title: Odluka Komisije (EU) 2015/1074 od 19. siječnja 2015. o državnoj potpori SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN) koju je provela Italija – Dodatna naknada za obavljanje javne usluge za trgovačko društvo CSTP (priopćeno pod brojem dokumenta C(2015)74) (Vjerodostojan je samo talijanski tekst)Tekst značajan za EGP

text:
               8.7.2015

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 179/112

         ODLUKA KOMISIJE (EU) 2015/1074
   od 19. siječnja 2015.
   o državnoj potpori SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN) koju je provela Italija –
   Dodatna naknada za obavljanje javne usluge za trgovačko društvo CSTP
   (priopćeno pod brojem dokumenta C(2015)74)
   (Vjerodostojan je samo talijanski tekst)
   (Tekst značajan za EGP)
   EUROPSKA KOMISIJA,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 108. stavak 2. prvi podstavak,
   uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru, a posebno njegov članak 62. stavak 1. točku (a),
   nakon što je pozvala zainteresirane strane da dostave svoje primjedbe u skladu s prethodno navedenim odredbama i uzimajući u obzir njihove primjedbe,
   budući da:
   1.   POSTUPAK

               (1)

               Talijanska nadležna tijela elektroničkim su putem 5. prosinca 2012., u skladu s člankom 108. stavkom 3. Ugovora, prijavila dodijeljenu dodatnu naknadu u skladu s presudom suda Consiglio di Stato (talijanski najviši upravni sud) trgovačkom društvu Consorzio Salernitano Trasporti Pubblici S.p.A (dalje u tekstu: „CSTP”), za obavljanje usluga prijevoza putnika autobusom na temelju koncesija za usluge koje je dodijelila talijanska regija Kampanija (dalje u tekstu: „Regija”) u razdoblju 1997. – 2002. (dalje u tekstu: „predmetno razdoblje”).

               (2)

               Prijava je upisana pod brojem predmeta SA.35842 i od 13. prosinca 2012. smatrala se neprijavljenom mjerom jer je, prema informacijama koje su dostupne Komisiji, Regija morala plaćati dodatnu naknadu koju duguje trgovačkom društvu CSTP od 7. prosinca 2012., odnosno nakon što je talijanska vlada mjeru prijavila Komisiji, ali prije nego što je Komisija donijela odluku.

               (3)

               Dopisom od 20. veljače 2014. Komisija je obavijestila talijanska nadležna tijela da je odlučila pokrenuti postupak utvrđen u članku 108. stavku 2. Ugovora (dalje u tekstu: „odluka o pokretanju postupka”).

               (4)

               Odluka o pokretanju postupka objavljena je u Službenom listu Europske unije
                   (1). Komisija je pozvala zainteresirane strane da dostave svoje primjedbe na mjeru.

               (5)

               Talijanska nadležna tijela dostavila su svoje primjedbe na odluku o pokretanju postupka u dopisima od 21. i 25. ožujka 2014.

               (6)

               Trgovačko društvo CSTP, koje je korisnik mjere, bilo je jedina treća strana koja je dostavila primjedbe kao odgovor na odluku o pokretanju postupka. Njegove su primjedbe zaprimljene 25., 26., 27. i 28. ožujka 2014.

               (7)

               Italija nije dostavila primjedbe na podneske treće strane.

               (8)

               Kada je Komisija prihvatila produljenje roka, talijanska nadležna tijela dostavila su dodatne informacije dopisom od 15. rujna 2014.

         2.   OPIS MJERE

   2.1.   TRGOVAČKO DRUŠTVO

               (9)

               Trgovačko društvo CSTP jest dioničko društvo koje pruža usluge lokalnog javnog prijevoza na temelju regionalnih i općinskih koncesija. Drugim riječima, prema talijanskim nadležnim tijelima, trgovačko društvo CSTP upravljalo je mrežom autobusnih linija kao koncesionar Regije u cijelom predmetnom razdoblju dosegavši oko 9 milijuna kilometara godišnje.

               (10)

               Na temelju informacija koje su dostavila talijanska nadležna tijela može se zaključiti da je Regija u predmetnom razdoblju trgovačkom društvu CSTP već platila 13 1 6 32  525,80 EUR za navedenu uslugu, od čega 12 5 8 69  212,47 EUR za obavljanje usluge i upravljanje njome i 5 7 63  313,32 EUR za ulaganja. Budući da se čini da je ta naknada dodijeljena društvu CSTP više od deset godina prije nego što je Komisija poslala svoj prvi zahtjev za informacije talijanskoj državi, naknada se neće razmatrati u ovom postupku (2).

               (11)

               Pored već primljenih navedenih iznosa, trgovačko društvo CSTP zatražilo je od Regije dodatnu naknadu od 1 4 5 45  946 EUR na temelju Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1191/69 (3) za gospodarski nepovoljni položaj u kojem se navodno nalazi zbog navodno nametnute obveze obavljanja javne usluge („PSO”).

               (12)

               Regionalni upravni sud u Salernu odbacio je 2008. zahtjev trgovačkog društva CSTP za dodatnu naknadu na temelju Uredbe (EEZ) br. 1191/69. Taj je sud odlučio da, u skladu s člankom 4. Uredbe (EEZ) br. 1191/69 (4), CSTP ne može tražiti naknadu za gospodarski nepovoljni položaj zbog nametnutih obveze obavljanja javne usluge ako prethodno nije zatražio ukidanje te obveze.

         2.2.   PRESUDE SUDA CONSIGLIO DI STATO

               (13)

               Presudom od 27. srpnja 2009. (sentenza n. 4683/09) sud Consiglio di Stato prihvatio je žalbu trgovačkog društva CSTP protiv presude regionalnog upravnog suda u Salernu i zaključio da trgovačko društvo CSTP ima pravo na dodatnu naknadu za obavljanje javne usluge koju obavlja u skladu s člancima 6., 10. i 11. Uredbe (EEZ) br. 1191/69. U presudi nije točno definirano kojim su pravnim aktom i u kojem obliku nametnute obveze obavljanja javnih usluga, ali ističe se da se poduzetniku koji obavlja javnu uslugu ne može odbiti zahtjev za naknadu troškova koji su stvarno nastali obavljanjem te usluge. Nadalje, sud Consiglio di Stato zaključio je da trgovačko društvo CSTP ima pravo dobiti naknadu za obavljanje javne usluge čak i ako nije prethodno zatražilo ukidanje obveza obavljanja javne usluge.

