title: 91/271/EEZ: Direktiva Vijeća od 21. svibnja 1991. o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda

text:
               15/Sv. 001

               HR

               Službeni list Europske unije

               5

         31991L0271

               L 135/40

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               21.05.1991.

      DIREKTIVA VIJEĆA

   od 21. svibnja 1991.
   o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda
   (91/271/EEZ)
   VIJEĆE EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njegov članak 130.s,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (2),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (3),
   budući da je Rezolucijom Vijeća od 28. lipnja 1988. o zaštiti Sjevernog mora i drugih voda Zajednice (4) Komisija pozvana predati prijedloge mjera potrebnih na razini Zajednice za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda;
   budući da onečišćenje zbog nedovoljnog pročišćavanja otpadnih voda u jednoj državi članici često utječe na vode drugih država članica; budući da je u skladu s člankom 130.r potrebno poduzeti mjere na razini Zajednice;
   budući da radi sprečavanja štetnog utjecaja odlaganja nedovoljno pročišćenih komunalnih otpadnih voda na okoliš postoji opća potreba za sekundarnim pročišćavanjem komunalnih otpadnih voda;
   budući da je u osjetljivim područjima potrebno zahtijevati strože pročišćavanje; budući da bi se u nekim manje osjetljivim područjima primarno pročišćavanje moglo smatrati primjerenim;
   budući da bi industrijske otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave kao i ispuštanje otpadnih voda i odlaganje mulja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda trebalo biti usklađeno s općim pravilima ili propisima i/ili određenim ovlaštenjima;
   budući da bi ispuštanje iz određenih industrijskih sektora biorazgradivih industrijskih otpadnih voda koje ne ulaze u stanice za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda prije ispuštanja u prihvatne vode trebalo podvrći odgovarajućim zahtjevima;
   budući da treba poticati recikliranje mulja nastalog pročišćavanjem otpadnih voda; budući da bi odlaganje mulja u površinske vode trebalo postupno prestati;
   budući da je potrebno praćenje stanica za pročišćavanje, prihvatne vode i odlaganje mulja kako bi se osigurala zaštita okoliša od štetnih utjecaja ispuštanja otpadnih voda;
   budući da je važno osigurati da podaci o odlaganju otpadnih voda i mulja budu na raspolaganju javnosti u obliku periodičnih izvještaja;
   budući da bi države članice trebale utvrditi nacionalne programe za provedbu ove Direktive i predstaviti ih Komisiji;
   budući da bi trebalo osnovati Odbor koji bi pomagao Komisiji u pitanjima vezanima uz primjenu ove Direktive i njezinu prilagodbu tehničkom napretku,
   DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   Ova se Direktiva odnosi na prikupljanje, pročišćavanje i ispuštanje komunalnih otpadnih voda te pročišćavanje i ispuštanje otpadnih voda iz određenih industrijskih sektora.
   Cilj Direktive je zaštita okoliša od štetnih utjecaja ispuštanja gore navedenih otpadnih voda.
   Članak 2.
   Za potrebe ove Direktive:

               1.

               „komunalne otpadne vode” su otpadne vode iz kućanstava ili mješavina otpadnih voda iz kućanstava s industrijskim otpadnim vodama i/ili oborinskim vodama;

               2.

               „otpadne vode iz kućanstava” su otpadne vode iz stambenih objekata i uslužnih objekata koje potječu uglavnom iz ljudskog metabolizma i iz kućanskih aktivnosti;

               3.

               „industrijske otpadne vode” su sve otpadne vode koje se ispuštaju iz prostora korištenih za obavljanje bilo kakve poslovne djelatnosti osim kućnih otpadnih voda i oborinskih voda;

               4.

               „aglomeracija” je područje gdje su stanovništvo i/ili gospodarske djelatnosti dovoljno koncentrirane da se komunalne otpadne vode mogu prikupljati i odvoditi do stanice za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda ili do krajnje točke ispuštanja;

               5.

               „sabirni sustav” je sustav odvodâ u kojima se prikupljaju i odvode komunalne otpadne vode;

               6.

               „1 p.e. (populacijski ekvivalent)” je organsko biorazgradivo opterećenje koje ima petodnevnu biokemijsku potražnju kisika (BPK5) od 60 g kisika dnevno;

               7.

               „primarno pročišćavanje” je pročišćavanje komunalnih otpadnih voda fizičkim i/ili kemijskim procesom koji obuhvaća taloženje suspendiranih krutih tvari ili druge procese u kojima se BPK5 ulaznih otpadnih voda smanjuje za najmanje 20 % prije ispuštanja, a ukupne suspendirane krute tvari ulaznih otpadnih voda se smanjuju za najmanje 50 %;

               8.

               „sekundarno pročišćavanje” je pročišćavanje komunalnih otpadnih voda procesom koji općenito obuhvaća biološko pročišćavanje sa sekundarnim taloženjem ili druge procese u kojima se poštuju zahtjevi utvrđeni u tablici 1. Priloga I.;

               9.

               „odgovarajuće pročišćavanje” je pročišćavanje komunalnih otpadnih voda bilo kojim procesom i/ili sustavom odlaganja koji nakon ispuštanja omogućuje da prihvatne vode zadovoljavaju odgovarajuće ciljeve kvalitete i odgovarajuće odredbe ove i drugih direktiva Zajednice;

               10.

               „mulj” je preostali mulj, obrađen ili neobrađen, iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda;

               11.

               „eutrofikacija” je obogaćivanje voda hranjivim tvarima, osobito spojevima dušika i/ili fosfora, što uzrokuje ubrzani rast algi i viših oblika biljnog života koji dovodi do neželjenog poremećaja ravnoteže organizama prisutnih u vodi i kvalitete predmetne vode;

               12.

               „estuarij” je prijelazno područje na ušću rijeke između slatke vode i obalnih morskih voda. Države članice će utvrditi vanjske (morske) granice estuarija u svrhe ove Direktive kao dio programa za primjenu u skladu s odredbama članka 17. stavaka 1. i 2.;

               13.

               „obalne vode” su vode izvan razine najnižeg vodostaja ili vanjske granice estuarija.

         Članak 3.
   1.   Države članice će osigurati da sve aglomeracije dobiju sabirne sustave komunalnih otpadnih voda,

               —

               najkasnije do 31. prosinca 2000. za one s populacijskim ekvivalentom (p.e.) od više od 15 000, i

               —

               najkasnije do 31. prosinca 2005. za one s p.e. između 2 000 i 15 000.

         Za komunalne otpadne vode koje se ispuštaju u prihvatne vode koje se smatraju „osjetljivim područjima” definiranima u članku 5., države članice će osigurati sabirne sustave najkasnije do 31. prosinca 1998. za aglomeracije s više od 10 000 p.e.
   Ako uspostavljanje sabirnog sustava nije opravdano, bilo stoga što ne bi proizvelo nikakvu korist za okoliš ili stoga što bi značilo prekomjeran trošak, potrebno je koristiti pojedinačne sustave ili druge odgovarajuće sustave kojima se postiže ista razina zaštite okoliša.
   2.   Sabirni sustavi opisani u stavku 1. moraju ispunjavati zahtjeve iz Priloga I. dijela A. Ti se zahtjevi mogu mijenjati u skladu s postupkom utvrđenim u članku 18.
   Članak 4.
   1.   Države članice će osigurati da se komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave prije ispuštanja podvrgnu sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju kako slijedi:

               —

               najkasnije do 31. prosinca 2000. za sva ispuštanja iz aglomeracija s više od 15 000 p.e.,

               —

               najkasnije do 31. prosinca 2005. za sva ispuštanja iz aglomeracija s p.e. između 10 000 i 15 000,

               —

               najkasnije do 31. prosinca 2005. za ispuštanja u slatke vode i estuarije iz aglomeracija s p.e. između 2 000 i 10 000.

