrazloženo mišljenje podnositelju zahtjeva i nadležnom tijelu dotične države članice.
   6.   Tijekom razmatranja zahtjeva za mišljenjem, Etički odbor može u jednom navratu (samo jednom) zatražiti nadopunu dokumentacije, odnosno dostavu dodatnih podataka koji dopunjuju one koje je podnositelj zahtjeva već dostavio. Rok utvrđen stavkom 5. ne teče do zaprimanja dodatnih podataka.
   7.   Produljenje roka od 60 dana spomenutog u stavku 5. neće se dopustiti osim u slučaju ispitivanja lijekova za gensku terapiju, terapiju somatskim stanicama ili lijekova koji sadržavaju genetski modificirane organizme. U tom slučaju, rok za donošenje mišljenja može se produžiti za najviše 30 dana. Za te lijekove, rok od 90 dana može se produžiti za dodatnih 90 dana nakon savjetovanja sa skupinom ili odborom u skladu s propisima i postupcima dotične države članice. Za ksenogenične lijekove nije ograničen rok za davanje odobrenja.
   Članak 7.
   Jedinstveno mišljenje
   Za multicentrična klinička ispitivanja koja su ograničena na područje jedne države članice, države članice utvrđuju postupak za usvajanje jedinstvenog mišljenja za tu državu bez obzira na broj Etičkih povjerenstava.
   U slučaju multicentričnih kliničkih ispitivanja koja se istodobno provode u više država članica, jedinstveno mišljenje se daje za svaku državu članicu na koju se ispitivanje odnosi.
   Članak 8.
   Detaljne smjernice
   Komisija će, savjetujući se s državama članicama i zainteresiranim stranama, sastaviti i objaviti detaljne smjernice u vezi formata zahtjeva i dokumentacije koju treba dostaviti uz zahtjev za mišljenje etičkog odbora, posebno onih vezanih uz informacije koje se daju ispitanicima i odgovarajućih zaštitnih mehanizama za zaštitu osobnih podataka.
   Članak 9.
   Početak kliničkog ispitivanja
   1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere i osiguravaju da se postupak za početak kliničkog ispitivanja opisan u ovom članku poštuje.
   Naručitelj ne može započeti kliničko ispitivanje dok Etički odbor ne izda povoljno mišljenje ili dok nadležno tijelo dotične države članice ne obavijesti naručitelja o razlozima za neprihvaćanje. Postupci za donošenje tih odluka mogu i ne moraju teći usporedo, ovisno o naručitelju.
   2.   Prije nego započne bilo koje kliničko ispitivanje, od naručitelja se zahtijeva da nadležnom tijelu države članice u kojoj naručitelj namjerava provoditi kliničko ispitivanje podnese valjani zahtjev za odobrenje.
   3.   Ako nadležno tijelo države članice obavijesti naručitelja da postoje razlozi za neprihvaćanje, naručitelj može, i to samo jedanput, izmijeniti sadržaj zahtjeva spomenutog u stavku 2. kako bi u obzir uzeo navedene razloge. Ako naručitelj prema tomu ne izmijeni zahtjev, isti se smatra odbijenim i kliničko ispitivanje ne smije započeti.
   4.   Nadležno tijelo iz stavka 2. treba razmotriti valjani zahtjev za odobrenje što je moguće prije, u roku koji ne premašuje 60 dana. Države članice mogu utvrditi i rok kraći od 60 dana na području svoje odgovornosti, ako je to u skladu s postojećom praksom. Međutim, nadležno tijelo može obavijestiti naručitelja i prije isteka tog roka da ne postoje razlozi za neprihvaćanje. Daljnja produživanja roka navedenog u prvom podstavku neće se dopustiti osim u slučaju ispitivanja s lijekovima navedenima u stavku 6., za koje je dopušteno produženje od maksimalno 30 dana. Za te lijekove ovaj rok od 90 dana može se produžiti za dodatnih 90 dana u slučaju da su potrebna savjetovanja sa skupinom ili odborom, u skladu s propisima i postupcima dotične države članice. Za ksenogenične lijekove nije ograničen rok za davanje odobrenja.
   5.   Ne dovodeći u pitanje stavak 6., prije početka kliničkih ispitivanja može se zatražiti pisano odobrenje za ispitivanja lijekova za koje nije izdano odobrenje za stavljanje lijeka u promet u smislu Direktive 65/65/EEZ i koji su spomenuti u dijelu A Priloga Uredbi (EEZ) br. 2309/93, te drugih lijekova posebnih karakteristika, kao što su lijekovi čija je aktivna tvar ili čije su aktivne tvari biološki produkti ili biološki lijekovi ljudskog ili životinjskog porijekla ili lijekovi koji sadržavaju biološke sastavne dijelove ljudskog ili životinjskog podrijetla ili njihova proizvodnja zahtjeva te sastavne dijelove.
   6.   Pisano odobrenje se zahtijeva i prije početka kliničkih ispitivanja lijekova za gensku terapiju, terapiju somatskim stanicama, uključujući i liječenje ksenogeničnim lijekovima, i svim lijekovima koji sadržavaju genetski modificirane organizme. Ispitivanja lijekova za gensku terapiju koja bi mogla uzrokovati promjene na ispitanikovom genetskom identitetu se ne smiju provoditi.
   7.   Navedeno pisano odobrenje iz članka 6. će se izdati, ne dovodeći u pitanje primjenu direktiva Vijeća 90/219/EEZ, od 23. travnja 1990. o ograničenoj uporabi genetski modificiranih mikroorganizama (9) i 90/220/EEZ od 23. travnja 1990. o namjernom ispuštanju genetski modificiranih organizama u okoliš (10).
   8.   Komisija će, savjetujući se s državama članicama, sastaviti i objaviti detaljne smjernice o:

               (a)

               formatu i sadržaju zahtjeva spomenutog u stavku 2. kao i dokumentaciji koju treba dostaviti uz zahtjev, kakvoći i proizvodnji ispitivanog lijeka, svim toksikološkim i farmakološkim ispitivanjima, planu ispitivanja i kliničkim podacima o ispitivanom lijeku, uključujući uputu za ispitivača;

               (b)

               izgledu i sadržaju predložene izmjene navedene u točki (a) članka 10. koje se odnose na značajne izmjene u plana ispitivanja;

               (c)

               proglašenju završetka kliničkog ispitivanja.

         Članak 10.
   Provođenje kliničkog ispitivanja
   Izmjene u provođenju kliničkog ispitivanja mogu se napraviti prema niže opisanom postupku:

               (a)

               nakon početka kliničkog ispitivanja, naručitelj može napraviti izmjene plana ispitivanja. Ako se radi o znatnim izmjenama koje bi mogle utjecati na sigurnost ispitanika ili izmijeniti tumačenje znanstvenih dokumenata koji su dostavljeni kao potpora provođenju ispitivanja ili su na drugi način značajni, naručitelj obavješćuje nadležna tijela dotične države članice ili država članica o razlozima za uvođenje tih izmjena kao i o njihovom sadržaju, a obavješćuje i dotični etički odbor ili odbore, u skladu s člancima 6. i 9.
               Na temelju podataka spomenutih u članku 6. stavku 3. i u skladu s člankom 7., Etički odbor daje svoje mišljenje u roku od najviše 35 dana od datuma zaprimanja predložene izmjene u odgovarajućem obliku. Ako je to mišljenje negativno naručitelj ne smije provesti izmjenu protokola ispitivanja.
               Ako je mišljenje Etičkog odbora pozitivno i nadležna tijela država članica nisu navela razloge za neprihvaćanje gore spomenutih znatnih izmjena, naručitelj nastavlja s provođenjem kliničkog ispitivanja na temelju izmijenjenog plana ispitivanja. U suprotnom slučaju, naručitelj ili uvažava razloge za neprihvaćanje i prema tome prilagođava predložene izmjene plana ispitivanja, ili povlači predloženu izmjenu;

               (b)

               ne dovodeći u pitanje točku (a), ovisno o okolnostima, a posebno o pojavi nekog novog događaja povezanog s provođenjem ispitivanja ili razvojem lijeka u ispitivanju koji bi mogao utjecati na sigurnost ispitanika, naručitelj i ispitivač moraju poduzeti odgovarajuće hitne mjere za zaštitu ispitanika od svake neposredne opasnosti. Naručitelj o tim novim događajima i poduzetim mjerama odmah obavješćuje nadležna tijela, a pobrinut će se da istodobno o tome obavijesti i Etički odbor;

               (c)

               u roku od 90 dana od završetka kliničkog ispitivanja, naručitelj obavješćuje nadležna tijela dotične države članice ili država članica i Etički odbor da je kliničko ispitivanje završeno. Ako se ispitivanje mora prekinuti ranije, taj rok se skraćuje na 15 dana; razloge za taj postupak treba jasno obrazložiti.