               (14)

               Prema navođenju suda Consiglio di Stato Regija mora utvrditi točan iznos dodatne naknade koji duguje trgovačkom društvu CSTP na temelju pouzdanih podataka iz financijskih izvještaja trgovačkog društva u kojima je jasno prikazana razlika između troškova koji se mogu pripisati dijelu djelatnosti trgovačkog društva CSTP koje su povezane s obvezom obavljanja javne usluge i odgovarajućim prihodima. Međutim, Regija je tvrdila da to ne može učiniti jer nedostaju jasni i pouzdani podaci.

               (15)

               Nalogom (ordinanza) br. 8736/2010 od 13. prosinca 2010. sud Consiglio di Stato imenovao je stručnjaka koji će izvršiti tu zadaću. Prema talijanskim nadležnim tijelima stručnjak nije uspio izračunati iznos naknade te je tek uz pomoć drugog stručnjaka, kojeg je imenovao sud Consiglio di Stato nalogom br. 5897/2011 od 7. studenoga 2011., izračunan točan iznos naknade primjenom „induktivne metode”, kako je propisao sud Consiglio di Stato Odlukom br. 3244/2011 od 25. srpnja 2011. Na temelju tih izračuna stručnjaci su zaključili da je trgovačko društvo CSTP primilo prenisku naknadu samo za 1998., kao rezultat primjene formule iz članka 11. Uredbe (EEZ) br. 1191/69 (tarifna obveza). Stručnjaci nisu mogli primijeniti induktivnu metodu za izračun (moguće) preniske naknade u skladu s člankom 10. te Uredbe (obveza rada ili prijevoza) zbog nedostatka pouzdanih podataka i rizika da se naknada izračunana u skladu s člankom 11., u slučaju primjene induktivne metode, udvostruči. Stručnjaci su stoga pretpostavili da je trgovačkom društvu CSTP nametnuta tarifna obveza.

               (16)

               U skladu s time, sud Consiglio di Stato donio je presudu br. 5649/2012 od 7. studenoga 2012. kojom se Regiji nalaže da do 7. prosinca 2012. trgovačkom društvu CSTP plati iznos od 4 9 51  838 EUR koji odgovara iznosu preniske naknade pogrešno određene za 1998. Regija je taj iznos trgovačkom društvu CSTP platila 21. prosinca 2012.

               (17)

               Plaćanje te dodatne naknade koju je Regija platila trgovačkom društvu CSTP na temelju presude br. 5649/2012 predstavlja neprijavljenu mjeru i predmet ove Odluke.

         2.3.   DODATNE INFORMACIJE/PRIMJEDBE KOJE SU DOSTAVILA TALIJANSKA NADLEŽNA TIJELA

               (18)

               Prema talijanskim nadležnim tijelima trgovačko društvo CSTP, kao i drugi davatelji usluga regionalnog linijskog prijevoza autobusom, poslovalo je na temelju privremenih dozvola (koncesije) koje je trebalo svake godine obnoviti na zahtjev trgovačkog društva. Na temelju tih koncesija trgovačko društvo dobilo je isključivo pravo obavljanja predmetnih usluga.

               (19)

               Nadalje, talijanska nadležna tijela smatraju da je trgovačko društvo CSTP svake godine u predmetnom razdoblju od Regije tražilo koncesije za obavljanje usluga na predmetnim linijama i da je u tim koncesijama uvijek propisano da rizik za obavljanje usluga u potpunosti snose predmetni poduzetnici i, posebno, da „obavljanje usluge ne predstavlja pravo ni na kakvu subvenciju ili naknadu”. Talijanska nadležna tijela dostavila su primjerak ugovora o koncesiji iz 1973. potvrđujući da je istovjetan onome koji je potpisan s trgovačkim društvom CSTP za predmetno razdoblje. Međutim, talijanska nadležna tijela nisu dostavila ugovore o koncesiji koji su stvarno sklopljeni s trgovačkim društvom CSTP tijekom predmetnog razdoblja.

               (20)

               Talijanska nadležna tijela tvrde da je u skladu s tim koncesijama trgovačko društvo CSTP moglo predložiti zamjenu za vrste prijevoza koje upotrebljava ili zatražiti ukidanje cijelog ili dijela obveze obavljanja javne usluge ako se zbog te obveze nalazilo u gospodarski nepovoljnom položaju, ali da ono to pravo nije nikada ostvarilo. Nadalje, talijanska nadležna tijela tvrde da trgovačko društvo nikada nije obavijestilo Regiju da je u gospodarski nepovoljnom položaju ili da obavlja usluge koje ne bi obavljalo da nije obvezno to činiti u skladu s obvezom obavljanja javne usluge. Naposljetku, prema talijanskim nadležnim tijelima, trgovačko društvo CSTP nikada nije zatražilo ukidanje obveze obavljanja javne usluge, kako je propisano člankom 4. stavkom 1. Uredbe (EEZ) br. 1191/69.

               (21)

               Prema talijanskim nadležnim tijelima, javni doprinosi koji su u prošlosti odobreni trgovačkom društvu CSTP temeljili su se na standardnoj troškovnoj metodologiji koja je izračunata na temelju parametara utvrđenih u Regionalnom zakonu br. 16/1983 (5), kao što su dodijeljeni broj kilometara u odnosu na prijeđene kilometre, broj zaposlenika i autobusa, koji se razlikuju ovisno o vrsti pružene usluge (gradska, planinska, brdska usluga), postupanje prema zaposlenicima u pravnom i gospodarskom smislu, veličina poduzetnika i troškovi autobusa.

               (22)

               Talijanska nadležna tijela također sumnjaju je li trgovačko društvo CSTP pokazalo da učinkovito i ispravno izvršava obvezu obavljanja javne usluge u skladu s Uredbom (EEZ) br. 1191/69 i tvrde da trgovačko društvo CSTP nije imalo sustav odvojenog računovodstva koji je, među ostalim, propisan člankom 1. stavkom 5. te Uredbe.