         2.   Ispuštanja komunalnih otpadnih voda u vode koje se nalaze u planinskim predjelima (iznad 1 500 m nadmorske visine) gdje je teško primijeniti učinkovito biološko pročišćavanje zbog niskih temperatura mogu se podvrći manje strogom pročišćavanju od onog propisanog u stavku 1., pod uvjetom da se podrobnim studijama naznači da to ispuštanje nema štetan utjecaj na okoliš.
   3.   Ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda opisanih u stavcima 1. i 2. moraju zadovoljavati odgovarajuće zahtjeve iz Priloga I. dijela B. Ti se zahtjevi mogu mijenjati u skladu s postupkom utvrđenim u članku 18.
   4.   Opterećenje izraženo u p.e. obračunava se na temelju maksimalnog prosječnog tjednog opterećenja koje ulazi u stanicu za pročišćavanje tijekom godine, isključujući neuobičajene situacije poput obilnih kiša.
   Članak 5.
   1.   Za potrebe stavka 2., države članice će do 31. prosinca 1993. utvrditi osjetljiva područja prema mjerilima utvrđenima u Prilogu II.
   2.   Države članice će osigurati da se komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave prije ispuštanja u osjetljiva područja podvrgnu strožem pročišćavanju od onog opisanog u članku 4. najkasnije do 31. prosinca 1998. za sva ispuštanja iz aglomeracija s više od 10 000 p.e.
   3.   Ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda opisana u stavku 2. moraju zadovoljavati odgovarajuće zahtjeve iz Priloga I. dijela B. Ti se zahtjevi mogu mijenjati u skladu s postupkom utvrđenim u članku 18.
   4.   Alternativno, zahtjevi za pojedine stanice utvrđeni u gornjim stavcima 2. i 3. ne moraju se primijeniti u osjetljivim područjima ako se može dokazati da je minimalni postotak smanjenja ukupnog opterećenja koje ulazi u stanice za pročišćavanje otpadnih voda u tom području najmanje 75 % za ukupni fosfor i najmanje 75 % za ukupni dušik.
   5.   Ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda koja se nalaze u odgovarajućim područjima zahvata osjetljivih područja i koja doprinose onečišćenju tih područja podliježu stavcima 2., 3. i 4.
   U slučajevima kad se područja zahvata u cijelosti ili djelomično nalaze u drugoj državi članici primjenjuje se članak 9.
   6.   Države članice će osigurati da se utvrđivanje osjetljivih područja preispita u vremenskim razmacima od najviše četiri godine.
   7.   Države članice će osigurati da područja utvrđena kao osjetljiva nakon razmatranja iz stavka 6. u roku od sedam godina ispunjavaju gornje zahtjeve.
   8.   Država članica ne mora utvrditi osjetljiva područja u svrhe ove Direktive ako primjenjuje pročišćavanje utvrđeno u stavcima 2., 3. i 4. na cijelom svom području.
   Članak 6.
   1.   Za potrebe stavka 2., države članice mogu do 31. prosinca 1993. utvrditi manje osjetljiva područja u skladu s mjerilima utvrđenima u Prilogu II.
   2.   Ispuštanja komunalnih otpadnih voda iz aglomeracija s između 10 000 i 150 000 p.e. u obalne vode i ona iz aglomeracija s p.e. između 2 000 i 10 000 u estuarije smještene u područjima opisanima u stavku 1. mogu se podvrći pročišćavanju koje je manje strogo od onog utvrđenog u članku 4. pod uvjetom:

               —

               da se tako ispuštene otpadne vode podvrgnu barem primarnom pročišćavanju utvrđenom u članku 2. stavku 7. u skladu s kontrolnim postupcima utvrđenima u Prilogu I. dijelu D,

               —

               da opsežne studije pokažu da ta ispuštanja neće štetno utjecati na okoliš.

         Države članice Komisiji dostavljaju sve bitne podatke o gore navedenim studijama.
   3.   Ako Komisija smatra da nisu ispunjeni uvjeti iz stavka 2., dostavlja Vijeću odgovarajući prijedlog.
   4.   Države članice osiguravaju da se utvrđenje manje osjetljivih područja preispituje u razmacima od najviše četiri godine.
   5.   Države članice osiguravaju da područja koja više nisu utvrđena kao manje osjetljiva u roku od sedam godina na odgovarajući način zadovoljavaju zahtjeve članaka 4. i 5.
   Članak 7.
   Države članice osiguravaju da se do 31. prosinca 2005. komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave prije ispuštanja podvrgnu odgovarajućem pročišćavanju utvrđenom u članku 2. stavku 9. u sljedećim slučajevima:

               —

               za ispuštanja u slatke vode i estuarije iz aglomeracija s manje od 2 000 p.e.,

               —

               za ispuštanja u obalne vode iz aglomeracija s manje od 10 000 p.e.

         Članak 8.
   1.   Države članice mogu, u iznimnim slučajevima, zbog tehničkih problema i za zemljopisno utvrđene skupine stanovništva, dostaviti poseban zahtjev Komisiji za dulji rok za usklađivanje s člankom 4.
   2.   U tom zahtjevu, za koji se moraju propisno navesti razlozi, moraju se navesti tehničke teškoće s kojima se susreću i predložiti program djelovanja s odgovarajućim vremenskim rasporedom za provedbu cilja ove Direktive. Taj raspored uključuje se u program za provedbu iz članka 17.
   3.   Prihvatiti se mogu samo tehnički razlozi i produljeni rok iz stavka 1. ne može se produljiti preko 31. prosinca 2005.
   4.   Komisija će proučiti taj zahtjev i poduzeti odgovarajuće mjere u skladu s postupkom utvrđenim u članku 18.
   5.   U izuzetnim okolnostima, kad se može dokazati da naprednije pročišćavanje ne bi donijelo nikakve koristi za okoliš, ispuštanje u manje osjetljiva područja otpadnih voda iz aglomeracija s više od 150 000 p.e. može se podvrći pročišćavanju utvrđenom u članku 6. za otpadne vode iz aglomeracija s između 10 000 i 150 000 p.e.
   U takvim okolnostima, države članice će ranije dostaviti odgovarajuću dokumentaciju Komisiji. Komisija će razmotriti predmet i poduzeti odgovarajuće mjere u skladu s postupkom utvrđenim u članku 18.
   Članak 9.
   Ako su vode u području nadležnosti države članice pod štetnim utjecajem ispuštanja komunalnih otpadnih voda iz druge države članice, država članica čije vode su pod utjecajem može obavijestiti drugu državu članicu i Komisiju o bitnim činjenicama.
   Države članice na koje se to odnosi će se organizirati, ako je potrebno s Komisijom, u sporazumnom djelovanju kako bi utvrdile ta ispuštanja i mjere koje treba poduzeti na izvoru radi zaštite voda koje su pod utjecajem radi osiguranja usklađenosti s odredbama ove Direktive.
   Članak 10.
   Države članice će osigurati da se stanice za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda izgrađene radi ispunjenja zahtjeva članaka 4., 5., 6. i 7. konstruiraju, izgrade, vode i održavaju kako bi se osigurala dovoljna provedba u svim normalnim lokalnim klimatskim uvjetima. Pri konstruiranju stanica, moraju se uzeti u obzir sezonske varijacije opterećenja.
   Članak 11.
   1.   Države članice osiguravaju da do 31. prosinca 1993. ispuštanje industrijskih otpadnih voda u sabirne sustave i stanice za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda bude u skladu s prethodnim propisima i/ili posebnim ovlaštenjima nadležne institucije ili odgovarajućeg tijela.
   2.   Propisi i/ili posebno ovlaštenje moraju biti u skladu sa zahtjevima Priloga I. dijela C. Ti se zahtjevi mogu mijenjati u skladu s postupkom utvrđenim u članku 18.
   3.   Propisi i posebno ovlaštenje preispituju se i prema potrebi usklađuju u redovitim vremenskim razmacima.
   Članak 12.
   1.   Pročišćene otpadne vode ponovno će se koristiti kad god je moguće. Putovi odlaganja moraju biti takvi da se minimaliziraju štetni utjecaji na okoliš.
   2.   Nadležne institucije ili odgovarajuća tijela osigurat će da odlaganje otpadnih voda iz stanica za pročišćavanje otpadnih voda podliježe prethodnim propisima i/ili posebnom ovlaštenju.
   3.   Prethodni propisi i/ili posebno ovlaštenje za ispuštanje iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda doneseni temeljem stavka 2. za ispuštanja u slatke vode i estuarije u aglomeracijama od 2 000 do 10 000 p.e. odnosno za sva ispuštanja u aglomeracijama od 10 000 p.e. ili više, sadrže uvjete radi ispunjenja odgovarajućih zahtjeva iz Priloga I. dijela B. Ti se zahtjevi mogu mijenjati u skladu s postupkom utvrđenim u članku 18.
   4.   Propisi i/ili ovlaštenje preispituju se i po potrebi usklađuju u redovitim vremenskim razmacima.
   Članak 13.
   1.   Države članice će osigurati da do 31. prosinca 2000. biorazgradive industrijske otpadne vode iz postrojenja koja pripadaju u industrijske sektore navedene u Prilogu III. i koje ne ulaze u stanice za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda prije ispuštanja u prihvatne vode, prije ispuštanja budu u skladu s uvjetima utvrđenima u prethodnim propisima i/ili posebnom ovlaštenju od strane nadležne institucije ili odgovarajućeg tijela, vezano uz sva ispuštanja iz postrojenja koja 4 000 p.e. ili više.
   2.   Do 31. prosinca 1993. nadležna institucija ili odgovarajuće tijelo svake države članice utvrdit će zahtjeve koji odgovaraju prirodi pojedine industrijske grane za ispuštanje tih otpadnih voda.
   3.   Komisija će provesti usporedbu zahtjeva država članica do 31. prosinca 1994. Objavit će rezultate u izvještaju i ako je potrebno dati odgovarajući prijedlog.
   Članak 14.
   1.   Mulj nastao pročišćavanjem otpadnih voda ponovno će se koristiti kad god je moguće. Putovi odlaganja moraju biti takvi da se minimaliziraju štetni utjecaji na okoliš.
   2.   Nadležne institucije ili odgovarajuća tijela osigurat će da prije 31. prosinca 1998. odlaganje mulja iz stanica za pročišćavanje otpadnih voda podliježe općim pravilima ili registraciji ili ovlaštenju.
   3.   Države članice će osigurati da do 31. prosinca 1998. odlaganje mulja u površinske vode izbacivanjem iz brodova, ispuštanjem iz cjevovoda ili drugim načinima postupno prestane.
   4.   Do ukidanja načina odlaganja navedenih u stavku 3., države članice će osigurati da se ukupna količina toksičnih, trajnih ili bionakupljajućih materijala u mulju koji se odlaže u površinske vode odobri za odlaganje i postupno smanjuje.
   Članak 15.
   1.   Nadležne institucije ili odgovarajuća tijela prate:

               —

               ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda radi provjere pridržavanja zahtjeva iz Priloga I. dijela B u skladu s kontrolnim postupcima utvrđenima u Prilogu I. dijelu D,

               —

               količine i sastav mulja koji se odlaže u površinske vode.

         2.   Nadležne institucije ili odgovarajuća tijela prate vode koje se ispuštaju iz stanice za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda i usmjeravaju ispuštanja opisana u članku 13. u slučajevima kad se može očekivati da će prihvatni okoliš biti pod značajnim utjecajem.
   3.   U slučaju ispuštanja koje je u skladu s odredbama članka 6. i u slučaju odlaganja u površinske vode, države članice prate i provode sve druge bitne studije radi provjere da ispuštanje ili odlaganje nema štetan utjecaj na okoliš.
   4.   Podaci koje prikupljaju nadležne institucije ili odgovarajuća tijela u skladu sa stavcima 1., 2. i 3. zadržat će se u državi članici i dati na raspolaganje Komisiji u roku od šest mjeseci od primitka zahtjeva.
   5.   Smjernice o praćenju navedenom u stavcima 1., 2. i 3. mogu se formulirati u skladu s postupkom utvrđenim u članku 18.
   Članak 16.
   Bez utjecaja na primjenu odredaba Direktive Vijeća 90/313/EEZ od 7. lipnja 1990. o slobodi pristupa informacijama o okolišu (5), države članice osiguravaju da svake dvije godine odgovarajuće institucije ili tijela objavljuju izvještaje o stanju odlaganja komunalnih otpadnih voda i mulja na njihovim područjima. Te izvještaje države članice prenose Komisiji čim ih objave.
   Članak 17.
   1.   Države članice će do 31. prosinca 1993. utvrditi program za primjenu ove Direktive.
   2.   Države članice će do 30. lipnja 1994. dati Komisiji podatke o programu.
   3.   Prema potrebi, države članice će svake dvije godine do 30. lipnja dostaviti Komisiji ažurirane podatke iz stavka 2.
   4.   Metode i obrasci koji se usvajaju za izvještavanje o nacionalnim programima utvrđuju se u skladu s postupkom navedenim u članku 18. Sve izmjene tih metoda i obrazaca usvajaju se u skladu s istim postupkom.
   5.   Komisija će svake dvije godine preispitati i procijeniti primljene podatke u skladu s gornjim stavcima 2. i 3. i objaviti izvještaj o tome.
   Članak 18.
   1.   Komisiji pomaže Odbor sastavljen od predstavnika država članica pod predsjedavanjem predstavnika Komisije.
   2.   Predstavnik Komisije dostavlja odboru nacrt mjera koje treba poduzeti. Odbor donosi svoje mišljenje o nacrtu unutar vremenskih granica koje utvrdi predsjednik prema hitnosti predmeta. Mišljenje donosi većina utvrđena u članku 148. stavku 2. Ugovora u slučaju odluka koje je Vijeće dužno donijeti na prijedlog Komisije. Glasovi predstavnika država članica unutar odbora ponderiraju se na način utvrđen u tom članku. Predsjednik nema pravo glasa.

               3.

                           (a)

                           Komisija usvaja predviđene mjere ako su u skladu s mišljenjem Odbora.

                           (b)

                           Ako predviđene mjere nisu u skladu s mišljenjem Odbora, ili ako se ne dostavi nikakvo mišljenje, Komisija bez odlaganja dostavlja Vijeću prijedlog vezano uz mjere koje se trebaju poduzeti. Vijeće odlučuje kvalificiranom većinom.

         Ako, po isteku razdoblja od tri mjeseca od datuma upućivanja Vijeću, Vijeće nije odlučilo, predložene mjere usvaja Komisija, osim ako je Vijeće odlučilo protiv navedenih mjera običnom većinom.
   Članak 19.
   1.   Države članice donose potrebne zakone i druge propise kako bi se uskladili s odredbama ove Direktive do 30. lipnja 1993. One će o tome odmah obavijestiti Komisiju.
   2.   Kada države članice donesu mjere iz stavka 1., te će mjere prilikom njihove službene objave sadržavati uputu na ovu Direktivu ili će se uz njih navesti takva uputa. Načine tog upućivanja predvidjet će države članice.
   3.   Države članice će Komisiji dostaviti tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje usvoje u području na koje se odnosi ova Direktiva.
   Članak 20.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Bruxellesu 21. svibnja 1991.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         R. STEICHEN

      (1)  SL C 1, 4.1.1990., str. 20. i

      SL C 287, 15.11.1990., str. 11.

      (2)  SL C 260, 15.10.1990., str. 185.

      (3)  SL C 168, 10.7.1990., str. 36.

      (4)  SL C 209, 9.8.1988., str. 3.

      (5)  SL L 158, 23.6.1990., str. 56.
   PRILOG I.
   ZAHTJEVI ZA KOMUNALNE OTPADNE VODE

      A.   Sabirni sustavi
       (1)

   Sabirni sustavi moraju ispunjavati zahtjeve pročišćavanja otpadnih voda.
   Konstrukcija, izgradnja i održavanje sabirnih sustava mora se provoditi u skladu s najboljim tehničkim spoznajama bez uzrokovanja prekomjernih troškova, osobito glede:

               —

               zapremine i svojstava komunalnih otpadnih voda,

               —

               sprečavanja istjecanja,

               —

               ograničenja onečišćenja prihvatnih voda zbog prelijevanja u slučaju oluja.

      B.   Ispuštanje iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda u prihvatne vode
       (1)

               1.