         Članak 11.
   Razmjena informacija
   1.   Države članice na čijem se području klinička ispitivanja provode unose u europsku bazu podataka, koja je dostupna samo nadležnim tijelima država članica, Agenciji i Komisiji sljedeće podatke:

               (a)

               izvatke iz zahtjeva za odobrenje spomenutog u članku 9. stavku 2.;

               (b)

               sve izmjene zahtjeva, kako je predviđeno člankom 9. stavkom 3.;

               (c)

               sve izmjene plana ispitivanja, kako je predviđeno točkom (a) članka 10.;

               (d)

               pozitivno mišljenje Etičkog odbora;

               (e)

               proglašenje završetka kliničkog ispitivanja; i

               (f)

               podatke o izvršenoj inspekciji o poštovanju zahtjeva dobre kliničke prakse;

         2.   Na potkrijepljeni upit bilo koje države članice, Agencije ili Komisije, nadležno tijelo kojemu je zahtjev za odobrenje podnesen pruža sve dodatne informacije u vezi dotičnog kliničkog ispitivanja, osim onih koje se već nalaze u europskoj bazi podataka.
   3.   Savjetujući se s državama članicama, Komisija sastavlja i objavljuje detaljne smjernice o relevantnim podacima koji se moraju unijeti u europsku bazu podataka koju vodi uz pomoć Agencije, kao i metodama za elektroničku razmjenu podataka. Tako sastavljene smjernice jamče da se tajnost podataka strogo poštuje.
   Članak 12.
   Obustavljanje ispitivanja ili kršenja
   1.   Ako država članica ima opravdane razloge za sumnju da se uvjeti iz zahtjeva za odobrenje spomenutog u članku 9. stavku 2. više ne poštuju ili ima podatke koji upućuju na sumnju u neškodljivost ili znanstvenu vrijednost kliničkog ispitivanja, ona može obustaviti ili zabraniti kliničko ispitivanje. O tome obavješćuju naručitelja.
   Prije nego država članica donese svoju odluku, ona će, osim u slučaju neposredne opasnosti, zatražiti od naručitelja i/ili ispitivača da donesu mišljenje u roku od tjedan dana.
   U tom slučaju, dotično nadležno tijelo odmah obavješćuju druga nadležna tijela, dotični Etički odbor, Agenciju i Komisiju o odluci da obustavi ili zabrani ispitivanje te obrazlažu tu odluku.
   2.   Kad nadležno tijelo ima opravdane razloge za sumnju da naručitelj ili ispitivač ili bilo koja osoba uključena u ispitivanje više ne ispunjava utvrđene obveze, o tome ju odmah obavješćuje i navodi koje aktivnosti treba poduzeti da se to ispravi. Dotično nadležno tijelo o tim aktivnostima odmah obavješćuje Etički odbor, druga nadležna tijela i Komisiju.
   Članak 13.
   Proizvodnja i uvoz ispitivanih lijekova
   1.   Države članice poduzimaju odgovarajuće mjere kako bi osigurale da proizvodnja ili uvoz ispitivanog lijeka podliježu obvezi dobivanja odobrenja za stavljanje u promet. Kako bi dobio odobrenje, podnositelj zahtjeva, a nakon toga, nositelj odobrenja, mora zadovoljiti u najmanju ruku zahtjeve utvrđene u skladu s postupkom navedenim u članku 21. stavku 2.
   2.   Države članice poduzimaju sve odgovarajuće mjere kako bi se zajamčilo da nositelj odobrenja spomenutog u stavku 1. ima stalno i trajno na raspolaganju usluge najmanje jedne kvalificirane osobe koja će, u skladu s uvjetima utvrđenima u članku 23. Druge direktive Vijeća 75/319/EEZ od 20. svibnja 1975. o usklađivanju odredbi utvrđenih zakonom i drugim propisima za zaštićene lijekove (11), posebno biti odgovorna za izvršavanje zadataka navedenih u stavku 3. ovog članka.
   3.   Države članice poduzimaju sve odgovarajuće mjere kako bi zajamčile da kvalificirana osoba spomenuta u članku 21. Direktive 75/319/EEZ, bez utjecaja na njezin odnos s proizvođačem ili uvoznikom, a u kontekstu postupaka navedenih u članku 25. spomenute Direktive, jamči:

               (a)

               da u slučaju kad se ispitivani lijekovi proizvode u dotičnoj državi članici, svaka serija lijekova bude proizvedena i provjerena u skladu sa zahtjevima Direktive Komisije 91/356/EEZ od 13. lipnja 1991. o utvrđivanju načela i smjernica dobre proizvođačke prakse za lijekove namijenjene za humanu uporabu (12), specifikacijom proizvoda i dostavljenim podacima sukladno članku 9. stavku 2. Direktive;

               (b)

               da u slučaju kad se ispitivani lijekovi proizvode u trećim zemljama, svaka proizvodna serija bude proizvedena i provjerena u skladu sa standardima dobre proizvođačke prakse koji su u najmanju ruku istovjetni onima utvrđenima Direktivom Komisije 91/356/EEZ, budu u skladu sa specifikacijom proizvoda, te da svaka proizvodna serija bude provjerena u skladu s dostavljenim podacima sukladno članku 9. stavku 2. Direktive;

               (c)

               da u slučaju kad se ispitivani lijek koristi kao lijek usporedbe, a proizveden je u trećoj zemlji, i ima odobrenje za stavljanje u promet, ali se za njega ne može dobiti dokumentacija koja potvrđuje da je svaka proizvodna serija bila proizvedena u uvjetima koji su u najmanju ruku istovjetni gore spomenutim standardima dobre proizvođačke prakse, jamči da je svaka proizvodna serija podvrgnuta odgovarajućim analizama, testovima ili provjerama nužnima da se potvrdi njegova kakvoća u skladu s dostavljenim podacima sukladno članku 9. stavku 2. ove Direktive.

         Detaljne smjernice o elementima koji se moraju uzeti u obzir prilikom vrednovanja proizvoda u svrhu puštanja u promet serija u Zajednici, sastavljaju se sukladno smjernicama za dobru proizvođačku praksu, a posebno Dodatku 13. spomenutim smjernicama. Te smjernice se usvajaju u skladu s postupcima navedenima u članku 21. stavku 2. ove Direktive i objavljuju u skladu s člankom 19.a Direktive 75/319/EEZ.
   U onoj mjeri u kojoj je udovoljeno odredbama utvrđenima točkama (a), (b) ili (c), ispitivani lijekovi neće se morati podvrgnuti dodatnim provjerama ako se uvoze u drugu državu članicu zajedno s potvrdom o puštanju serije u promet koju je potpisala kvalificirana osoba.
   4.   U svim slučajevima, kvalificirana osoba mora potvrditi u registru ili istovrijednom dokumentu da svaka proizvodna serija zadovoljava odredbe ovog članka. Spomenuti registar ili istovrijedni dokument mora se ažurirati i u njega upisivati svaka obavljena radnja, a mora biti na raspolaganju nadležnom tijelu za razdoblje navedeno u odredbama dotičnih država članica. To razdoblje nikako ne smije biti kraće od pet godina.
   5.   Svaka osoba koja je obavljala poslove kvalificirane osobe navedene u članku 21. Direktive 75/319/EEZ o lijekovima u ispitivanju u vrijeme primjene ove Direktive u državi članici gdje se ta osoba nalazi, a koja ne zadovoljava uvjete utvrđene člancima 23. i 24. ove Direktive, ovlašćuje se da nastavi te aktivnosti u dotičnoj državi članici.
   Članak 14.
   Označivanje
   Komisija u smjernicama za dobru proizvođačku praksu za ispitivane lijekove usvojenima u skladu s člankom 19.a Direktive 75/319/EEZ objavljuje podatke koji moraju biti navedeni na vanjskom pakiranju ili ako nema vanjskog pakiranja na prvom pakiranju, barem na službenom jeziku/jezicima države članice.
   Povrh toga, tim se smjernicama predviđaju prilagođene odredbe za označivanje ispitivanih lijekova namijenjenih kliničkim ispitivanjima sljedećih karakteristika:

               —

               planiranje ispitivanja ne zahtijeva posebnu proizvodnju ili postupak pakiranja,

               —

               ispitivanje se provodi sa lijekovima koji, u državi članici koje se tiče ispitivanje, imaju odobrenje za stavljanje lijeka u promet u smislu Direktive 65/65/EEZ i proizvode se ili uvoze u skladu s odredbama Direktive 75/319/EEZ,

               —

               pacijenti koji sudjeluju u ispitivanju imaju iste karakteristike kao što su one obuhvaćene indikacijom navedenom u gore spomenutom odobrenju.