         2.4.   IZNOS NAKNADE

               (23)

               Kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi 15., sud Consiglio di Stato imenovao je dva stručnjaka da utvrde iznos dodatne naknade koji Regija duguje trgovačkom društvu CSTP na temelju članaka 6., 10. i 11. Uredbe (EEZ) br. 1191/69. Dva stručnjaka objavila su svoja izvješća 27. rujna 2012., ali samo je drugi stručnjak uspio izračunati iznos dodatne naknade koju Regija duguje trgovačkom društvu CSTP.

               (24)

               U pogledu obveze rada ili prijevoza iz članka 10. Uredbe (EEZ) br. 1191/69, stručnjaci su u više navrata u izvješću istaknuli da zahtjevi za dodatnu naknadu trgovačkog društva CSTP nisu bili popraćeni dostatnom količinom dokumentarnih podataka za izračun točnog iznosa. Osim toga, stranke (CSTP i Regija) su dostavile podatke koji se ne podudaraju ili koji nisu dovoljno precizni i čine samo okvirne podatke. U skladu s time, stručnjaci su u izvješću zaključili da su stranke dostavile neodgovarajuće dokumentarne dokaze za procjenu neprofitabilnih autobusnih prijevoznih linija te da nije moguće izračunati ni bilo kakvu pouzdanu procjenu u tom smislu, unatoč primjeni „induktivne metode” koju je propisao sud Consiglio di Stato. Stručnjaci stoga zaključuju da bi dodatna naknada za obvezu rada ili prijevoza, izračunana u skladu s člankom 10. Uredbe (EEZ) br. 1191/69 (6), trebala biti jednaka nuli.

               (25)

               U vezi s dodatnom naknadom u pogledu tarifne obveze iz članka 11. Uredbe (EEZ) br. 1191/69 stručnjaci zaključuju da je nije moguće izračunati na temelju stavka 2. te odredbe jer stranke nikada nisu odredile stanje na tržištu te bi, prema tome, iznos naknade trebao biti izračunan na temelju stavka 1. te odredbe. Stručnjaci ipak priznaju da naknadu nije moguće izračunati ni na temelju stavka 1. jer podaci nisu potpuni ili pouzdani. Stoga je primijenjena „induktivna metoda” koju je propisao sud Consiglio di Stato u kojoj se upotrebljava koncept „standardnih troškova” na temelju „standardnog troška po jedinici” i broja kilometara dodijeljenih koncesijom kako bi se izračunalo je li trgovačko društvo CSTP primilo prenisku naknadu tijekom predmetnog razdoblja u pogledu tarifne obveze koja mu je nametnuta.

               (26)

               Na temelju toga stručnjaci su izračunali iznos dodatne naknade prema formuli iz članka 11. Uredbe (EEZ) br. 1191/69, uz pretpostavku da je trgovačkom društvu CSTP nametnuta tarifna obveza tijekom predmetnog razdoblja, kako je sažeto u tablici u nastavku:

                           1997.

                           1998.

                           1999.

                           2000.

                           2001.

                           2002.

                                       A)

                                       Prihodi koji se mogu pripisati komercijalnom upravljanju

                           4 0 3 03  387,71

                           4 2 3 12  390,51

                           4 1 1 74  023,85

                           4 2 3 99  523,59

                           4 2 0 10  059,97

                           4 2 0 10  059,97

                                       B)

                                       Stvarni prihodi koji se mogu pripisati upravljanju u predmetnom slučaju

                           9 4 84  545,48

                           8 7 05  924,03

                           8 5 77  234,29

                           9 2 54  374,76

                           9 4 47  735,00

                           9 4 30  225,00

                                       C)

                                       Već plaćeni doprinosi

                           3 4 1 06  026,86

                           2 9 9 35  681,81

                           3 4 1 24  760,15

                           3 5 1 99  742,20

                           3 3 4 96  192,00

                           3 3 8 69  048,00

                           A – (B + C)

                           –3 2 87  184,64

                           3 6 70  784,68

                           –1 5 27  970,59

                           –2 0 54  593,37

                           –9 33  867,03

                           –1 2 89  213,03

                           A – (B + C)

                           3 6 70  784,68

               (27)

               Iz tih izračuna slijedi da bi trgovačko društvo CSTP moglo smatrati da je primilo prenisku naknadu samo u 1998. zbog navodnih tarifnih obveza koje su mu nametnute. Iznos preniske naknade dosegnuo je 3 6 70  784,68 EUR, kojemu su dodane zakonske kamate u iznosu od 1 2 81  053,57 EUR i čiji je rezultat bila dodatna naknada u iznosu od 4 9 51  838,25 EUR. Sud Consiglio di Stato naložio je Regiji da trgovačkom društvu CSTP plati taj iznos koji je i plaćen 21. prosinca 2012.

         2.5   OSNOVA ZA POKRETANJE POSTUPKA

               (28)

               Kako je objašnjeno u odluci o pokretanju postupka, Komisija je sumnjala u spojivost mjere s unutarnjim tržištem.

               (29)

               Komisija je prvo postavila pitanje jesu li ispunjena četiri uvjeta koja je Sud Europske unije („SEU”) utvrdio u svojoj sudskoj praksi u predmetu Altmark (7).

               (30)

               Drugo, Komisija je izrazila sumnje u vezi s izuzećem od obveze prijave u skladu s Uredbom (EEZ) br. 1191/69. Pitanje jesu li člankom 17. stavkom 2. Uredbe (EEZ) br. 1191/69 talijanska nadležna tijela zaista oslobođena obveze prethodne prijave u ovom slučaju ovisi u prvom redu o tome je li Regija zaista trgovačkom društvu CSTP jednostrano odredila obvezu obavljanja javne usluge i, drugo, o tome je li naknada priznata za tu obvezu u skladu s Uredbom (EEZ) br. 1191/69. Komisija nije mogla zaključiti ispunjuje li naknada dodijeljena društvu CSTP te uvjete.

               (31)

               Treće, Komisija je izrazila sumnje u moguću spojivost mjere iz Uredbe (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća (8). Ako se potvrdi da nije ispunjen barem jedan od uvjeta za izuzeće od obveze prijave u skladu s Uredbom (EEZ) br. 1191/69 i da je potrebno provesti ocjenu u skladu s Uredbom (EZ) br. 1370/2007, Komisija bi mogla posumnjati da su u predmetnom slučaju ispunjeni uvjeti iz te Uredbe.