               Stanice za pročišćavanje otpadnih voda moraju se osmisliti ili modificirati tako da se prije ispuštanja u prihvatne vode mogu dobiti ogledni uzorci ulaznih otpadnih voda ili pročišćene vode koja otječe.

               2.

               Ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda podvrgnutih pročišćavanju u skladu s člancima 4. i 5. moraju ispunjavati zahtjeve utvrđene u tablici 1.

               3.

               Ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda u osjetljiva područja koja podliježu eutrofikaciji navedena u Prilogu II. dijelu A točki (a) moraju osim toga ispunjavati zahtjeve prikazane u tablici 2. ovog Priloga.

               4.

               Stroži zahtjevi od onih prikazanih u tablici 1. i/ili tablici 2. primjenjuju se kada je potrebno osigurati da prihvatne vode zadovoljavaju sve druge bitne Direktive.

               5.

               Točke ispuštanja komunalnih otpadnih voda će se izabrati, ako je ikako moguće, tako da se minimaliziraju učinci na prihvatne vode.

      C.   Industrijske otpadne vode

   Industrijske otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave i stanice za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda podliježu onakvom prethodnom pročišćavanju kakvo je potrebno da bi se:

               —

               zaštitilo zdravlje radnika koji rade u sabirnim sustavima i stanicama za pročišćavanje,

               —

               osiguralo da se ne oštete sabirni sustavi, stanice za pročišćavanje otpadnih voda i s njima povezana oprema,

               —

               osiguralo da se ne ometa rad stanica za pročišćavanje otpadnih voda i obradu mulja,

               —

               osiguralo da ispuštanja iz stanica za pročišćavanje ne utječu štetno na okoliš ili sprečavaju da prihvatne vode zadovoljavaju druge direktive Zajednice,

               —

               osiguralo da se mulj može sigurno odlagati na ekološki prihvatljiv način.

      D.   Referentne metode za praćenje i procjenu rezultata

   1.   Države članice osiguravaju da se primijeni metoda praćenja koja odgovara barem niže opisanoj razini zahtjeva.
   Metode različite od onih navedenih u stavcima 2., 3. i 4. mogu se koristiti pod uvjetom da se može dokazati da se dobivaju ekvivalentni rezultati.
   Države članice dostavljaju Komisiji sve bitne podatke o primijenjenoj metodi. Ako Komisija smatra da zahtjevi iz stavaka 2., 3. i 4. nisu zadovoljeni, dostavlja odgovarajući prijedlog Vijeću.
   2.   Uzorci razmjerni protoku ili na osnovi vremena kroz 24-satno razdoblje prikupljaju se na istoj dobro određenoj točki na izlazu i prema potrebi na ulazu u stanicu za pročišćavanje radi praćenja pridržavanja zahtjeva za ispuštene otpadne vode utvrđenih u ovoj Direktivi.
   Primjenjivat će se dobra međunarodna laboratorijska praksa usmjerena na minimaliziranje degradacije uzoraka između prikupljanja i analize.
   3.   Minimalni godišnji broj uzoraka utvrđuje se prema veličini stanice za pročišćavanje i prikuplja u redovnim vremenskim razmacima tijekom godine:

               — 2 000 to 9 999 p. e.:

               12 uzoraka u prvoj godini.
               četiri uzorka u sljedećim godinama, ako se može dokazati da je voda tijekom prve godine u skladu s odredbama ove Direktive; ako jedan od četiri uzorka nije u skladu, 12 uzoraka mora se uzeti u sljedećoj godini.

               — 10 000 do 49 999 p. e.:

               12 uzoraka.

               — 50 000 p. e. ili više:

               24 uzorka.

         4.   Smatra se da su obrađene otpadne vode u skladu s odgovarajućim parametrima ako, za svaki pojedini parametar uzet pojedinačno, uzorci vode pokazuju da je u skladu s odgovarajućom parametarskom vrijednošću na sljedeći način:

               (a)

               za parametre utvrđene u tablici 1. i članku 2. stavku 7., maksimalan broj uzoraka koji smiju ne udovoljavati zahtjevima, izraženo u koncentracijama i/ili smanjenjima postotaka u tablici 1. i članku 2. stavku 7., utvrđen je u tablici 3.;

               (b)

               za parametre iz tablice 1. izražene u koncentracijama, uzorci koji nisu u skladu, a uzeti su u normalnim radnim uvjetima, ne smiju odstupati od parametarskih vrijednosti za više od 100 %. Za parametarske vrijednosti u koncentraciji vezano uz ukupne suspendirane krute tvari mogu se prihvatiti odstupanja do 150 %;

               (c)

               za one parametre utvrđene u tablici 2. godišnji prosjek uzoraka za svaki parametar mora biti u skladu s odgovarajućim parametarskim vrijednostima.

         5.   Ekstremne vrijednosti za kvalitetu predmetne vode neće se uzeti u obzir ako su rezultat neuobičajenih situacija poput obilne kiše.

      Tablica 1.:   Zahtjevi za ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda u skladu s člancima 4. i 5. Direktive. Primjenjuju se vrijednosti za koncentraciju ili za postotak smanjenja.

               Parametri

               Koncentracija

               Minimalni postotak smanjenja (2)

               Referentna metoda mjerenja

               Biokemijska potražnja za kisikom (BPK5 na 20 °C) bez nitrifikacije (3)

               25 mg/l O2

               70-90
               40 temeljem članka 4. stavka 2.

               Homogenizirani, nefiltrirani, nedekantirani uzorak. Utvrđeni otopljeni kisik prije i nakon petodnevne inkubacije na 20 °C ± 1 °C, u potpunoj tami. Dodatak inhibitora nitrifikacije

               Kemijska potražnja za kisikom (KPK)

               125 mg/l O2

               75

               Homogenizirani, nefiltrirani, nedekantirani uzorak Kalij dikromat

               Ukupne suspendirane krute tvari

               35 mg/l (4)

               35 temeljem članka 4. stavka 2. (više od 10 000 p.e.)
               60 temeljem članka 4. stavka 2. (2 000-10 000 p.e.)

               90 (4)

               90 temeljem članka 4. stavka 2. (više od 10 000 p.e.)
               70 temeljem članka 4. stavka 2. (2 000-10 000 p.e.)

                           Filtriranje oglednog uzorka kroz 0,45 μm membranu filtra. Sušenje na 105 °C i vaganje

                           Centrifugiranje oglednog uzorka (najmanje pet minuta uz srednje ubrzanje od 2 800 do 3 200 g), sušenje na 105 °C i vaganje

         Analize o ispuštanjima iz laguna mogu se provesti na filtriranim uzorcima; međutim koncentracija ukupnih suspendiranih krutih tvari u nefiltriranim uzorcima vode ne smije biti viša od 150 mg/l.

      Tablica 2.:   Zahtjevi za ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda u osjetljiva područja koja podliježu eutrofikaciji utvrđenoj u Prilogu II. dijelu A točki (a). Jedan ili oba parametra mogu se primijeniti ovisno o lokalnoj situaciji. Primjenjuju se vrijednosti za koncentraciju ili za postotak smanjenja.

               Parametri

               Koncentracija

               Minimalni postotak smanjenja (5)

               Referentna metoda mjerenja

               Ukupni fosfor

               2 mg/l P
               (10 000 - 100 000 p. e.)
               1 mg/l P
               (više od 100 000 p. e.)

               80

               Molekularna apsorpcijska spektrofotometrija

               Ukupni dušik (6)

               15 mg/l N
               (10 000 - 100 000 p. e.)
               10 mg/l N
               (više od 100 000 p. e.) (7)

               70-80

               Molekularna apsorpcijska spektrofotometrija

      Tablica 3.