         Članak 15.
   Provjera sukladnosti ispitivanih lijekova sa zahtjevima dobre kliničke i proizvođačke prakse
   1.   Kako bi provjerile poštuju li se odredbe o dobroj kliničkoj i proizvođačkoj praksi, države članice imenuju inspektore koji provode inspekciju mjesta na kojima se provode klinička ispitivanja, posebno mjesto ili mjesta ispitivanja, mjesto proizvodnje ispitivanog lijeka, laboratorije koji se u kliničkim ispitivanjima koriste za analize, i/ili naručiteljeve prostorije.
   Inspekcije provodi nadležno tijelo dotične države članice koje o tome obavješćuje Agenciju; one se provode u ime Zajednice, a rezultate moraju priznati sve ostale države članice. Inspekcije koordinira Agencija u okviru svojih ovlasti, sukladno Uredbi (EEZ) br. 2309/93. Država članica može po tom pitanju zatražiti pomoć od druge države članice.
   2.   Nakon inspekcije potrebno je pripremiti izvješće o inspekciji. Isto se mora staviti na raspolaganje naručitelju, ali se moraju štititi aspekti tajnosti. Ono se može staviti na raspolaganje drugim državama članicama, Etičkom odboru i Agenciji na njihov opravdani zahtjev.
   3.   Na zahtjev Agencije, u okviru njezinih ovlasti i u skladu s Uredbom (EEZ) br. 2309/93, ili na zahtjev jedne od država članica, te nakon konzultacija s dotičnim državama članicama, Komisija može zatražiti novu inspekciju ako bi provjera poštovanja ove Direktive ustanovila razlike između država članica.
   4.   Podložno svim aranžmanima koji su zaključeni između Zajednice i trećih zemalja, po primitku opravdanog zahtjeva države članice ili na vlastitu inicijativu, Komisija ili država članica mogu predložiti da se mjesto ispitivanja i/ili naručiteljeve prostorije i/ili proizvođač s sjedištem u trećoj zemlji podvrgnu inspekciji. Inspekciju obavljaju kvalificirani inspektori Zajednice.
   5.   Detaljne smjernice o dokumentaciji kliničkog ispitivanja, koja čini glavnu evidenciju ispitivanja, o arhiviranju, kvalifikaciji inspektora i inspekcijskim postupcima kojima se provjerava da li je dotično kliničko ispitivanje u skladu s ovom Direktivom, usvajaju se i revidiraju u skladu s postupcima navedenima u članku 21. stavku 2.
   Članak 16.
   Prijavljivanje štetnih događaja
   1.   Ispitivač naručitelju odmah prijavljuje sve ozbiljne štetne događaje osim onih za koje se u planu ispitivanja ili uputi za ispitivača navodi da ne zahtijevaju hitno prijavljivanje. Nakon hitne prijave treba dostaviti detaljno, pisano izvješće. U hitnom izvješću, kao i u izvješćima praćenja ispitanici se identificiraju prema jedinstvenim, šifriranim brojevima koji su im dodijeljeni.
   2.   Štetni događaji i/ili abnormalni laboratorijski nalazi koji su u protokolu ispitivanja spomenuti kao kritični za ocjenu sigurnosti moraju se prijaviti naručitelju u skladu sa zahtjevima za prijavljivanje i u rokovima navedenim u planu ispitivanja.
   3.   U slučaju prijavljene smrti ispitanika, ispitivač mora naručitelju i Etičkom odboru dostaviti sve zatražene dodatne informacije.
   4.   Naručitelj vodi detaljnu evidenciju svih štetnih događaja koje mu je prijavio ispitivač ili ispitivači. Ta se evidencija dostavlja državama članicama na čijem se području provodi kliničko ispitivanje, na njihov zahtjev.
   Članak 17.
   Prijavljivanje ozbiljnih nuspojava

               1.

                           (a)

                           Naručitelj će se pobrinuti da se svi relevantni podaci o sumnji na ozbiljnu, neočekivanu nuspojavu koja je smrtonosna ili opasna po život što prije zabilježe i prijave nadležnim tijelima u svim državama članicama i Etičkom odboru najkasnije u roku od sedam dana nakon što je naručitelj zaprimio prijavu o takvom slučaju, te da se odgovarajući podaci o praćenju nakon toga dostave u roku od dodatnih osam dana.

                           (b)

                           Sve ostale sumnje na ozbiljne, neočekivane nuspojave prijavljuju se dotičnim nadležnim tijelima i Etičkom odboru što je moguće prije, ali u roku od najviše petnaest dana od dana kad je naručitelj zaprimio prvu prijavu.

                           (c)

                           Svaka država članica će se pobrinuti da se zabilježe sve sumnje na neočekivane, ozbiljne nuspojave ispitivanog lijeka koje su joj prijavljene.

                           (d)

                           Naručitelj o tome također obavješćuje sve ispitivače.

         2.   Jedanput godišnje tijekom provođenja kliničkog ispitivanja, naručitelj državama članicama na čijem se području kliničko ispitivanje provodi i Etičkom odboru dostavlja popis svih sumnji na ozbiljne nuspojave koje su se pojavile tijekom tog razdoblja kao i izvješće o sigurnosti ispitanika.

               3.

                           (a)

                           Svaka država članica će se pobrinuti da se sve sumnje na neočekivane, ozbiljne nuspojave ispitivanog lijeka koje su joj prijavljene odmah unesu u europsku bazu podataka, koja će, u skladu s člankom 11. stavkom 1., biti dostupna jedino nadležnim tijelima država članica, Agenciji i Komisiji.

                           (b)

                           Agencija podatke koje joj je dostavio naručitelj stavlja na raspolaganje nadležnim tijelima država članica.

         Članak 18.
   Smjernice za izvješća
   Komisija će, savjetujući se s Agencijom, državama članicama i zainteresiranim stranama, sastaviti i objaviti detaljne smjernice o prikupljanju, provjeri i prikazu štetnih događaja/nuspojava, zajedno s postupcima dešifriranja za neočekivane, ozbiljne nuspojave.
   Članak 19.
   Opće odredbe
   Ova Direktiva ne dovodi u pitanje civilnu i kaznenu odgovornost naručitelja ili ispitivača. U tu svrhu, naručitelj ili njegov zakonski predstavnik mora imati poslovno sjedište u Zajednici.
   Ako države članice nisu utvrdile točne uvjete za izuzetne okolnosti, naručitelj mora besplatno osigurati lijekove u ispitivanju, i ovisno o situaciji, sredstva i uređaje koja se uporabljuju za njihovu primjenu.
   Države članice o tome obavješćuje Komisiju.
   Članak 20.
   Prilagodba znanstvenom i tehničkom napretku
   Ova Direktiva će se prilagoditi kako bi se vodilo računa o znanstvenom i tehničkom napretku, u skladu s postupkom navedenim u članku 21. stavku 2.
   Članak 21.
   Odborski postupak
   1.   Komisiji pomaže Stalni odbor za lijekove za humanu uporabu osnovan člankom 2.b Direktive 75/318/EEZ (dalje u tekstu Odbor).
   2.   Prilikom upućivanja na ovaj stavak, primjenjuju se članci 5. i 7. Odluke 1999/468/EZ uzimajući u obzir odredbe njezinog članka 8.
   Razdoblje navedeno u članku 5. stavku 6. Odluke 1999/468/EZ utvrđuje se na tri mjeseca.
   3.   Odbor usvaja svoj poslovnik.
   Članak 22.
   Primjena
   1.   Države članice donose i objavljuju zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 1. svibnja 2003. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Ove se odredbe počinju primjenjivati najkasnije 1. svibnja 2004.
   Kad države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine toga upućivanja određuju države članice.
   2.   Države članice Komisiji dostavljaju tekst odredaba nacionalnog zakonodavstva koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 23.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europskih zajednica.
   Članak 24.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Luxembourgu 4. travnja 2001.

            Za Europski parlament

            Predsjednica

         N. FONTAINE

            Za Vijeće

            Predsjednik

         B. ROSENGREN

      (1)  SL C 306, 8.10.1997., str. 9. i

      SL C 161, 8.6.1999., str. 5.

      (2)  SL C 95, 30.3.1998., str. 1.

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 17. studenoga 1998. (SL C 379, 7.12.1998., str. 27.). Zajedničko stajalište Vijeća od 20. srpnja 2000. (SL C 300, 20.10.2000., str. 32.) i Odluka Europskog parlamenta od 12. prosinca 2000. Odluka Vijeća od 26. veljače 2001.

      (4)  SL 22, 9.2.1965., str. 1/65. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom Vijeća 93/39/EEZ (SL L 214, 24.8.1993., str. 22.).

      (5)  SL L 147, 9.6.1975., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 1999/83/EZ (SL L 243, 15.9.1999., str. 9.).

      (6)  SL L 214, 24.8.1993., str. 1., Uredba kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 649/98 (SL L 88, 24.3.1998., str. 7.).

      (7)  SL L 281, 23.11.1995., str. 31.

      (8)  SL L 184, 17.7.1999., str. 23.

      (9)  SL L 117, 8.5.1990., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 98/81/EZ (SL L 330, 5.12.1998., str. 13.).

      (10)  SL L 117, 8.5.1990., str. 15. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 97/35/EZ (SL L 169, 27.6.1997., str. 72.).

      (11)  SL L 147, 9.6.1975., str. 13. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom Vijeća 93/39/EZ (SL L 214, 24.8.1993., str. 22.).

      (12)  SL L 193, 17.7.1991., str. 30.


title: 82/331/EEZ: Direktiva Komisije od 6. svibnja 1982. o izmjeni Direktive Vijeća 68/193/EEZ o stavljanju na tržište materijala za vegetativno umnažanje vinove loze

text:
               03/Sv. 041

               HR

               Službeni list Europske unije

               14

         31982L0331

               L 148/47

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               06.05.1982.