         3.   PRIMJEDBE ITALIJE

               (32)

               Talijanska nadležna tijela na nacionalnoj razini nisu dostavila primjedbe na odluku o pokretanju postupka. Dostavila ih je samo regija Kampanija.

               (33)

               Regija je prvo primijetila da trgovačko društvo CSTP nije dostavilo ni jedan dokaz da raspolaže odgovarajućim odvojenim računovodstvom.

               (34)

               Stoga je potvrdila da u predmetnom razdoblju nije bilo jednostranog nametanja obveze obavljanja javne usluge. Umjesto toga, trgovačko društvo je, u skladu s pravilima koja su tada bila na snazi, zatražilo godišnju obnovu koncesijskih usluga, tako da se ni jednim aktom o koncesiji nije jednostrano nametnula obveza obavljanja javne usluge. Osim toga, kako bi postupila u skladu s presudom, Regija je u nekoliko navrata od trgovačkog društva CSTP tražila da dostavi dokumentarne dokaze akata ili ugovora kojima mu se, prema trgovačkom društvu, nameću obveze obavljanja javne usluge, ali trgovačko društvo nikada nije odgovorilo na te zahtjeve. Trgovačko društvo CSTP nije dostavilo ni dokaze koji upućuju na to da je od Regije zatražilo da izmijeni uvjete utvrđene u ugovorima o koncesiji u pogledu relacija, redova vožnje i cijena putnih karata, niti dokaze koji upućuju na to da je Regija takve eventualne zahtjeve odbila. U pogledu gornje granice za cijene, Regija primjećuje da su cijene nametnute ugovorima o koncesiji izvedene iz općih mjera o cjenovnoj politici koje primjenjuju sva trgovačka društva koja posluju u tom sektoru.

         4.   PRIMJEDBE ZAINTERESIRANIH STRANA

               (35)

               Trgovačko društvo CSTP, koje je korisnik mjere, bilo je jedina treća strana koja je dostavila primjedbe kao odgovor na odluku o pokretanju postupka. Trgovačko društvo CSTP u svojim se podnescima nije složilo s preliminarnim stajalištima koje je Komisija izrazila u svojoj odluci o pokretanju postupka.

               (36)

               Prije svega, ono tvrdi da mu je Regija tijekom predmetnog razdoblja jednostrano nametnula obveze obavljanja javne usluge. Kako bi potkrijepilo tu tvrdnju, trgovačko društvo CSTP tvrdilo je da mu navedene obveze obavljanja javne usluge nisu nametnute u dokumentu o dodjeli koncesije, s obzirom na to da takav dokument ne postoji, već su isključivo proizlazile iz unutarnjih akata Regije u kojima je unaprijed utvrđeno ustrojstvo poduzetnika i naknada putem metodologije „standardnih troškova”. Trgovačko društvo CSTP objasnilo je da je Italija uredila obveze obavljanja javne usluge Zakonom br. 151/81, Regionalnim zakonom br. 16/83, člankom 4. Zakona br. 59/97 i Zakonodavnom odlukom br. 422/97. Regija je povjerila obavljanje javne usluge trgovačkom društvu CSTP na temelju akta o koncesiji 1972./73. koji je obnavljan svake godine do 2003. Iz sljedećih se dokumenata navodno može zaključiti da su trgovačkom društvu CSTP za predmetno razdoblje nametnute obveze obavljanja javne usluge kao što su tarifne obveze, linije, postaje i vozni red:

                           —

                           „ugovor o usluzi premošćivanja” koji je trgovačko društvo CSTP potpisalo s Regijom za 2003. godinu u skladu s člankom 46. Regionalnog zakona br. 3/02 u kojem su se produljivale i zamjenjivale postojeće koncesije;

                           —

                           odluka regionalne vlade (delibera della Giunta Regionale) br. 4873 od 30. prosinca 1999. kojom se ovlašćuje trgovačko društvo CSTP da izmijeni autobusne linije na temelju zahtjeva samog trgovačkog društva i drugih potpisnika;

                           —

                           odluka regionalne vlade br. 327 od 4. svibnja 2000. kojom je produljeno trajanje obustave povećanja troškova sezonskih karata za usluge autobusnog prijevoza u Regiji;

                           —

                           obavijest br. 5171/2000 kojom se priopćuje razlika između načina izračuna cijena redovnih sezonskih karata i sezonskih karata za „radničke linije”;

                           —

                           odluka pročelnika regionalnog odjela za prijevoz (decreto dell’Assessore ai Trasporti della Regione) br. 1609/2001 o pretvaranju lire u euro kojom se podsjećalo davatelje usluga na zabranu neprikladnog povećanja cijena koja predstavlja „koncesijsku/ugovornu obvezu”.

               (37)

               Konačno, trgovačko društvo CSTP tvrdilo je da su, budući da je Regija u više navrata smanjivala iznos standardnih troškova i taj trošak neravnomjerno primjenjivala na različite linije i koncesije, neki operateri odlučili ukinuti određene autobusne linije koje su poslovale s gubitkom. Regija je navodno odgovorila da su operateri bili dužni obavljati usluge na linijama obuhvaćenima obvezom obavljanja javne usluge i da će, ako zaista ukinu te linije, protiv njih biti pokrenut sudski postupak zbog prekida obavljanja javne usluge. Trgovačko društvo CSTP smatra da se na temelju toga može zaključiti da je bilo podložno obvezi obavljanja javne usluge. Međutim, trgovačko društvo CSTP nije dostavilo dokaze kojima bi potvrdilo tu tvrdnju.