               Nizovi uzoraka uzeti u bilo kojoj godini

               Maksimalni dopušteni broj uzoraka koji ne zadovoljavaju

               4-7

               1

               8-16

               2

               17-28

               3

               29-40

               4

               41-53

               5

               54-67

               6

               68-81

               7

               82-95

               8

               96-110

               9

               111-125

               10

               126-140

               11

               141-155

               12

               156-171

               13

               172-187

               14

               188-203

               15

               204-219

               16

               220-235

               17

               236-251

               18

               252-268

               19

               269-284

               20

               285-300

               21

               301-317

               22

               318-334

               23

               335-350

               24

               351-365

               25

      (1)  Uzimajući u obzir da u praksi nije moguće izgraditi sabirne sustave i stanice za pročišćavanje na način da se sve otpadne vode mogu pročišćavati u situacijama poput neuobičajeno obilnih kiša, države članice će odlučiti o mjerama za ograničenje onečišćenja iz prelijeva zbog oluja. Te se mjere mogu temeljiti na brzini razrjeđivanja ili kapacitetu u odnosu na protok tijekom suhog vremena ili se može utvrditi određeni prihvatljivi broj prelijeva kroz godinu.

      (2)  Smanjenje u odnosu na opterećenje vode koja utječe.

      (3)  Parametar se može zamijeniti drugim parametrom: ukupni organski ugljik (UOU) ili ukupna potražnja za kisikom (UPK) ako se može uspostaviti odnos između BPK5 i zamjenskog parametra.

      (4)  Ovaj zahtjev nije obvezan.

      (5)  Smanjenje u odnosu na opterećenje vode koja utječe

      (6)  Ukupni dušik znači: zbroj ukupnog Kjeldahl-dušika (organski N + NH3), nitrat (NO3)-dušika i nitrit (NO2)-dušika.

      (7)  Kao druga mogućnost, dnevni prosjek ne smije biti viši od 20 mg/l N. Taj zahtjev odnosi se na temperaturu vode od 12° C ili više tijekom rada biološkog reaktora stanice za pročišćavanje otpadnih voda. Kao zamjena za uvjet koji se odnosi na temperaturu, moguće je primijeniti ograničeno vrijeme rada, pri čemu se uzimaju u obzir regionalni klimatski uvjeti. Ta alternativa primjenjuje se ako se može pokazati da je ispunjen stavak 1. iz Priloga I. dijela D.
   PRILOG II.
   MJERILA ZA UTVRĐIVANJE OSJETLJIVIH I MANJE OSJETLJIVIH PODRUČJA

      A.   Osjetljiva područja

   Vodena masa se mora utvrditi kao osjetljivo područje ako ulazi u jednu od sljedećih skupina:

               (a)

               prirodna slatkovodna jezera, ostale mase slatke vode, estuariji i obalne vode koje se utvrde eutrofičnima ili koje bi u bliskoj budućnosti mogle postati eutrofične ako se ne poduzme zaštitna mjera.
               Sljedeći elementi mogu se uzeti u obzir pri razmatranju koja bi se hranjiva tvar trebala smanjiti daljnjim pročišćavanjem:

                           i.

                           jezera i potoci koji se ulijevaju u jezera/spremnike/zatvorene zaljeve s lošom razmjenom vode, zbog čega može doći do akumuliranja. U tim područjima treba uključiti i uklanjanje fosfora osim ako se može dokazati da uklanjanje neće imati nikakvog učinka na razinu eutrofikacije. Ako se vrše ispuštanja iz većih aglomeracija, može se razmotriti i uklanjanje dušika;

                           ii.

                           estuariji, zaljevi i druge obalne vode s lošom razmjenom vode ili koji dobivaju velike količine hranjivih tvari. Ispuštanja iz malih aglomeracija obično su od manje važnosti u tim područjima, ali je za velike aglomeracije potrebno uključiti uklanjanje fosfora i/ili dušika osim ako se može pokazati da uklanjanje ne bi imalo utjecaja na razinu eutrofikacije;

               (b)

               površinske slatke vode namijenjene dobivanju vode za piće koja bi mogla sadržavati višu koncentraciju nitrata od one navedene u odgovarajućim odredbama Direktive Vijeća 75/440/EEZ od 16. lipnja 1975. o kvaliteti površinske vode namijenjene dobivanju vode za piće u državama članicama (1) ako se ne poduzme mjera;

               (c)

               područja na kojima je potrebna daljnje pročišćavanje osim onog utvrđenog u članku 4. ove Direktive, kako bi se zadovoljile direktive Vijeća.

      B.   Manje osjetljiva područja

   Morske vodene mase ili područja mogu se utvrditi kao manje osjetljiva područja ako ispuštanje otpadnih voda ne šteti okolišu kao posljedica morfologije, hidrologije ili posebnih hidrauličkih uvjeta koji postoje u tom području.
   Pri utvrđivanju manje osjetljivih područja, države članice će uzeti u obzir rizik da bi se ispušteno opterećenje moglo prenijeti na okolna područja gdje može uzrokovati štetne učinke na okoliš. Države članice će priznati prisutnost osjetljivih područja izvan svoje državne nadležnosti.
   Sljedeći elementi uzimaju se u obzir pri utvrđivanju manje osjetljivih područja:
   otvoreni zaljevi, estuariji i druge obalne vode s dobrom razmjenom vode i koje ne podliježu eutrofikaciji ili gubitku kisika ili za koje se smatra da nije vjerojatno da bi mogle postati eutrofične ili razviti gubitak kisika zbog ispuštanja komunalnih otpadnih voda.

      (1)  SL L 194, 25.7.1975., str. 26., kako je izmijenjena Direktivom 79/869/EEZ (SL L 271, 29.10.1979., str. 44.).
   PRILOG III.
   INDUSTRIJSKI SEKTORI

               1.

               Prerada mlijeka

               2.

               Proizvodnja voća i povrća

               3.

               Proizvodnja i punjenje bezalkoholnih pića

               4.

               Prerada krumpira

               5.

               Mesna industrija

               6.

               Pivovare

               7.

               Proizvodnja alkohola i alkoholnih pića

               8.

               Proizvodnja krmiva iz biljnih proizvoda

               9.

               Proizvodnja želatine i ljepila iz kože i kostiju

               10.

               Postrojenja za proizvodnju alkoholnih pića od slada

               11.

               Prerada ribe


title: Direktiva 2002/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 10. lipnja 2002. o usklađivanju zakona država članica u odnosu na dodatke prehrani  Tekst značajan za EGP

text:
               13/Sv. 30

               HR

               Službeni list Europske unije

               154

         32002L0046

               L 183/51

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

         DIREKTIVA 2002/46/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
   od 10. lipnja 2002.
   o usklađivanju zakona država članica u odnosu na dodatke prehrani
   (Tekst značajan za EGP)
   EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njezin članak 95.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije (1),
   uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora (2),
   djelujući u skladu s postupkom utvrđenim u članku 251. Ugovora (3),
   budući da:

               (1)

               Povećan je broj proizvoda koji su u Zajednici stavljeni na tržište kao hrana koja sadrži koncentrirane izvore hranjivih tvari te su prezentirani kao nadopuna unosa tih hranjivih tvari iz uobičajene prehrane.

               (2)

               Ovi proizvodi regulirani su u državama članicama različitim nacionalnim pravilima koja mogu priječiti njihovo slobodno kretanje, stvoriti nejednake uvjete tržišnog natjecanja, te tako imati izravan utjecaj na funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Stoga je nužno usvojiti pravila Zajednice o tim proizvodima stavljenim na tržište kao hrana.

               (3)

               Odgovarajuća i raznolika prehrana mogla bi, u normalnim okolnostima, osigurati sve potrebne hranjive tvari za normalan razvoj i održavanje zdravog života u količinama koje zadovoljavaju one koje su utvrđene i preporučene općenito prihvatljivim znanstvenim podacima. Međutim, istraživanja pokazuju da ova idealna situacija nije postignuta za sve hranjive tvari i nisu ga postigle sve skupine stanovništva diljem Zajednice.

               (4)

               Zbog svojih posebnih životnih stilova ili zbog drugih razloga, potrošači mogu izabrati dopunu unosa nekih hranjivih tvari putem dodataka prehrani.

               (5)

               Kako bi se osigurala visoka razina zaštite potrošača te im se olakšao izbor, proizvodi koji će biti postavljeni na tržište moraju biti sigurni i nositi na sebi odgovarajuću i prikladnu etiketu.