      DIREKTIVA KOMISIJE

   od 6. svibnja 1982.
   o izmjeni Direktive Vijeća 68/193/EEZ o stavljanju na tržište materijala za vegetativno umnažanje vinove loze
   (82/331/EEZ)
   KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice,
   uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 68/193/EEZ od 9. travnja 1968. o stavljanju na tržište materijala za vegetativno umnažanje vinove loze (1), kako je zadnje izmijenjena Direktivom 78/692/EEZ (2), a posebno njezin članak 17.a,
   budući da gore navedena Direktiva utvrđuje uvjete u vezi s pakiranjem reprodukcijskog materijala;
   budući da pojava novih vrsta pakiranja na tržištu omogućava ublažavanje navedenih uvjeta u istodobno zadržavajući tražena jamstva identiteta;
   budući da bi stoga predmetne uvjete trebalo prilagoditi novoj situaciji;
   budući da su mjere predviđene u ovoj Direktivi u skladu s mišljenjem Stalnog odbora za sjeme i reprodukcijski materijal za poljoprivredu, hortikulturu i šumarstvo,
   DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Direktiva 68/193/EEZ mijenja se kako slijedi:

               1.

               U točki 1. tablice u Prilogu III. dodaju se sljedeće riječi:
               „ili, ako se koriste plastične vrećice ili jednakovrijedno pakiranje, 50 ili 100, podrazumijevajući da se odredbe članka 10. stavka 1.a na njih ne odnose.”

               2.

               U točki 2. tablice u Prilogu III. dodaju se sljedeće riječi:
               „ili, ako se koriste plastične vrećice ili jednakovrijedno pakiranje, 100, podrazumijevajući da se odredbe članka 10. stavka 1.a na njih ne odnose.”

         Članak 2.
   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s odredbama Direktive najkasnije 1. srpnja 1982. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Članak 3.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 6. svibnja 1982.

            Za Komisiju

         Poul DALSAGER

            Član Komisije

      (1)  SL L 93, 17.4.1968., str. 15.

      (2)  SL L 236, 26.8.1978., str. 13.


title: Direktiva 2014/50/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o minimalnim zahtjevima za poboljšanje mobilnosti radnika među državama članicama unaprjeđivanjem stjecanja i očuvanja prava na dopunsku mirovinu  Tekst značajan za EGP

text:
               30.4.2014

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 128/1

         DIREKTIVA 2014/50/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
   od 16. travnja 2014.
   o minimalnim zahtjevima za poboljšanje mobilnosti radnika među državama članicama unaprjeđivanjem stjecanja i očuvanja prava na dopunsku mirovinu
   (Tekst značajan za EGP)
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 46.,
   uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
   u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
   budući da:

               (1)

               Slobodno kretanje osoba jedna je od temeljnih sloboda Unije. Člankom 46. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je da Europski parlament i Vijeće, odlučujući u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom i nakon savjetovanja s Europskim gospodarskim i socijalnim odborom, donose direktive kojima se određuju mjere potrebne za ostvarivanje slobode kretanja radnika kako je utvrđeno u članku 45. UFEU-a. Člankom 45. UFEU-a predviđeno je da sloboda kretanja radnika podrazumijeva pravo na prihvaćanje ponuda za posao i slobodno kretanje unutar državnog područja država članica u tu svrhu. Cilj je ove Direktive promicati mobilnost radnika smanjujući prepreke toj mobilnosti stvorene određenim pravilima u vezi sa sustavima dopunskih mirovina povezanih s radnim odnosom.

               (2)

               Socijalna zaštita radnika s obzirom na mirovine zajamčena je zakonskim sustavima socijalne sigurnosti, zajedno sa sustavima dopunskih mirovina povezanih s ugovorom o radu koji su sve uobičajeniji u državama članicama.

               (3)

               Europski parlament i Vijeće imaju široke diskrecijske ovlasti s obzirom na izbor mjera koje su najprikladnije za postizanje cilja članka 46. UFEU-a. Sustav koordinacije predviđen u Uredbi Vijeća (EEZ) br. 1408/71 (3) i u Uredbi (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (4) te posebno pravila koja se primjenjuju na zbrajanje ne odnose se na sustave dopunskih mirovina, osim sustava definiranih kao zakonodavstvo u tim uredbama ili onih koji su bili predmetom izjave države članice u tu svrhu u skladu s tim uredbama.

               (4)

               Direktiva Vijeća 98/49/EZ (5) predstavlja inicijalnu posebnu mjeru namijenjenu poboljšanju ostvarivanja prava na slobodu kretanja radnika s obzirom na sustave dopunskih mirovina.

               (5)

               Cilj je ove Direktive dodatno olakšati mobilnost radnika među državama članicama unaprjeđivanjem stjecanja i očuvanja prava na dopunsku mirovinu članova tih sustava dopunskih mirovina.

               (6)

               Ova Direktiva nije primjenjiva na stjecanje i očuvanje prava na dopunsku mirovinu radnika koji se kreću unutar jedne države članice. Države članice mogu iskoristiti svoje nacionalne nadležnosti kako bi proširile pravila koja se primjenjuju u skladu s ovom Direktivom na članove sustava koji promijene posao unutar iste države članice.

               (7)

               Država članica može zatražiti da radnici na odlasku koji se sele u drugu državu članicu o tome obavijeste svoj sustav dopunskih mirovina.

               (8)

               Trebalo bi uzeti u obzir značajke te posebnu narav sustava dopunskih mirovina te način na koji se razlikuju unutar i između država članica. Uvođenje novih sustava, održivost postojećih sustava te očekivanja i prava trenutačnih članova mirovinskih sustava trebali bi biti primjereno zaštićeni. Ova bi Direktiva također trebala posebno uzeti u obzir ulogu socijalnih partnera u osmišljavanju i provedbi sustava dopunskih mirovina.

               (9)

               Ova Direktiva ne dovodi u pitanje pravo država članica da urede svoje mirovinske sustave. Države članice zadržavaju potpunu odgovornost za organizaciju takvih sustava, a prilikom prenošenja ove Direktive u nacionalno pravo nisu dužne uvoditi zakonodavstvo kojim se predviđa uspostava sustava dopunskih mirovina.

               (10)

               Ova Direktiva ne ograničava autonomiju socijalnih partnera ako su oni odgovorni za uspostavu i upravljanje mirovinskim sustavima, pod uvjetom da mogu osigurati postizanje rezultata utvrđenih ovom Direktivom.

               (11)

               Ova bi se Direktiva trebala primijeniti na sve sustave dopunskih mirovina uspostavljene u skladu s nacionalnim pravom i praksom koji nude dopunske mirovine za radnike, kao što su skupni ugovori o osiguranju, sustavi generacijske solidarnosti dogovoreni unutar jedne ili više grana ili sektora, kapitalizirani sustavi ili očekivane mirovine osigurane knjigovodstvenim rezervama ili bilo koja kolektivna ili druga usporediva uređenja.

               (12)

               Ova se Direktiva ne bi se trebala primjenjivati na sustave dopunskih mirovina ili, prema potrebi, na pododjeljke takvih sustava koji su zatvoreni te se novi članovi ne mogu primati jer bi uvođenje novih pravila moglo staviti neopravdani teret na takve sustave.

               (13)

               Ova Direktiva ne bi trebala utjecati na mehanizme jamstva u slučaju insolventnosti ili mehanizme kompenzacijske zaštite koji nisu dio sustava dopunskih mirovina povezanog s radnim odnosom i koji imaju za cilj zaštitu mirovinskih prava radnika u slučaju insolventnosti poduzeća ili mirovinskog programa. Slično tome, ova Direktiva ne bi trebala utjecati na nacionalna pričuvna sredstva za mirovine.

               (14)

               Ova Direktiva trebala bi se primjenjivati samo na sustave dopunskih mirovina kada pravo postoji na temelju radnog odnosa i povezano je s dostizanjem dobi umirovljenja ili ispunjenjem drugih zahtjeva, kako je utvrđeno u sustavu ili nacionalnom zakonodavstvu. Ova Direktiva ne primjenjuje se na pojedinačne mirovinske aranžmane osim onih sklopljenih u okviru radnog odnosa. Ako su sa sustavima dopunskih mirovina povezani invalidska davanja ili davanja za nadživjele osobe, prava na takva davanja mogu biti uređena posebnim pravilima. Ova Direktiva ne utječe na postojeće nacionalno pravo i pravila sustava dopunskih mirovina u vezi s takvim posebnim pravilima.

               (15)

               Jednokratna isplata koja nije povezana s doprinosima u svrhu dopunskog mirovinskog osiguranja, koja se plaća izravno ili neizravno po završetku radnog odnosa, a financira je isključivo poslodavac, ne bi se trebala smatrati dopunskom mirovinom u smislu ove Direktive.

               (16)

               S obzirom na to da je dopunsko mirovinsko osiguranje sve važnije u mnogim državama članicama kao sredstvo osiguravanja standarda života u starijoj dobi, uvjeti za stjecanje i očuvanje prava na mirovinu trebali bi biti poboljšani kako bi se smanjile prepreke za slobodu kretanja radnika među državama članicama.

               (17)

               Činjenica da u nekim sustavima dopunskih mirovina mirovinska prava mogu biti izgubljena ako radni odnos radnika završi prije nego što on ili ona ostvari minimalno razdoblje članstva u sustavu („razdoblje za ostvarenje prava”), ili prije nego što on ili ona dosegne minimalnu dob („dob za ostvarenje prava”), može spriječiti radnike koji se kreću među državama članicama u stjecanju primjerenih mirovinskih prava. Zahtjev koji se odnosi na dugo razdoblje čekanja prije negoli radnik može postati članom mirovinskog sustava može imati sličan učinak. Takvi uvjeti stoga predstavljaju prepreke slobodi kretanja radnika. Za razliku od toga, zahtjevi koji se odnose na minimalnu dob za članstvo ne predstavljaju prepreku slobodi kretanja te stoga nisu predmetom ove Direktive.