               (38)

               Drugo, trgovačko društvo CSTP tvrdilo je da, s obzirom na to da posluje isključivo kao pružatelj usluge lokalnog javnog prijevoza i ne obavlja ni jednu drugu poslovnu djelatnost, nije bilo dužno voditi odvojeno računovodstvo. Trgovačko društvo CSTP objasnilo je da se u skladu s primjenjivim pravilima računovodstveni podaci koji se odnose na uslugu javnog prijevoza koja se obavlja u okviru obveze obavljanja javne usluge moraju dostavljati odvojeno od podataka koji se odnose na bilo koju drugu poslovnu djelatnost, ali da nije potrebna daljnja računovodstvena podjela troškova i prihoda svake obuhvaćene linije. Trgovačko društvo CSTP u cijelosti je u javnom vlasništvu i u predmetnom razdoblju, kao i danas, jedina mu je zadaća obavljanje usluga javnog prijevoza u okviru obveze obavljanja javne usluge. Slijedom toga, financijski izvještaji trgovačkog društva sadržavali su isključivo podatke koji se odnose na djelatnosti u okviru obveze obavljanja javne usluge iz očitog i bitnog razloga što, izuzev usluge iznajmljivanja pružene 1998. za koju se vodilo odvojeno računovodstvo, trgovačko društvo nije obavljalo ni jednu drugu poslovnu djelatnost. Trgovačko društvo CSTP dodalo je da Regija nije nikada dovela u pitanje pouzdanost računovodstvenih podataka već ih je, naprotiv, ispravno upotrijebila kao osnovu za izračun i plaćanje godišnjih doprinosa.

               (39)

               Treće, podsjetivši na konačnu nacionalnu presudu suda Consiglio di Stato, trgovačko društvo CSTP osporilo je tri argumenta koja je iznijela Regija:

                           —

                           izračun se nije temeljio na analitičkom računovodstvu provedenom u različitim troškovnim centrima kojim bi se omogućilo razlikovanje djelatnosti podložnih obvezama obavljanja javne usluge;

                           —

                           u nedostatku računovodstvenih podataka na temelju kojih bi se mogli utvrditi posebni elementi koje treba izračunati u skladu s člancima 10. i 11. Uredbe (EEZ) br. 1191/69, izračun je izvršen induktivno, primjenom metode koju je Regija opisala kao „nejasnu i neuobičajenu”;

                           —

                           u izračunu se nije vodilo računa o tome da se upravljanje trgovačkog društva CSTP nije temeljilo na kriterijima učinkovitosti iz članka 12. Uredbe (EEZ) br. 1191/69, kako proizlazi iz usporedbe podataka koji se odnose na djelatnost trgovačkog društva CSTP s podacima koji se odnose na drugog lokalnog prijevoznika, trgovačko društvo SITA SpA.

               (40)

               Trgovačko društvo CSTP tvrdi da se dostavljena računovodstvena dokumentacija ne može smatrati dovoljnom za podupiranje zahtjeva za naknadu jer se sastoji od godišnjih financijskih izvješća i „obrazaca E” (9) (odnosno dokumenata temeljenih na izvješćima trgovačkog društva koja sadržavaju informacije potrebne za godišnji izračun javnog doprinosa) i nije popraćena potpunim preslikama povezane računovodstvene i administrativne dokumentacije (računovodstveni upisnik, poslovne knjige, ulazni i izlazni računi, računi za karte itd.). Trgovačko društvo CSTP smatra da bi se taj argument mogao jednostavno pobiti navodeći da je Regija prihvatila iste podatke u prijašnjem razdoblju i tada ih je smatrala pouzdanima. Nadalje, obveza čuvanja cjelovite računovodstvene i administrativne dokumentacije za predmetno razdoblje sada je istekla i stoga je objektivno teško tražiti preslike. Stoga je primjereno induktivnom metodom rekonstruirati iznos dugovanja za naknadu kako je naložio sud Consiglio di Stato. Naposljetku, financijska su izvješća ovjerena i njihova točnost i istinitost nikada nije dovedena u pitanje. Zaključno, izvješća koja je dostavilo trgovačko društvo CSTP jamačno su dovoljna za izračun naknade u skladu sa zahtjevima iz Uredbe (EEZ) br. 1191/69.

               (41)

               U pogledu ispravnosti metode izračuna i njezine usklađenosti s pravom Unije, trgovačko društvo CSTP tvrdi da bi trebalo primiti naknadu za nepovoljni položaj nastao u smislu razlike između nižih prihoda i većih troškova uslijed obveze obavljanja javne usluge. Kako bi utvrdilo niži iznos prihoda na temelju pouzdanih podataka, trgovačko društvo CSTP prvo je uzelo u obzir stvarne godišnje operativne prihode koji su umnožak stvarnog broja jedinica mjere prijevoza i određenih cijena. Zatim je utvrdilo iznos koji treba oduzeti u skladu s pravilima Unije uzimajući u obzir prihod nužan za pokrivanje stvarnih troškova zabilježenih u godišnjim izvješćima. Iznos godišnjih operativnih prihoda u skladu je sa stvarnim prihodima trgovačkog društva od obavljanja djelatnosti predviđene u okviru tarifne obveze koja predstavlja jedinu poslovnu djelatnost trgovačkog društva CSTP. Podaci koji se odnose na prihode preuzeti su iz godišnjih financijskih izvješća trgovačkog društva CSTP i iz obrazaca E koji se svake godine šalju Regiji, koja nikada nije dovodila u pitanje njihovu pouzdanost. Stoga nema potrebe za raščlambom tih iznosa na njihove sastavne dijelove. U pogledu iznosa koji treba oduzeti, trgovačko društvo CSTP tvrdilo je da je upotrijebilo kriterij koji je u potpunosti u skladu s uputama iz Uredbe (EEZ) br. 1191/69, kojim se dopušta primjena cijene koju bi trgovačko društvo primijenilo da je poslovalo na komercijalnoj osnovi kako bi pokrilo stvarne nastale troškove. U pogledu razlike između troškova koji bi nastali trgovačkom društvu uslijed primjene najpovoljnije postojeće cijene ili poslovanja na komercijalnoj osnovi i stvarno nastalih troškova, trgovačko društvo CSTP smatra da je njegov izračun u potpunosti u skladu s člankom 11. Uredbe (EEZ) br. 1191/69 jer je njime obuhvaćen niži trošak koji je nastao trgovačkom društvu zbog obveze obavljanja javne usluge zahvaljujući doprinosima dobivenima od Regije za pokrivanje operativnih troškova. Naposljetku, trgovačko društvo CSTP podsjeća da je u člancima 10. i 11. te Uredbe utvrđeno pravo javnih prijevoznika koji podliježu obvezi obavljanja javne usluge da dobiju naknadu za sve negativne financijske učinke koji proizlaze iz njihove obveze.