               (6)

               Širok je raspon hranjivih tvari i ostalih sastojaka koji bi mogli biti prisutni u dodacima prehrani, uključujući i vitamine, minerale, aminokiseline, osnovne masne kiseline, vlakna te razne biljke i biljne ekstrakte.

               (7)

               U prvoj fazi ova Direktiva treba utvrditi posebna pravila za vitamine i minerale koji se koriste kao sastojci dodataka prehrani. Dodaci prehrani koji sadrže vitamine ili minerale, kao i ostale sastojke, također trebaju biti u skladu s posebnim pravilima o vitaminima i mineralima utvrđenim u ovoj Direktivi.

               (8)

               Posebna pravila u vezi s hranjivim tvarima, uz iznimku vitamina i minerala, ili u vezi s ostalim tvarima s prehrambenim ili fiziološkim učinkom koje se koriste kao sastojci dodataka prehrani, treba utvrditi u kasnijoj fazi, pod uvjetom da odgovarajući i prikladni znanstveni podaci o njima budu na raspolaganju. Dok takva posebna pravila Zajednice ne budu usvojena i ne dovodeći u pitanje odredbe Ugovora, mogu se primjenjivati nacionalna pravila u vezi s hranjivim tvarima i ostalim tvarima s prehrambenim ili fiziološkim učinkom koje se koriste kao sastojci dodataka prehrani, a za koje nisu usvojena posebna pravila Zajednice.

               (9)

               Samo vitaminima i mineralima koji se inače nalaze u prehrani i tako konzumiraju treba omogućiti da budu prisutni u dodacima prehrani, iako to ne znači da je njihova prisutnost nužna. Treba izbjeći polemike koje bi mogle nastati u pogledu identiteta tih hranjivih tvari. Prikladno je stoga izraditi pozitivan popis tih vitamina i minerala.

               (10)

               Širok je raspon vitaminskih pripravaka i mineralnih tvari koji se upotrebljavaju u proizvodnji dodataka prehrani trenutačno dostupnih na tržištu u nekim državama članicama koje nije ocijenio Znanstveni odbor za prehranu i, slijedom toga, oni nisu uključeni na pozitivne popise. Njih treba dostaviti Europskoj agenciji za sigurnost hrane na žurnu ocjenu, čim zainteresirane stranke dostave prikladnu dokumentaciju.

               (11)

               Kemijske tvari koje se koriste kao izvori vitamina i minerala u proizvodnji dodataka prehrani trebale bi biti sigurne i raspoložive za korištenje. Iz tog razloga treba izraditi i pozitivan popis ovih tvari. Kao što je odobrio Znanstveni odbor za prehranu, na temelju navedenih kriterija, takve tvari za upotrebu u proizvodnji hrane namijenjene dojenčadi i maloj djeci i ostala hrana za posebne prehrambene upotrebe, također se mogu koristiti u proizvodnji dodataka prehrani.

               (12)

               Kako bi se držao korak sa znanstvenim i tehnološkim razvojem događaja, važno je odmah, kad je to potrebno, revidirati popise. Takve revizije bile bi provedbene mjere tehničke naravi i njihovo usvajanje treba povjeriti Komisiji kako bi se postupak pojednostavio i ubrzao.

               (13)

               Pretjeran unos vitamina i minerala može dovesti do štetnog učinka, što zahtijeva postavljanje najviših razina sigurnosti za njih u dodacima prehrani, prema potrebi. Te razine moraju osigurati da će normalna upotreba proizvoda, po uputama korištenja koje je naveo proizvođač, biti sigurna za potrošača.

               (14)

               Nakon što se odrede najveće dopuštene količine, treba uzeti u obzir najveće dopuštene količine vitamina i minerala, kako su ustanovljene procjenom znanstvenog rizika temeljene na opće prihvatljivim znanstvenim podacima te uzeti u obzir unose tih hranjivih tvari iz uobičajene prehrane. Pri postavljanju najvećih količina treba obratiti dužnu pažnju na referentne količine unosa.

               (15)

               Dodatke prehrani potrošači kupuju za dopunjavanje unosa iz prehrane. Kako bi se osiguralo postizanje tog cilja, vitamini i minerali označeni na etiketi dodataka prehrani trebaju biti prisutni u proizvodu u znatnoj količini.

               (16)

               Usvajanje posebnih vrijednosti za najmanje i najveće dopuštene količine razine vitamina i minerala prisutnih u dodacima prehrani, na temelju kriterija određenih u ovoj Direktivi i prikladnih znanstvenih savjeta, bilo bi provedbena mjera te treba biti povjereno Komisiji.

               (17)

               Opće odredbe za označivanje i definicije sadržane su u Direktivi 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. ožujka 2000. o usklađivanju zakonodavstava država članica o označivanju, prezentiranju i oglašavanju hrane (4), te ih ne treba ponavljati. Ovu Direktivu stoga treba ograničiti na nužne dodatne odredbe.

               (18)

               Direktiva Vijeća 90/496/EEZ od 24. rujna 1990. o označivanju hranjive vrijednosti hrane (5) ne vrijede za dodatke prehrani. Informacije u vezi s hranjivim sadržajem u dodacima prehrani bitne su da omoguće potrošaču koji ih kupuje dobar izbor te pravilnu i sigurnu upotrebu. S obzirom na narav tih proizvoda, takve informacije trebaju biti obvezne i ograničene na stvarno prisutne hranjive tvari.

               (19)

               S obzirom na posebnu narav dodataka prehrani, dodatna sredstva, uz ona obično raspoloživa nadzornim tijelima, trebaju biti na raspolaganju kako bi se olakšalo učinkovito nadziranje proizvoda.

               (20)

               Mjere nužne za provedbu ove Direktive potrebno je usvojiti u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (6),

         DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
   Članak 1.
   1.   Ova Direktiva odnosi se na dodatke prehrani koje se stavljaju na tržište kao hrana te su prisutni kao takvi. Ovi proizvodi dostavljaju se konačnom potrošaču samo u pretpakiranom obliku.
   2.   Ova Direktiva ne primjenjuje se na lijekove kako su definirani Direktivom 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o kodeksu Zajednice o lijekovima za ljudsku uporabu (7).
   Članak 2.
   U smislu ove Direktive:

               (a)

               „dodaci prehrani” znači hrana čija je svrha dopuniti uobičajenu prehranu, a koja predstavlja koncentrirane izvore hranjivih tvari ili druge tvari prehrambenog ili fiziološkog učinka, pojedinačne ili u kombinaciji, na tržištu u doziranom obliku, to jest oblicima kao što su kapsule, pastile, tablete, pilule i slično, vrećice praha, ampule tekućine, bočice na kapaljku, te ostali slični oblici tekućine i praha namijenjeni za uzimanje u odmjerenim malim količinama.

               (b)

               „hranjive tvari” znači slijedeće tvari:

                           i.

                           vitamini;

                           ii.

                           minerali.

         Članak 3.
   Države članice moraju osigurati da dodaci prehrani smiju biti na tržištu unutar Zajednice samo ako udovoljavaju pravilima utvrđenim u ovoj Direktivi.
   Članak 4.
   1.   Samo vitamini i minerali navedeni u Prilogu I., u oblicima navedenim u Prilogu II., smiju biti korišteni za proizvodnju dodataka prehrani, prema uvjetima stavka 6.
   2.   Kriteriji čistoće za tvari navedene u Prilogu II. usvajaju se u skladu s postupkom iz članka 13. stavka 2., osim tamo gdje se primjenjuju u skladu sa stavkom 3.
   3.   Za tvari navedene u Prilogu II. primjenjuju se kriteriji čistoće određeni zakonodavstvom Zajednice za upotrebu u proizvodnji hrane u svrhe različite od onih obuhvaćenih ovom Direktivom.
   4.   Za tvari navedene u Prilogu II., za koje kriteriji čistoće nisu određeni zakonodavstvom Zajednice, te do usvajanja takvih specifikacija, primjenjuju se opće prihvaćeni kriteriji čistoće koje preporučuju međunarodna tijela, a nacionalna pravila koja određuju strože kriterije čistoće mogu se održavati.
   5.   Izmjene popisa iz stavka 1. usvajaju se u skladu s postupkom iz članka 13. stavka 2.
   6.   Odstupajući od odredaba stavka 1. i do 31. prosinca 2009., države članice mogu na svom državnom području dopustiti upotrebu vitamina i minerala koji nisu navedeni u Prilogu I. ili u oblicima koji nisu navedeni u Prilogu II., pod uvjetom da:

               (a)

               se navedena tvar koristi u jednom ili više dodataka prehrani stavljenih na tržište u Zajednici na dan stupanja na snagu ove Direktive;

               (b)

               Europska agencija za sigurnost hrane nije dostavila nepovoljno mišljenje u odnosu na upotrebu te tvari, ili njenu uporabu u tom obliku, u proizvodnji dodataka prehrani, na temelju dosjea koji podržava upotrebu navedene tvari, a koji država članica mora dostaviti Komisiji najkasnije 12. srpnja 2005.