               (18)

               Zahtjeve za ostvarenje prava ne bi trebalo uspoređivati s drugim uvjetima utvrđenima za stjecanje prava na mirovinski anuitet uzimajući u obzir fazu isplate u okviru nacionalnog prava ili u okviru pravila određenih sustava dopunskih mirovina, posebno u sustavima definiranih doprinosa. Na primjer, razdoblje aktivnog članstva u sustavu koje član mora ostvariti nakon stjecanja prava na dopunsku mirovinu kako bi dobio svoju mirovinu u obliku mirovinskog anuiteta ili kapitaliziranog iznosa ne predstavlja razdoblje za ostvarenje prava.

               (19)

               Ako radni odnos završi prije nego što radnik na odlasku ispuni uvjete za stečena prava na mirovinu te ako sustav ili poslodavac snosi rizik ulaganja, posebno u sustavima definiranih naknada, sustav bi uvijek trebao vratiti mirovinske doprinose tog radnika na odlasku. Ako radni odnos završi prije nego što radnik na odlasku ispuni uvjete za stečena prava na mirovinu te ako radnik na odlasku snosi rizik ulaganja, posebno u sustavima definiranih doprinosa, sustav može vratiti vrijednost ulaganja koja proizlazi iz tih doprinosa. Vrijednost može biti manja ili veća od doprinosa koje je uplatio radnik na odlasku. Isto tako, sustav može nadoknaditi zbroj uplaćenih doprinosa.

               (20)

               Radnici na odlasku trebali bi imati pravo ostaviti svoja stečena prava na mirovinu kao prava na mirovinu u stanju mirovanja u sustavu dopunskih mirovina u kojem je njihovo pravo zasnovano. Što se tiče očuvanja prava na mirovinu u stanju mirovanja, razina zaštite može se smatrati istovjetnom u slučaju kada se, posebno u kontekstu sustava definiranih doprinosa, radnicima na odlasku pruža mogućnost prenošenja vrijednosti njihovih stečenih prava na mirovinu u sustav dopunskih mirovina koji ispunjava uvjete utvrđene u ovoj Direktivi.

               (21)

               U skladu s nacionalnim pravom i praksom, trebalo bi poduzeti korake kako bi se osiguralo očuvanje prava na mirovinu u stanju mirovanja ili njihova vrijednost. Vrijednost tih prava u vrijeme kada član napušta sustav trebala bi biti određena u skladu s nacionalnim pravom i praksom. Kada je vrijednost tih prava u stanju mirovanja prilagođena, trebalo bi voditi računa o posebnoj prirodi sustava, o interesima korisnika odgođenih mirovina, o interesima ostalih aktivnih članova sustava i o interesima umirovljenih korisnika.

               (22)

               Ovom Direktivom ne stvara se obveza određivanja povoljnijih uvjeta za prava na mirovinu u stanju mirovanja u usporedbi s uvjetima za prava aktivnih članova sustava.

               (23)

               Kada stečena prava na mirovinu ili vrijednost stečenih prava na mirovinu radnika na odlasku ne prelaze primjenjivi prag koji je odredila dotična država članica te kako bi se izbjegli pretjerani administrativni troškovi nastali upravljanjem velikim brojem prava na mirovinu u stanju mirovanja male vrijednosti, mirovinski sustavi mogu dobiti mogućnost ne čuvati ta stečena prava već, umjesto toga, isplatiti radniku na odlasku kapitalizirani iznos jednak vrijednosti stečenih prava na mirovinu. Prema potrebi, vrijednost prijenosa ili kapitalizirana sredstva trebala bi se odrediti se u skladu s nacionalnim pravom i praksom. Države članice trebale bi, prema potrebi, odrediti prag za takva plaćanja, uzimajući u obzir primjerenost budućeg mirovinskog prihoda radnika.

               (24)

               Ovom Direktivom nije predviđen prijenos stečenih prava na mirovinu. Međutim, kako bi se olakšala mobilnost radnika među državama članicama, države članice trebale bi u najvećoj mogućoj mjeri stremiti k poboljšanju prenosivosti stečenih prava na mirovinu, posebno pri uvođenju novih sustava dopunskih mirovina.

               (25)

               Ne dovodeći u pitanje Direktivu 2003/41/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (6), aktivni članovi sustava i korisnici odgođenih mirovina koji ostvaruju ili namjeravaju ostvariti pravo na slobodu kretanja trebali bi na zahtjev biti primjereno informirani o svojim pravima na dopunsku mirovinu. Ako su sa sustavima povezana davanja za nadživjele osobe, nadživjeli korisnici također bi trebali imati isto pravo biti informirani kao i korisnici odgođenih mirovina. Države članice bi trebale bi moći propisati da se takve informacije ne trebaju pružati više od jedanput godišnje.

               (26)

               S obzirom na raznolikost sustava dopunskih mirovina, Unija bi trebala postaviti samo opći okvir za ciljeve koje treba postići, zbog čega direktiva predstavlja odgovarajući pravni instrument.

               (27)

               S obzirom na to da cilj ove Direktive, to jest olakšavanje ostvarivanja prava radnika na slobodu kretanja među državama članicama, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog svojeg opsega i učinaka on na bolji način može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja.

               (28)

               Ovom Direktivom uspostavljaju se minimalni zahtjevi, čime se državama članicama omogućuje donošenje ili zadržavanje povoljnijih odredaba. Provedba ove Direktive ne može se uporabiti za opravdanje za regresiju s obzirom na postojeću situaciju u svakoj državi članici.

               (29)

               Komisija bi trebala sastaviti izvješće o primjeni ove Direktive najkasnije šest godina od dana njezina stupanja na snagu.

               (30)

               U skladu s nacionalnim odredbama kojima se uređuje organizacija sustava dopunskih mirovina, države članice mogu socijalnim partnerima, na njihov zajednički zahtjev, dodijeliti odgovornost za provedbu ove Direktive s obzirom na odredbe u vezi s kolektivnim ugovorima, pod uvjetom da države članice poduzmu sve potrebne mjere kako bi osigurale da su u svakom trenutku u stanju zajamčiti rezultate utvrđene u ovoj Direktivi,

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Predmet
   Ovom Direktivom utvrđuju se pravila kojima je cilj olakšati ostvarivanje prava radnika na slobodu kretanja među državama članicama smanjivanjem prepreka stvorenih određenim pravilima u vezi sa sustavima dopunskih mirovina povezanih s radnim odnosom.
   Članak 2.
   Područje primjene
   1.   Ova se Direktiva primjenjuje na sustave dopunskih mirovina, osim sustava koji su obuhvaćeni Uredbom (EZ) br. 883/2004.
   2.   Ova se Direktiva ne primjenjuje na sljedeće:

               (a)

               sustave dopunskih mirovina koji, na dan stupanja na snagu ove Direktive, više ne primaju nove aktivne članove i ostaju zatvoreni prema njima;

               (b)

               sustave dopunskih mirovina koji podliježu mjerama koje uključuju intervenciju upravnih tijela uspostavljenih nacionalnim zakonodavstvom ili sudskih tijela, kojima je svrha da očuvaju ili poprave njihovu financijsku situaciju, uključujući postupak likvidacije. To isključenje ne traje dulje od završetka te intervencije;

               (c)

               sustave jamstva u slučaju insolventnosti, sustave kompenzacijske zaštite i nacionalna pričuvna sredstva za mirovine; i

               (d)

               jednokratnu isplatu zaposleniku od strane poslodavca na kraju radnog odnosa tog zaposlenika koja nije povezana s mirovinskim osiguranjem.

         3.   Ova se Direktiva ne primjenjuje na invalidska davanja i/ili davanja za nadživjele osobe koja su povezana sa sustavima dopunskih mirovina, uz iznimku posebnih odredaba iz članaka 5. i 6. u vezi s davanjima za nadživjele osobe.
   4.   Ova se Direktiva primjenjuje samo na razdoblja zaposlenosti nakon njezina prenošenja u skladu s člankom 8.
   5.   Ova se Direktiva ne primjenjuje na stjecanje i očuvanje prava na dopunsku mirovinu radnika koji se kreću unutar jedne države članice.
   Članak 3.
   Definicije
   Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:

               (a)

               „dopunska mirovina” znači starosna mirovina predviđena pravilima sustava dopunskih mirovina koja su utvrđena u skladu s nacionalnim propisima i praksom;

               (b)

               „sustav dopunskih mirovina” znači bilo koji sustav strukovnih starosnih mirovina utvrđen u skladu s nacionalnim pravom i praksom koji je povezan s radnim odnosom, a kojim se osigurava dopunska mirovina za zaposlene osobe;

               (c)

               „aktivni članovi sustava” znači radnici čiji im trenutačni radni odnos daje pravo ili će im nakon ispunjavanja uvjeta za stjecanje vjerojatno dati pravo na dopunsku mirovinu u skladu s odredbama sustava dopunskih mirovina;

               (d)

               „razdoblje čekanja” znači razdoblje zaposlenosti, koje se zahtijeva na temelju nacionalnog prava ili pravila sustava dopunskih mirovina ili od strane poslodavca, prije nego što radnik ispuni uvjete za članstvo u sustavu;