               (42)

               Četvrto, u pogledu procjene državne potpore iz odluke o pokretanju postupka, trgovačko društvo CSTP tvrdilo je da u predmetnom razdoblju tržište javnog prijevoza u Italiji nije bilo otvoreno tržišnom natjecanju trgovačkih društava s poslovnim nastanom u drugim državama članicama te je zaključilo da nije bilo učinka na trgovinu ni narušavanja tržišnog natjecanja. Isto tako, s obzirom na trenutačnu organizaciju usluge lokalnog javnog prijevoza utemeljenu na jednostranim, isključivim koncesijama za određene linije, naknadom se nije narušilo tržišno natjecanje. Nadalje, Regija je odredila standardni trošak po kilometru i koncesionar ga je prihvatio zajedno sa svim ostalim obvezama obavljanja javne usluge te stoga nije ostvarena prednost. Na tarifnu obvezu, za razliku od obveze rada i prijevoza, ne utječu moguće razlike u poslovnim djelatnostima prijevoznika. Trgovačko društvo CSTP stoga smatra da u predmetnom slučaju nisu ispunjena najmanje tri uvjeta koja je Sud Europske unije propisao za utvrđivanje državne potpore.

               (43)

               Trgovačko društvo CSTP smatra da se spojivost naknade mora ocjenjivati s obzirom na Uredbu (EEZ) br. 1191/69, a ne na odredbe o državnoj potpori navedene u Ugovoru.

               (44)

               U pogledu izuzeća od obveze prijave u skladu s Uredbom (EEZ) br. 1191/69, trgovačko društvo CSTP smatra da je, budući da je Regija jednostrano utvrdila tarifnu obvezu te iznosi nisu obuhvaćeni obvezom obavljanja javne usluge u skladu s ugovorom o uslugama već proizlaze iz ispravne primjene izračuna u skladu s člankom 11. Uredbe u okviru koncesije, plaćanje naknade izuzeto od obveze prethodne prijave iz članka 17. stavka 2. navedene Uredbe.

         5.   PRIMJEDBE ITALIJE NA OPAŽANJA ZAINTERESIRANIH STRANA

               (45)

               Talijanska nadležna tijela nisu dostavila primjedbe na opažanja trgovačkog društva CSTP.

         6.   PROCJENA POTPORE

   6.1.   POSTOJANJE POTPORE

               (46)

               Prema članku 107. stavku 1. Ugovora, „svaka potpora koju dodijeli država članica ili koja se dodjeljuje putem državnih sredstava u bilo kojem obliku kojim se narušava ili prijeti da će narušiti tržišno natjecanje stavljanjem određenih poduzeća ili proizvodnje određene robe u povoljniji položaj, nespojiva je s unutarnjim tržištem u mjeri u kojoj utječe na trgovinu među državama članicama”.

               (47)

               U skladu s time, da bi se mogla smatrati državnom potporom u smislu članka 107. stavka 1. Ugovora, državna potpora mora istodobno ispunjivati sljedeće uvjete:

                           —

                           mora biti dodijeljena od strane države ili putem državnih sredstava;

                           —

                           mora predstavljati selektivnu ekonomsku prednost poticanjem određenih poduzeća ili proizvodnje određenih dobara;

                           —

                           njome se tržišno natjecanje narušava ili postoji opasnost da će se narušiti; i

                           —

                           utječe na trgovinu između država članica.

         6.1.1.   Državna sredstva i pripisivanje odgovornosti

               (48)

               Komisija primjećuje da se presudom suda Consiglio di Stato traži od Regije da plati dodatnu naknadu trgovačkom društvu CSTP za obavljanje usluga linijskog autobusnog prijevoza u predmetnom razdoblju na linijama u nadležnosti Regije. Stručnjaci koje je imenovao sud Consiglio di Stato izračunali su da je trgovačko društvo CSTP bilo u gospodarski nepovoljnom položaju jer mu je isplaćena preniska naknada samo za 1998., u iznosu od 4 9 51  838 EUR uslijed navodne tarifne obveze koja mu je nametnuta. Regija je 21. prosinca 2012. taj iznos platila trgovačkom društvu CSTP kako bi postupila u skladu s presudom.

               (49)

               Činjenica da je nacionalni sud odredio Regiji da plati naknadu trgovačkom društvu ne znači da se potpora ne može pripisati Regiji koja postupa u skladu s tom presudom jer se nacionalni sudovi te države moraju smatrati tijelima te države i stoga ih obvezuje njihova dužnost iskrene suradnje (10).

               (50)

               Mjera se stoga može pripisati državi i ta je naknada isplaćena iz državnih sredstava.

         6.1.2   Selektivna ekonomska prednost

               (51)

               Komisija primjećuje da trgovačko društvo CSTP od početka obavlja gospodarsku djelatnost, odnosno, obavlja usluge putničkog prijevoza uz nadoknadu. Stoga bi se trgovačko društvo CSTP trebalo smatrati „poduzetnikom” u smislu članka 107. stavka 1. Ugovora.

               (52)

               Odobravanje mjere trebalo bi se nadalje smatrati selektivnim, s obzirom na to da jedino trgovačko društvo CSTP od nje ima koristi.

               (53)

               U pogledu odobravanja ekonomske prednosti, iz presude u predmetu Altmark proizlazi da naknada dodijeljena poduzetnicima od strane države ili iz državnih sredstava kao protunaknada za obveze pružanja javne usluge ne predstavlja prednost dotičnim poduzetnicima te stoga ne predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. Ugovora, pod uvjetom da su ispunjena sljedeća četiri uvjeta (11):

                           —

                           prvo, poduzetnik primatelj potpore mora izvršavati obveze obavljanja javne usluge i te su obveze jasno definirane;

                           —

                           drugo, parametri na temelju kojih se izračunava naknada utvrđeni su unaprijed na objektivan i transparentan način;

                           —

                           treće, naknada ne premašuje iznos nužan za pokrivanje cjelokupnih ili dijela troškova nastalih za vrijeme izvršavanja obveza obavljanja javne usluge uzimajući u obzir odgovarajuće primitke i razumnu dobit ostvarenu ostvarivanjem tih obveza;

                           —

                           četvrto, ako poduzetnik koji će izvršavati obveze obavljanja javne usluge nije odabran u postupku javne nabave, iznos potrebne naknade utvrđen je na temelju analize troškova koji bi nastali tijekom izvršavanja tih obveza u tipičnom poduzeću kojim se dobro upravlja i koje ima odgovarajuća prijevozna sredstva, kako bi moglo ispuniti nužne zahtjeve za obavljanje javne usluge, uzimajući u obzir odgovarajuće primitke i razumnu dobit za izvršavanje navedenih obveza.