         7.   Neovisno o stavku 6., države članice mogu, u skladu s pravilima Ugovora, nastaviti primjenjivati postojeća nacionalna ograničenja ili zabrane trgovine dodacima prehrani koji sadrže vitamine i minerale koji nisu uključeni na popis u Prilogu I. ili u oblicima koji nisu navedeni u Prilogu II.
   8.   Najkasnije 12. srpnja 2007., Komisija podnosi Europskom parlamentu i Vijeću izvještaj o uputnosti uvođenja određenih mjera, prema potrebi uključujući pozitivne popise, o kategorijama hranjivih tvari ili o tvarima s prehrambenim ili fiziološkim učinkom uz iznimku onih navedenih u stavku 1., praćen svim prijedlozima za izmjenu ove Direktive koje Komisija smatra nužnima.
   Članak 5.
   1.   Utvrđuju se najveće količine vitamina i minerala prisutnih u dodacima prehrani za dnevni udio potrošnje po preporuci proizvođača, uzimajući u obzir sljedeće:

               (a)

               najveće dopuštene količine vitamina i minerala ustanovljene znanstvenom procjenom rizika na temelju opće prihvaćenih znanstvenih podataka, uzimajući u obzir, prema potrebi, promjenjive stupnjeve osjetljivosti različitih grupa potrošača;

               (b)

               unos vitamina i minerala iz drugih izvora ishrane.

         2.   Kad se utvrde najveće količine navedene u stavku 1., potrebno je posvetiti dužnu pažnju referentnim unosima vitamina i minerala za stanovništvo.
   3.   Kako bi se osigurala prisutnost značajne količine vitamina i minerala u dodacima prehrani, utvrđuju se, prema potrebi, minimalne količine za dnevni udio potrošnje po preporuci proizvođača.
   4.   Najveće i najmanje količine vitamina i minerala iz stavaka 1., 2. i 3. usvajaju se u skladu s postupkom navedenim u članku 13. stavku 2.
   Članak 6.
   1.   U smislu članka 5. stavka 1. Direktive 2000/13/EZ, naziv pod kojim se prodaju proizvodi obuhvaćeni ovom Direktivom jest „dodatak prehrani”.
   2.   Označivanje, prezentacija i oglašavanje ne smiju pridavati dodacima prehrani svojstva prevencije, liječenja ili izlječenja bolesti ljudi, niti upućivati na takva svojstva.
   3.   Ne dovodeći u pitanje Direktivu 2000/13/EZ, naljepnica mora sadržavati sljedeće detalje:

               (a)

               nazive kategorija hranjivih tvari ili tvari koje obilježavaju proizvod ili navod o naravi tih hranjivih tvari;

               (b)

               udio proizvoda preporučen za dnevnu konzumaciju;

               (c)

               upozorenje da se ne smije premašiti navedena preporučena dnevna doza;

               (d)

               izjavu u smislu da se dodaci prehrani ne bi smjeli koristiti kao zamjena za raznoliku prehranu;

               (e)

               izjavu u smislu da bi proizvodi trebali biti spremljeni izvan dosega male djece.

         Članak 7.
   Označivanje, prezentiranje i oglašavanje dodataka prehrani ne smije uključivati nikakav navod u kojem stoji ili se implicira da uravnotežena i raznolika prehrana ne može općenito pružiti primjerene količine hranjivih tvari
   Pravila za provedbu ovog članka mogu se odrediti u skladu s postupkom navedenim u članku 13. stavku 2.
   Članak 8.
   1.   Količina hranjivih tvari ili tvari s prehrambenim ili fiziološkim učinkom prisutnim u proizvodu, deklariraju se na etiketi u brojčanom obliku. Jedinice koje se moraju koristiti za vitamine i minerale su one određene u Prilogu I.
   Pravila za provedbu ovog stavka mogu se odrediti u skladu s postupkom navedenim u članku 13. stavku 2.
   2.   Količine hranjivih tvari ili ostalih deklariranih tvari moraju se navesti na naljepnici po udjelu proizvoda kako se preporučuje za dnevnu konzumaciju.
   3.   Informacije o vitaminima i mineralima također se moraju izraziti kao postotak referentnih vrijednosti navedenih, ovisno o slučaju, u Prilogu Direktivi 90/496/EEZ.
   Članak 9.
   1.   Deklarirane vrijednosti navedene u članku 8. stavku 1. i stavku 2. jesu prosječne vrijednosti temeljene na proizvođačevoj analizi proizvoda.
   O daljnjim pravilima za provedbu ovog stavka, posebno s obzirom na razlike među deklariranim vrijednostima i onima ustanovljenima tijekom službenih provjera, odlučuje se u skladu s postupkom navedenim u članku 13. stavku 2.
   2.   Postotak referentnih vrijednosti za vitamine i minerale naveden u članku 8. stavku 3. također se može dati u grafičkom obliku.
   Pravila za provedbu ovog stavka mogu se usvojiti u skladu s postupkom navedenim u članku 13. stavku 2.
   Članak 10.
   Kako bi se omogućilo učinkovito nadziranje dodataka prehrani, države članice mogu zatražiti od proizvođača ili od osobe koja stavlja proizvod na tržište na svojem državnom području da obavijesti nadležnu vlast o stavljanju na tržište slanjem uzorka naljepnice koja se koristi za proizvod.
   Članak 11.
   1.   Ne dovodeći u pitanje članak 4. stavak 7. države članice ne smiju, zbog razloga povezanih sa sastavom, proizvodnim specifikacijama, prikazom ili označivanjem, zabraniti ili ograničiti trgovinu proizvodima iz članka 1. koji su u skladu s ovom Direktivom i, gdje je prikladno, s aktima Zajednice usvojenim u provedbi ove Direktive.
   2.   Ne dovodeći u pitanje Ugovor, a posebno njegove članke 28. i 30., stavak 1. ne utječe na nacionalne odredbe koje su primjenjive u slučaju da ne postoje akti Zajednice usvojeni na temelju ove Direktive.
   Članak 12.
   1.   U slučaju kad država članica, zbog novih informacija ili ponovne procjene postojećih informacija učinjene nakon što je ova Direktiva ili jedan od provedbenih akata Zajednice, ima detaljne razloge da ustanovi da proizvod iz članka 1. ugrožava zdravlje ljudi iako je u skladu s navedenom Direktivom ili navedenim aktima, ta država članica može privremeno suspendirati ili ograničiti primjenu dotičnih odredbi unutar svog državnog područja. Ona o tome mora odmah obavijestiti Komisiju i ostale države članice te navesti razloge svoje odluke.
   2.   Komisija što je prije moguće provjerava razloge koje je navela navedena država članica te se savjetuje s državama članicama u Stalnom odboru za prehrambeni lanac i zdravlje životinja i tada dostavlja svoje mišljenje bez odlaganja te poduzima prikladne mjere.
   3.   Ako Komisija smatra da su izmjene ovoj Direktivi ili provedbenim aktima Zajednice nužne kako bi se otklonile teškoće navedene u stavku 1. i da bi se osigurala zaštita zdravlja ljudi, ona pokreće postupak naveden u članku 13. stavku 2. s ciljem usvajanja tih izmjena. Država članica koja je usvojila zaštitne mjere može ih u tom slučaju zadržati dok izmjene ne budu usvojene.
   Članak 13.
   1.   Komisiji pomaže Stalni odbor za prehrambeni lanac i zdravlje životinja osnovan Uredbom (EZ) br. 178/2002 (8) (dalje u tekstu: „Odbor”).
   2.   Kod upućivanja na ovaj stavak, primjenjuju se članak 5. i članak 7. Odluke 1999/468/EZ, uzimajući u obzir odredbe članka 8.
   Razdoblje utvrđeno u članku 5. stavku 6. Odluke 1999/468/EZ određuje se na tri mjeseca.
   3.   Odbor usvaja svoj poslovnik.
   Članak 14.
   Odredbe koje mogu imati učinak na javno zdravlje usvajaju se nakon savjetovanja s Europskom agencijom za sigurnost hrane.
   Članak 15.
   Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom, do 31. srpnja 2003. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
   Ti zakoni i drugi propisi primjenjuju se tako da:

               (a)

               dopuštaju trgovinu proizvodima koji su u skladu s ovom Direktivom, najkasnije od 1. kolovoza 2003.;

               (b)

               zabranjuju trgovinu proizvodima koji nisu u skladu s ovom Direktivom, najkasnije od 1. kolovoza 2005.

         Kad države članice donose ove mjere, one sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa prilikom njihove službene objave. Države članice usvajaju načine izrade takve upute.
   Članak 16.
   Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europskih zajednica.
   Članak 17.
   Ova je Direktiva upućena državama članicama.

      Sastavljeno u Luxembourgu 10. lipnja 2002.

            Za Europski parlament

            Predsjednik

         P. COX

            Za Vijeće

            Predsjednik

         J. PIQUÉ I CAMPS

      (1)  SL C 311 E, 31.10.2000., str. 207. i C 180 E, 26.6.2001., str. 248.

      (2)  SL C 14, 16.1.2001., str. 42.

      (3)  Mišljenje Europskog parlamenta od 14. veljače 2001. (SL C 276., 1.10.2001., str. 126.), Zajedničko stajalište Vijeća od 3. prosinca 2001. (SL C 90 E, 16.4.2002., str. 1.) i Odluka Europskog parlamenta od 13. ožujka 2002. Odluka Vijeća od 30. svibnja 2002.

      (4)  SL L 109, 6.5.2000., str. 29.

      (5)  SL L 276, 6.10.1990., str. 40.

      (6)  SL L 184, 17.7.1999., str. 23.

      (7)  SL L 311, 28.11.2001., str. 67.

      (8)  SL L 31, 1.2.2002., str. 1.

      PRILOG I.
      Vitamini i minerali koji se smiju koristiti u proizvodnji dodataka prehrani
      1.   Vitamini

                  Vitamin A (μg RE)

                  Vitamin D (μg)

                  Vitamin E (mg a-TE)

                  Vitamin K (μg)

                  Vitamin B1 (mg)

                  Vitamin B2 (mg)

                  Niacin (mg NE)

                  Pantotenska kiselina (mg)

                  Vitamin B6 (mg)

                  Folna kiselina (μg)

                  Vitamin B12 (μg)

                  Biotin (μg)

                  Vitamin C (mg)

            2.   Minerali

                  Kalcij (mg)

                  Magnezij (mg)

                  Željezo (mg)

                  Bakar (μg)

                  Jod (μg)

                  Cink (mg)

                  Mangan (mg)

                  Natrij (mg)

                  Kalij (mg)

                  Selen (μg)

                  Krom (μg)

                  Molibden (μg)

                  Fluorid (mg)

                  Klorid (mg)

                  Fosfor (mg)

      PRILOG II.
      Vitaminske i mineralne tvari koje se smiju koristiti u proizvodnji dodataka prehrani
      A.   Vitamini

      1.   VITAMIN A

                  (a)

                  retinol

                  (b)

                  retinil acetat

                  (c)

                  retinil palmitat

                  (d)

                  beta-karoten

            2.   VITAMIN D

                  (a)

                  holekalciferol

                  (b)

                  ergokalciferol

            3.   VITAMIN E

                  (a)

                  D-alfa-tokoferol

                  (b)

                  DL-alfa-tokoferol

                  (c)

                  D-alfa-tokoferil acetat

                  (d)

                  D-alfa-tokoferil kiseli sukcinat

            4.   VITAMIN K

                  (a)

                  filokinon (fitomenadion)

            5.   VITAMIN B1

                  (a)

                  tiamin hidroklorid

                  (b)

                  tiamin mononitrat

            6.   VITAMIN B2

                  (a)

                  riboflavin

                  (b)

                  riboflavin 5’-fosfat, natrijev

            7.   NIACIN

                  (a)

                  nikotinska kiselina

                  (b)

                  nikotinamid

            8.   PANTOTENSKA KISELINA

                  (a)

                  D-pantotenat, kalcijev

                  (b)

                  D-pantotenat, natrijev

                  (c)

                  dekspantenol

            9.   VITAMIN B6

                  (a)

                  piridoksin hidroklorid

                  (b)

                  piridoksin 5’-fosfat

            10.   FOLNA KISELINA

                  (a)

                  pteroilmonoglutaminska kiselina

            11.   VITAMIN B12

                  (a)

                  cianokobalamin

                  (b)

                  hidroksikobalamin

            12.   BIOTIN

                  (a)

                  D-biotin

            13.   VITAMIN C

                  (a)

                  L-askorbinska kiselina

                  (b)

                  natrijev-L-askorbat

                  (c)

                  kalcijev L-askorbat

                  (d)

                  kalijev-L-askorbat

                  (e)

                  L-askorbil 6-palmitat

            B.   Minerali

                  kalcijev karbonat

                  kalcijev klorid

                  kalcijeve soli limunske kiseline

                  kalcijev glukonat

                  kalcijev glicerofosfat

                  kalcijev laktat

                  kalcijeve soli ortofosforne kiseline

                  kalcijev hidroksid

                  kalcijev oksid

                  magnezijev acetat

                  magnezijev karbonat

                  magnezijev klorid

                  magnezijeve soli limunske kiseline

                  magnezijev glukonat

                  magnezijev glicerofosfat

                  magnezijeve soli ortofosforne kiseline

                  magnezijev laktat

                  magnezijev hidroksid

                  magnezijev oksid

                  magnezijev sulfat

                  karbonat željeza

                  citrat željeza

                  amonijev citrat željeza

                  glukonat željeza

                  fumarat željeza

                  natrijev difosfat željeza

                  laktat željeza

                  sulfat željeza

                  difosfat željeza (pirofosfat željeza)

                  saharat željeza

                  elementarno željezo (karbonil + elektrolitski + smanjeni hidrogen)

                  karbonat bakra

                  citrat bakra

                  glukonat bakra

                  sulfat bakra

                  kompleks bakar lizina

                  natrijev jodid

                  natrijev jodat

                  kalijev jodid

                  kalijev jodat

                  cinkov acetat

                  cinkov klorid

                  cinkov citrat

                  cinkov glukonat

                  cinkov laktat

                  cinkov oksid

                  cinkov karbonat

                  cinkov sulfat

                  manganov karbonat

                  manganov klorid

                  manganov citrat

                  manganov glukonat

                  manganov glicerofosfat

                  manganov sulfat

                  natrijev bikarbonat

                  natrijev karbonat

                  natrijev klorid

                  natrijev citrat

                  natrijev glukonat

                  natrijev laktat

                  natrijev hidroksid

                  natrijeve soli ortofosforne kiseline

                  kalijev bikarbonat

                  kalijev karbonat

                  kalijev klorid

                  kalijev citrat

                  kalijev glukonat

                  kalijev glicerofosfat

                  kalijev laktat

                  kalijev hidroksid

                  kalijeve soli ortofosforne kiseline

                  natrijev selenat

                  natrijev vodik selenit

                  natrijev selenit

                  kromov (III) klorid

                  kromov (III) sulfat

                  amonijev molibdat (molibden (VI))

                  natrijev molibdat (molibden (VI))

                  kalijev fluorid

                  natrijev fluorid