               (e)

               „razdoblje za ostvarenje prava” znači razdoblje aktivnog članstva u sustavu, koje se zahtijeva na temelju nacionalnog prava ili pravila sustava dopunskih mirovina, kako bi se ostvarilo pravo na akumulirana dopunska mirovinska prava;

               (f)

               „stečena prava na mirovinu” znači svako pravo na akumulirana dopunska mirovinska prava nakon ispunjenja svih uvjeta za stjecanje, na temelju pravila sustava dopunskih mirovina te, kad je primjenjivo, na temelju nacionalnog prava;

               (g)

               „radnik na odlasku” znači aktivni član sustava čiji trenutačni radni odnos završava zbog razloga koji nije ispunjavanje uvjeta za dopunsku mirovinu te koji se kreće među državama članicama;

               (h)

               „korisnik odgođene mirovine” znači bivši aktivni član sustava koji ima stečena prava na mirovinu u sustavu dopunskih mirovina te još ne prima dopunsku mirovinu iz tog sustava;

               (i)

               „prava na mirovinu u stanju mirovanja” znači stečena prava na mirovinu u sustavu u kojem ih je stekao korisnik odgođene mirovine;

               (j)

               „vrijednost prava na mirovinu u stanju mirovanja” znači kapitalizirana vrijednost prava na mirovinu izračunana u skladu s nacionalnim pravom i praksom.

         Članak 4.
   Uvjeti za stjecanje prava u okviru sustava dopunskih mirovina
   1.   Države članice poduzimaju sve potrebne mjere kako bi osigurale da:

               (a)

               ako se primjenjuje razdoblje za ostvarenje prava ili razdoblje čekanja, ili oboje, ukupno kombinirano razdoblje ni u kojem slučaju ne prelazi tri godine u slučaju radnika na odlasku;

               (b)

               ako je za ostvarenje prava na mirovinu određena minimalna dob, ta dob ne prelazi 21 godinu za radnike na odlasku;

               (c)

               ako radnik na odlasku još nema stečena prava na mirovinu po završetku radnog odnosa, sustav dopunskih mirovina nadoknadi doprinose koje je uplatio radnik na odlasku ili koji su uplaćeni za radnika na odlasku, u skladu s nacionalnim pravom ili kolektivnim sporazumima ili ugovorima, ili, ako radnik na odlasku snosi rizik ulaganja, bilo iznos uplaćenih doprinosa ili vrijednost ulaganja proizašlih iz tih doprinosa.

         2.   Države članice imaju mogućnost dopustiti socijalnim partnerima da u kolektivnom ugovoru odrede drukčije odredbe, u mjeri u kojoj te odredbe pružaju ne manje povoljnu zaštitu te ne stvaraju prepreke slobodi kretanja radnika.
   Članak 5.
   Očuvanje prava na mirovinu u stanju mirovanja
   1.   Podložno stavcima 3. i 4., države članice donose potrebne mjere kako bi osigurale da stečena prava na mirovinu radnika na odlasku mogu ostati u sustavu dopunskih mirovina u kojem su ona stečena. Početna vrijednost tih prava za potrebe stavka 2. izračunava se u trenutku završetka trenutačnog radnog odnosa radnika na odlasku.
   2.   Države članice, uzimajući u obzir prirodu pravila i prakse mirovinskog sustava, donose potrebne mjere kako bi osigurale da se s pravima na mirovinu u stanju mirovanja radnika na odlasku i osoba koje su ih nadživjele ili njihovim vrijednostima postupa u skladu s vrijednošću prava aktivnih članova sustava ili razvitkom mirovinskih davanja koja su trenutačno u isplati ili da se s njima postupa na druge načine koji se smatraju pravednima, kao što su:

               (a)

               ako su prava na mirovinu u sustavu dopunskih mirovina stečena kao pravo na nominalni iznos, čuvajući nominalnu vrijednost prava na mirovinu u stanju mirovanja;

               (b)

               ako se vrijednost stečenih prava na mirovinu promijeni tokom vremena, prilagođavajući vrijednost prava na mirovinu u stanju mirovanja primjenom:

                           i.

                           kamatne stope ugrađene u sustav dopunskih mirovina; ili

                           ii.

                           povrata ulaganja od sustava dopunskih mirovina;

                     ili

               (c)

               ako se vrijednost stečenih prava na mirovinu prilagodi, na primjer u skladu sa stopom inflacije ili razinama plaća, prilagođavajući na odgovarajući način vrijednost prava na mirovinu u stanju mirovanja, podložno svakoj proporcionalnoj granici postavljenoj nacionalnim pravom ili dogovorenoj od strane socijalnih partnera.

         3.   Države članice mogu dopustiti da sustavi dopunskih mirovina ne zadrže stečena prava radnika na odlasku već da radniku na odlasku plate, uz informirani pristanak radnika, uključujući s obzirom na primjenjive naknade, kapitalizirani iznos istovjetan vrijednosti stečenih prava na mirovinu, sve dok vrijednost stečenih prava na mirovinu ne prelazi prag koji je odredila dotična država članica. Država članica obavješćuje Komisiju o primijenjenom pragu.
   4.   Države članice imaju mogućnost dopustiti socijalnim partnerima da u kolektivnom ugovoru odrede drukčije odredbe, u mjeri u kojoj te odredbe pružaju ne manje povoljnu zaštitu te ne stvaraju prepreke slobodi kretanja radnika.
   Članak 6.
   Obavješćivanje
   1.   Države članice osiguravaju da aktivni članovi sustava mogu na zahtjev dobiti informacije o načinu na koji bi prekid radnog odnosa utjecao na njihova prava na dopunsku mirovinu.
   Posebno se pružaju informacije u vezi sa sljedećim:

               (a)

               uvjetima za stjecanje prava na dopunsku mirovinu te učincima njihove primjene nakon prekida radnog odnosa;

               (b)

               vrijednošću njihovih stečenih prava na mirovinu ili procjenom stečenih prava na mirovinu koja je provedena najviše 12 mjeseci prije datuma zahtjeva; i

               (c)

               uvjetima za buduće postupanje s pravima na mirovinu u stanju mirovanja.

         Ako sustav dopušta rano pristupanje stečenim pravima na mirovinu plaćanjem kapitaliziranog iznosa, dane informacije također obuhvaćaju pisanu izjavu u kojoj se navodi da bi član trebao razmisliti o traženju savjeta u vezi s ulaganjem tog kapitaliziranog iznosa u svrhe mirovinskog osiguranja.
   2.   Države članice osiguravaju da korisnici odgođenih mirovina na zahtjev dobiju informacije u vezi sa sljedećim:

               (a)

               vrijednošću njihovih prava na mirovinu u stanju mirovanja ili procjenom prava na mirovinu u stanju mirovanja koja je provedena najviše 12 mjeseci prije datuma zahtjeva; i

               (b)

               uvjetima za postupanje s pravima na mirovinu u stanju mirovanja.

         3.   U slučaju naknada za nadživjele osobe koje su povezane sa sustavima dopunskih mirovina, stavak 2. primjenjuje se na nadživjele korisnike s obzirom na plaćanje naknada za nadživjele osobe.
   4.   Informacije moraju biti jasne, pružene u pisanom obliku i u razumnom roku. Države članice mogu predvidjeti da se takve informacije ne moraju pružati više od jednom godišnje.
   5.   Obveze na temelju ovog članka ne dovode u pitanje te nadopunjuju obveze institucija za strukovno mirovinsko osiguranje iz članka 11. Direktive 2003/41/EZ.
   Članak 7.
   Minimalni zahtjevi i nesmanjivanje
   1.   Države članice mogu donijeti ili zadržati odredbe o stjecanju prava na dopunsku mirovinu od strane radnika, o očuvanju prava na dopunsku imovinu radnika na odlasku te o pravu aktivnih članova sustava kao i korisnika odgođenih mirovina na informacije koje su povoljnije od odredaba navedenih u ovoj Direktivi.
   2.   Prenošenje ove Direktive ni u kojem slučaju ne smije se koristiti kao razlog za smanjivanje postojećih prava na stjecanje i očuvanje dopunskih mirovina te prava članova sustava ili korisnika na informacije u državama članicama.
   Članak 8.
   Prenošenje
   1.   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 21. svibnja 2018. ili osiguravaju da socijalni partneri do tog datuma sporazumom uvedu potrebne odredbe. Države članice dužne su poduzeti potrebne mjere koje im omogućuju jamčenje rezultata propisanih ovom Direktivom. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   2.   Kad države članice donose mjere iz stavka 1., te mjere prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Načine tog upućivanja određuju države članice.
   Članak 9.
   Izvješće
   1.   Države članice Komisiji dostavljaju sve dostupne informacije u vezi s primjenom ove Direktive do 21. svibnja 2019.
   2.   Komisija do 21. svibnja 2020. sastavlja izvješće o primjeni ove Direktive te ga podnosi Europskom parlamentu, Vijeću i Europskom gospodarskom i socijalnom odboru.
   Članak 10.
   Stupanje na snagu
   Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
   Članak 11.
   Adresati
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Strasbourgu 16. travnja 2014.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         M. SCHULZ

            Za Vijeće

            Predsjednik

         D. KOURKOULAS

      (1)  SL C 185, 8.8.2006., str. 37.