               (54)

               U skladu s presudom u predmetu Altmark sva četiri uvjeta moraju biti istodobno ispunjena da bi se moglo isključiti postojanje gospodarske prednosti ako se naknada poduzećima dodjeljuje zbog obveze javne usluge koja im je nametnuta.

               (55)

               Komisija prvo primjećuje da talijanska nadležna tijela i trgovačko društvo CSTP nisu dostavili akt o ovlaštenju koji se odnosi na predmetno razdoblje i da trgovačko društvo CSTP nije jasno utvrdilo obveze koje su mu nametnute, a koje bi se mogle opisati kao obveze obavljanja javne usluge, što je detaljnije objašnjeno u odjeljku 6.2, točki i.

               (56)

               Drugo, Komisija primjećuje da se naknada dodijeljena presudom suda Consiglio di Stato temelji isključivo na ex post izračunu primjenom „induktivne metode” budući da nisu postojali potrebni i pouzdani podaci. Komisija stoga zaključuje da parametri na temelju kojih su stručnjaci koje je imenovao sud izračunali navodni preniski iznos naknade nisu utvrđeni unaprijed i stoga se čini da nije ispunjen drugi uvjet iz presude Altmark koji se odnosi na neprijavljenu mjeru.

               (57)

               S obzirom na kumulativnu prirodu uvjeta iz presude Altmark, Komisija ne mora preispitivati jesu li u ovom slučaju ispunjena preostala dva uvjeta iz presude Altmark. U skladu s tim, plaćanjem dodatne naknade trgovačkom društvu CSTP za usluge pružene u predmetnom razdoblju tom se trgovačkom društvu daje selektivna ekonomska prednost u smislu članka 107. stavka 1. Ugovora.

         6.1.3.   Narušavanje tržišnog natjecanja i utjecaj na trgovinu među državama članicama

               (58)

               Trgovačko društvo CSTP tvrdilo je u svojim opažanjima da tržište javnog prijevoza u Italiji nije bilo otvoreno za tržišno natjecanje s trgovačkim društvima s poslovnim nastanom u drugim državama članicama tijekom predmetnog razdoblja, pa stoga sporna mjera nije mogla utjecati na trgovinu ili narušiti tržišno natjecanje.

               (59)

               Komisija u prvom redu podsjeća da je sporna mjera stupila na snagu 21. prosinca 2012. znatno nakon što je tržište javnog putničkog prijevoza u Italiji otvoreno za tržišno natjecanje. Budući da predmetna mjera u tom trenutku proizvodi učinke na tržištu, u tom se trenutku također mora ocijeniti hoće li se mjerom narušavati tržišno natjecanje i hoće li ona utjecati na trgovinu između država članica.

               (60)

               U svakom slučaju, Komisija dalje primjećuje da je, kako proizlazi iz presude u predmetu Altmark, od 1995. nekoliko država članica počelo otvarati određena tržišta prijevoza tržišnom natjecanju trgovačkih društava s poslovnim nastanom u drugim državama članicama, pa je stoga u tom trenutku već nekoliko trgovačkih društava nudilo svoje usluge lokalnog ili regionalnog prijevoza u državama članicama koje nisu države članice njihovog podrijetla.

               (61)

               Stoga bi trebalo smatrati da bi se dodjeljivanjem naknade trgovačkom društvu CSTP narušilo tržišno natjecanje na tržištu obavljanja usluga autobusnog prijevoza putnika i to bi utjecalo na trgovinu između država članica u tolikoj mjeri da bi se narušila mogućnost prijevoznika s poslovnim nastanom u drugim državama članicama da pružaju usluge u Italiji i pojačao položaj trgovačkog društva CSTP na tržištu jer bi se ono oslobodilo troškova koje bi u suprotnom moralo snositi u svojem svakodnevnom poslovanju (12).

               (62)

               Komisija također primjećuje da je trgovačko društvo CSTP aktivno na drugim tržištima, osobito na tržištu usluga iznajmljivanja, iako trgovačko društvo CSTP tvrdi da je riječ o uslugama koje je pružilo 1998. te da se stoga tržišno natječe na takvim tržištima s drugim poduzećima u Uniji. Naknadom dodijeljenom trgovačkom društvu CSTP narušilo bi se tržišno natjecanje i utjecalo na trgovinu među državama članicama na tim tržištima.

               (63)

               Stoga Komisija zaključuje da se mjerom narušava tržišno natjecanje i da ona utječe na trgovinu među državama članicama.

         6.1.4.   Zaključak

               (64)

               S obzirom na prethodno navedeno, Komisija smatra da prijavljena mjera predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. Ugovora.

         6.2.   IZUZEĆE OD OBVEZE PRIJAVE U SKLADU S UREDBOM (EEZ) BR. 1191/69

               (65)

               Trgovačko društvo CSTP tvrdi da je, budući da je Regija jednostrano utvrdila tarifnu obvezu te iznosi ne predstavljaju obveze obavljanja javne usluge u skladu s ugovorom o uslugama već proizlaze iz ispravne primjene izračuna iz članka 11. Uredbe u okviru koncesije, plaćanje naknade izuzeto od obveze prethodne prijave iz članka 17. stavka 2. navedene Uredbe. Trgovačko društvo CSTP priznalo je da te obveze obavljanja javne usluge nisu bile navedene u dokumentu o dodjeli koncesije, u kojem se ni ne spominju, već su isključivo proizlazile iz internih akata Regije.

               (66)

               U skladu s člankom 17. stavkom 2. Uredbe (EEZ) br. 1191/69, naknade plaćene u skladu s tom Uredbom izuzete su od postupka prethodnog obavješćivanja iz članka 108. stavka 3. Ugovora pa stoga i od obveze prijave.