      (2)  Stajalište Europskog parlamenta od 20. lipnja 2007. (SL C 146 E, 12.6.2008., str. 216.) i stajalište Vijeća u prvom čitanju od 17. veljače 2014. (SL C 77 E, 15.3.2014., str. 1.). Stajalište Europskog parlamenta od 16. travnja 2014. (još nije objavljeno u Službenom listu).

      (3)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koje se kreću unutar Zajednice (SL L 149, 5.7.1971., str. 2.).

      (4)  Uredba (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL L 166, 30.4.2004., str. 1.).

      (5)  Direktiva Vijeća 98/49/EZ od 29. lipnja 1998. o zaštiti prava na dopunsku mirovinu zaposlenih i samozaposlenih osoba koje se kreću unutar Zajednice (SL L 209, 25.7.1998., str. 46.).

      (6)  Direktiva 2003/41/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 3. lipnja 2003. o djelatnostima i nadzoru institucija za strukovno mirovinsko osiguranje (SL L 235, 23.9.2003., str. 10.).


title: Direktiva Vijeća 2001/114/EZ od 20. prosinca 2001. o određenim vrstama ugušćenog (kondenziranog) mlijeka i mlijeka u prahu za prehranu ljudi

text:
               03/Sv. 008

               HR

               Službeni list Europske unije

               241

         32001L0114

               L 015/19

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               20.12.2001.

      DIREKTIVA VIJEĆA 2001/114/EZ
   od 20. prosinca 2001.
   o određenim vrstama ugušćenog (kondenziranog) mlijeka i mlijeka u prahu za prehranu ljudi
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 37.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskoga i socijalnoga odbora (3),
   budući da:

               (1)

               Treba pojednostavniti određene vertikalne direktive o hrani kako bi se uzeli u obzir samo najvažniji zahtjevi koje proizvodi trebaju zadovoljiti, čime bi se omogućilo slobodno kretanje tih proizvoda na unutarnjem tržištu, u skladu sa zaključcima Europskoga vijeća održanog u Edinburgu 11. i 12. prosinca 1992., kako je potvrđeno zaključcima Europskoga vijeća u Bruxellesu 10. i 11. prosinca 1993.

               (2)

               Direktivu Vijeća 76/118/EEZ od 18. prosinca 1975. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na određene vrste ugušćenog (kondenziranog) mlijeka i mlijeka u prahu za prehranu ljudi (4), opravdava činjenica da bi razlike između nacionalnih zakonodavstava o ugušćenom (kondenziranom) mlijeku mogle dovesti do nepoštenog tržišnog natjecanja koje bi moglo zavarati potrošače i stoga imati izravni učinak na uspostavu i djelovanje zajedničkog tržišta.

               (3)

               Stoga se Direktivom 76/118/EEZ utvrđuju definicije i zajednička pravila koja uređuju sastav, proizvodne specifikacije i označivanje određenog ugušćenog (kondenziranog) mlijeka kako bi se osiguralo njegovo slobodno kretanje unutar Zajednice.

               (4)

               Direktivu 76/118/EEZ treba uskladiti s općim zakonodavstvom Zajednice o hrani, posebno sa zakonodavstvom o označivanju, odobrenim aditivima, higijenskim i zdravstvenim pravilima utvrđenim Direktivom Vijeća 92/46/EEZ (5).

               (5)

               Radi jasnoće, treba preinačiti Direktivu 76/118/EEZ s ciljem bolje dostupnosti pravilima o uvjetima proizvodnje i prodaje određenih vrsta ugušćenog (kondenziranog) mlijeka i mlijeka u prahu za prehranu ljudi.

               (6)

               Opća pravila o označivanju hrane, utvrđena Direktivom 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (6), trebaju se primjenjivati podložno određenim uvjetima.

               (7)

               Podložno Direktivi Vijeća 90/496/EEZ od 24. rujna 1990. o označivanju hranjive vrijednosti hrane (7), u nekim državama članicama odobreno je dodavanje vitamina proizvodima definiranim ovom Direktivom. Međutim, ne može se donijeti odluka o proširenju takvog odobrenja za Zajednicu u cjelini. Stoga države članice mogu odobriti ili zabraniti dodavanje vitamina svojim domaćim proizvodima, iako u svakom slučaju mora biti zajamčeno slobodno kretanje roba unutar Zajednice u skladu s pravilima i načelima koja proizlaze iz Ugovora.

               (8)

               Za proizvode namijenjene dojenčadi, primjenjuje se Direktiva Komisije 91/321/EEZ od 14. svibnja 1991. o uputama za hranu za dojenčad (8) i druge upute.

               (9)

               Sukladno načelima supsidijarnosti i proporcionalnosti propisanim člankom 5. Ugovora, države članice ne mogu na zadovoljavajući način postići cilj utvrđivanja zajedničkih definicija i pravila za dotične proizvode, kao i usklađivanje odredaba s općim zakonodavstvom Zajednice o hrani te se stoga, zbog prirode ove Direktive, to može bolje postići na razini Zajednice. U svrhu postizanja navedenog cilja, ova Direktiva ne prelazi okvire potrebnog.

               (10)

               Trebaju se usvojiti potrebne mjere za provedbu ove Direktive u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (9).

               (11)

               Kako bi se izbjeglo stvaranje novih zapreka slobodnom kretanju, države članice za predmetne proizvode trebaju se suzdržati od donošenja nacionalnih odredaba koje nisu propisane ovom Direktivom,

         DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Ova se Direktiva primjenjuje na ugušćeno (kondenzirano) mlijeko i mlijeko u prahu definirano u Prilogu I.
   Članak 2.
   Države članice, podložno Direktivi 90/496/EEZ, mogu odobriti dodavanje vitamina proizvodima definiranim u Prilogu I.
   Članak 3.
   Direktiva 2000/13/EZ primjenjuje se na proizvode definirane u Prilogu I. pod sljedećim uvjetima:

               1.

                           (a)

                           Nazivi proizvoda navedeni u Prilogu I. primjenjuju se samo na navedene proizvode i koriste se u trgovini za njihovo označivanje, ne dovodeći u pitanje podstavak (b);

                           (b)

                           Kao alternativa nazivima proizvoda navedenim u Prilogu II. podstavku (a), predviđen je popis posebnih naziva koji se mogu koristiti u jeziku i pod uvjetima utvrđenim u Prilogu II.

               2.

               Pri označivanju se mora navesti maseni udio mliječne masti u gotovom proizvodu, osim kad se radi o proizvodima definiranim u Prilogu I. stavku 1. točkama (d) i (g) i u Prilogu I. stavku 2. točki (d), te postotak bezmasne suhe tvari mlijeka u prahu u slučaju proizvoda definiranih u Prilogu I. stavku 1. Ovi se podaci navode pored trgovačkog naziva.

               3.

               U slučaju proizvoda definiranih u Prilogu I. stavku 2., pri označivanju se mora navesti preporučeni način razrjeđivanja ili rekonstitucije, uključujući podatke o udjelu masti u razrijeđenom ili rekonstituiranom proizvodu.

               4.

               Kada su proizvodi mase manje od 20 g po jedinici zapakirani u skupno pakiranje, potrebni podaci prema zahtjevima ovog članka trebaju se nalaziti samo na skupnom pakiranju, osim označivanja prema točki 1.(a).

               5.

               Pri označivanju proizvoda definiranih u Prilogu I. stavku 2. mora biti navedena oznaka „nije namijenjeno za prehranu dojenčadi mlađe od 12 mjeseci”.

         Članak 4.
   Za proizvode definirane u prilozima I. i II., države članice ne usvajaju nacionalne odredbe koje nisu predviđene ovom Direktivom.
   Članak 5.
   Mjere potrebne za provedbu ove Direktive koje se odnose na dolje navedena pitanja donose se u skladu s regulatornim postupcima navedenim u članku 6. stavku 2:

               —

               usklađivanje ove Direktive s općim zakonodavstvom Zajednice o prehrambenim proizvodima,

               —

               prilagodbe tehničkom napretku.

         Članak 6.
   1.   Komisiji pomaže Stalni odbor za hranu (dalje u tekstu „Odbor”) osnovan člankom 1. Odluke 69/414/EEZ (10).
   2.   Kod upućivanja na ovaj stavak primjenjuju se članci 5. i 7. Odluke 1999/468/EZ.
   Određuje se razdoblje od tri mjeseca utvrđeno u članku 5. stavku 6. Odluke 1999/468/EZ.
   3.   Odbor usvaja poslovnik.
   Članak 7.
   Ovime se stavlja izvan snage Direktiva 76/118/EEZ, s učinkom od 17. srpnja 2003. Upućivanja na direktivu stavljenu izvan snage tumače se kao upućivanja na ovu Direktivu.
   Članak 8.
   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom prije 17. srpnja 2003. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Mjere se primjenjuju kako bi se:

               —

               odobrila prodaja proizvoda definiranih u Prilogu I. ako su u skladu s definicijama i pravilima utvrđenim ovom Direktivom, s učinkom od 17. srpnja 2003.,

               —

               zabranila prodaja proizvoda koji nisu u skladu s ovom Direktivom, s učinkom od 17. srpnja 2004.

         Međutim, dozvoljena je prodaja proizvoda koji nisu u skladu s ovom Direktivom, ali koji su označeni prije 17. srpnja 2004. u skladu s Direktivom 76/118/EEZ do isteka zaliha.
   Kad države članice donose ove mjere, one prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Postupak za takvu uputu države članice.
   Članak 9.
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europskih zajednica.
   Članak 10.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 20. prosinca 2001.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         C. PICQUÉ

      (1)  SL C 231, 9.8.1996., str. 20.

      (2)  SL C 279, 1.10.1999., str. 95.

      (3)  SL C 56, 24.2.1997., str. 20.

      (4)  SL L 24, 30.1.1976., str. 49. Direktiva kako je zadnje izmijenjena 1994. Aktom o pristupanju.

      (5)  SL L 268, 14.9.1992., str. 1. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 94/71/EZ (SL L 368, 31.12.1994., str. 33.).

      (6)  SL L 109, 6.5.2000., str. 29.

      (7)  SL L 276, 6.10.1990., str. 40.

      (8)  SL L 175, 4.7.1991., str. 35. Direktiva kako je zadnje izmijenjena Direktivom 1999/50/EZ (SL L 139, 2.6.1999., str. 29.).

      (9)  SL L 184, 17.7.1999., str. 23.

      (10)  SL L 291, 19.11.1969., str. 9.
   PRILOG I.
   DEFINICIJE PROIZVODA I NAZIVI PROIZVODA
   1.   Ugušćeno (kondenzirano) mlijeko
   Znači zaslađeni ili nezaslađeni tekući proizvod izravno dobiven djelomičnim isparavanjem vode iz punomasnog, djelomično obranog ili obranog mlijeka ili smjese tih proizvoda, uz mogući dodatak vrhnja ili mlijeka u prahu, dodatak mlijeka u prahu gotovom proizvodu ne smije biti veći od 25 % ukupne suhe tvari mlijeka.

               —

               Vrste kondenziranog nezaslađenog mlijeka:

                           (a)

                           Ugušćeno (kondenzirano) ekstra-masno mlijeko
                           Ugušćeno (kondenzirano) mlijeko čiji maseni udio masti iznosi najmanje 15 % te čiji maseni udio ukupne suhe tvari mlijeka iznosi najmanje 26,5 %.

                           (b)

                           Ugušćeno (kondenzirano) mlijeko
                           Ugušćeno (kondenzirano) mlijeko čiji maseni udio masti iznosi najmanje 7,5 % te čiji maseni udio ukupne suhe tvari mlijeka iznosi najmanje 25 %.

                           (c)

                           Ugušćeno (kondenzirano) djelomično obrano mlijeko
                           Ugušćeno (kondenzirano) mlijeko čiji maseni udio masti iznosi najmanje 1 %, a najviše 7,5 % te čiji maseni udio ukupne suhe tvari mlijeka iznosi najmanje 20 %.

                           (d)

                           Ugušćeno (kondenzirano) obrano mlijeko
                           Ugušćeno (kondenzirano) mlijeko čiji maseni udio masti iznosi najviše 1 % te čiji maseni udio ukupne suhe tvari mlijeka iznosi najmanje 20 %.

               —

               Vrste ugušćenog (kondenziranog) zaslađenog mlijeka

                           (e)

                           Ugušćeno (kondenzirano) zaslađeno mlijeko
                           Ugušćeno (kondenzirano) mlijeko s dodatkom saharoze (polubijeli šećer, bijeli šećer ili ekstra bijeli šećer) čiji maseni udio masti iznosi najmanje 8 % te čiji maseni udio ukupne suhe tvari mlijeka iznosi najmanje 28 %.

                           (f)

                           Ugušćeno (kondenzirano), zaslađeno, djelomično obrano mlijeko
                           Ugušćeno (kondenzirano) mlijeko s dodatkom saharoze (polubijeli šećer, bijeli šećer ili ekstra bijeli šećer) čiji maseni udio masti iznosi najmanje 1 %, a najviše 8 % te čiji maseni udio ukupne suhe tvari mlijeka iznosi najmanje 24 %.

                           (g)

                           Ugušćeno (kondenzirano) zaslađeno, obrano mlijeko
                           Ugušćeno (kondenzirano) mlijeko s dodatkom saharoze (polubijeli šećer, bijeli šećer ili ekstra bijeli šećer) čiji maseni udio masti iznosi najviše 1 % te čiji maseni udio ukupne suhe tvari mlijeka iznosi najmanje 24 %.

         2.   Mlijeko u prahu
   Znači proizvod u prahu dobiven izravno isparavanjem vode iz mlijeka, djelomično ili potpuno obranog mlijeka, vrhnja ili smjese ovih proizvoda, u kojem maseni udio vode ne prelazi 5 % u gotovom proizvodu.

               (a)

               Ekstra-masno mlijeko u prahu
               Mlijeko u prahu čiji maseni udio masti iznosi najmanje 42 %.

               (b)

               Punomasno mlijeko u prahu
               Mlijeko u prahu čiji maseni udio masti iznosi najmanje 26 %, a najviše 42 %.

               (c)

               Djelomično obrano mlijeko u prahu
               Mlijeko u prahu čiji maseni udio masti iznosi više od 1,5 % i manje od 26 %.

               (d)

               Obrano mlijeko u prahu
               Mlijeko u prahu čiji maseni udio masti iznosi najviše 1,5 %.

         3.   Postupci obrade

               (a)

               Za proizvodnju proizvoda definiranih u stavku 1. točkama (e) do (g) dopuštena je dodatna količina laktoze čiji maseni udio u gotovom proizvodu ne prelazi 0,03 %.

               (b)

               Ne dovodeći u pitanje Direktivu 92/46/EEZ od 16. lipnja 1992. o utvrđivanju zdravstvenih pravila za proizvodnju i stavljanje na tržište sirovog mlijeka, toplinski obrađenog mlijeka i proizvoda na bazi mlijeka, postići će se konzerviranje proizvoda navedenih u stavcima 1. i 2:

                           —

                           termičkom obradom (sterilizacija, UHT metoda itd.) za proizvode navedene u stavku 1. točkama (a) do (d)

                           —

                           dodatkom saharoze, za proizvode navedene u stavku 1. točkama (e) do (g)

                           —

                           postupkom dehidracije, za proizvode navedene u stavku 2.

         4.   Dopušteni dodaci
   Sukladno članku 2., odobreno je dodavanje vitamina za proizvode navedene u ovom Prilogu, u skladu s Direktivom 90/496/EEZ.
   PRILOG II.
   SPECIFIČNI NAZIVI ZA ODREĐENE PROIZVODE NAVEDENE U PRILOGU I.

               (a)

               Engleski naziv „evaporated milk” znači proizvod definiran u Prilogu I. stavku 2. točki (b) čiji maseni udio masti iznosi najmanje 9 %, a maseni udio ukupne suhe tvari mlijeka i 31 %.

               (b)

               Francuski nazivi „lait demi-écrémé concentré” i „lait demi-écrémé concentré non sucré”, španjolski naziv „leche evaporada semidesnatada”, nizozemski nazivi „geëvaporeerde halfvolle melk” ili „halfvolle koffiemelk” i engleski naziv „evaporated semi-skimmed milk” znači proizvod definiran u Prilogu I. stavku 1. točki (c) čiji maseni udio masti iznosi između 4 % i 4,5 a maseni udio ukupne suhe tvari mlijeka iznosi najmanje 24 %.

               (c)

               Danski naziv „kondenseret kaffeflde” i njemački naziv „kondensierte Kaffeesahne” znači proizvod definiran u Prilogu I. stavku 2. točki (a).

               (d)

               Danski naziv „fldepulver”, njemački nazivi „Rahmpulver” i „Sahnepulver”, francuski naziv „crème en poudre”, nizozemski naziv „roompoeder”, švedski naziv „gräddpulver” i finski naziv „kermajauhe” znači proizvod definiran u Prilogu I. stavku 2. točki (a).

               (e)

               Francuski naziv „lait demi-écrémé concentré sucré”, španjolski naziv „leche condensada semidesnatada” i nizozemski naziv „gecondenseerde halfvolle melk met suiker” znači proizvod definiran u Prilogu I. stavku 1. točki (f) čiji maseni udio masti iznosi između 4 % i 4,5, a maseni udio ukupne suhe tvari mlijeka iznosi najmanje 28 %.

               (f)

               Francuski naziv „lait demi-écrémé en poudre”, nizozemski naziv „halfvolle melkpoeder” i engleski naziv „semi-skimmed milk powder” ili „dried semi-skimmed milk” znači proizvod definiran u Prilogu I. stavku 2. točki (c) čiji maseni udio masti iznosi između 14 % i 16 %.

               (g)

               Portugalski naziv „leite em pó meio gordo” znači proizvod definiran u Prilogu I. stavku 2. točki (c) čiji maseni udio masti iznosi između 13 % i 26 %.

               (h)

               Nizozemski naziv „koffiemelk” znači proizvod određen u Prilogu I. stavku 2. točki (b).

               (i)

               Finski naziv „rasvaton maitojauhe” znači proizvod definiran u Prilogu I. stavku 2. točki (d).

               (j)

               Španjolski naziv „leche en polvo semidesnatada” znači proizvod definiran u Prilogu I. stavku 2. točki (c) čiji maseni udio masti iznosi između 10 % i 16 %.