               (67)

               Međutim, iz presude Combus može se zaključiti da se pojam „naknade za javnu uslugu” u smislu te odredbe (članak 17., stavak 2.) mora tumačiti vrlo restriktivno (13). Izuzećem od obveze prijave predviđene u članku 17. stavku 2. Uredbe (EEZ) br. 1191/69 obuhvaćena je samo naknada za obveze obavljanja javne usluge koje su trgovačkom društvu nametnute jednostrano u skladu s člankom 2. te Uredbe, izračunata primjenom metode opisane u člancima 10. do 13. te Uredbe (zajednički postupak isplate naknade), a ne ugovorima o javnoj usluzi definiranima u članku 14. Uredbe. Naknada plaćena na temelju ugovora o javnoj usluzi, kako je definirano u članku 14. Uredbe (EEZ) br. 1191/69, koja čini državnu potporu mora se prijaviti Komisiji prije provedbe. Neprijavljena naknada smatrat će se nezakonito provedenom potporom u skladu s člankom 108. Ugovora.

               (68)

               Pitanje jesu li člankom 17. stavkom 2. Uredbe (EEZ) br. 1191/69 talijanska nadležna tijela zaista oslobođena obveze prethodne prijave u ovom slučaju ovisi u prvom redu o tome i. je li Regija zaista trgovačkom društvu CSTP jednostrano odredila obvezu obavljanja javne usluge i, drugo, ii. je li naknada plaćena na temelju te obveze u skladu s Uredbom (EEZ) br. 1191/69. Komisija će redom razmotriti oba navedena pitanja.

         i.   Jednostrano nametnuta obveza obavljanja javne usluge

               (69)

               Komisija primjećuje da joj talijanska nadležna tijela i trgovačko društvo CSTP nisu dostavili akt o ovlaštenju iz predmetnog razdoblja. Trgovačko društvo CSTP Komisiji je dostavilo samo ugovore koji su se primjenjivali od 2003.

               (70)

               Talijanska nadležna tijela tvrde da je primjerak ugovora o koncesiji koji su dostavila, a koji se odnosio na drugo trgovačko društvo, standardni ugovor koji se u predmetnom razdoblju upotrebljavao u Regiji. Međutim, primjerak ugovora o koncesiji važio je samo od travnja 1972. do prosinca 1973., što je više od 20 godina prije predmetnog razdoblja, i prije stupanja na snagu Zakona br. 151/1981, koji je donesen Regionalnim zakonom br. 16/1983 na temelju kojeg je trgovačko društvo CSTP izvorno dobilo naknadu. Iako se čini da su u primjerku ugovora o koncesiji predviđene određene obveze koje bi se mogle opisati kao obveze obavljanja javne usluge (npr. u točkama 2., 9. i 10.), uključujući obvezu davanja popusta studentima, radnicima, učiteljima i zaposlenicima u javnom i privatnom sektoru te obvezu besplatnog prijevoza određenih kategorija putnika, Komisija nema dokaza da su se iste obveze zaista primjenjivale na trgovačko društvo CSTP u predmetnom razdoblju jer ne postoji ugovor o ovlaštenju. S druge strane, budući da su pružene usluge bile redovne linijske usluge, za potrebe propisa o koncesiji, kojima se trgovačkom društvu CSTP davalo isključivo pravo na obavljanje tih usluga, bilo je nužno navesti unaprijed način obavljanja tih usluga. Trgovačko društvo CSTP nije dostavilo dokaze da je Regija jednostrano odredila taj način, umjesto da ih predloži operator, u zamjenu za pravo na isključivo obavljanje usluga i da ih je regija naknadno odobrila. U svakom slučaju, metodologija koju je stručnjak kojeg je imenovao sud odredio za izračunavanje navodne preniske naknade ne odnosi se na te obveze.

               (71)

               Komisija je također ocijenila može li se obveza obavljanja javne usluge izvesti iz Regionalnog zakona br. 16/1983 jer je taj zakon pravna osnova koju su Regija i trgovačko društvo CSTP naveli kao relevantni zakon za odobravanje naknade trgovačkom društvu u predmetnom razdoblju (vidjeti uvodne izjave (23) i (40)). U tom pogledu, treba napomenuti da je u Regionalnom zakonu propisano samo da subjekti i javni ili privatni poduzetnici koji obavljaju usluge javnog lokalnog prijevoza na temelju koncesije mogu dobiti javni doprinos. Osim toga, u članku 2. Regionalnog zakona jasno se utvrđuje da „svaki mogući gubitak ili manjak koji nije obuhvaćen prethodno utvrđenim regionalnim doprinosima [u članku 2.] snosi pojedini poduzetnik.”

               (72)

               Nadalje, Komisija napominje da su u regionalnim aktima koje je dostavilo trgovačko društvo CSTP (vidjeti uvodnu izjavu 40.) navedene neke ugovorne obveze uspostavljene između trgovačkog društva CSTP i Regije u predmetnom razdoblju. Međutim, u tim aktima nisu jasno utvrđene obveze koje bi se mogle opisati kao obveze obavljanja javne usluge unatoč tome što su pokazatelj mogućeg postojanja tih obveza. Osim toga, postojanjem ugovornih obveza isključuje se mogućnost jednostranog nametanja obveza obavljanja javne usluge trgovačkom društvu CSTP. U svakom slučaju, metodologija koju je stručnjak kojeg je imenovao sud Consiglio di Stato odredio za izračunavanje navodne preniske naknade ne odnosi se na te obveze.

               (73)

               U pogledu postojanja tarifne obveze, iako je stručnjak kojeg je imenovao sud Consiglio di Stato izračunao dodatnu naknadu na temelju članka 11. Uredbe (EEZ) br. 1191/69, Komisija nema dokaza da su te obveze zaista jednostrano nametnute trgovačkom društvu CSTP. U skladu s člankom 2. stavkom 5. Uredbe (EEZ) br. 1191/69, tarifna obveza odnosi se isključivo na „svaku obvezu uvedenu prijevoznim poduzećima da primijene, cijene koje je utvrdilo ili odobrilo javno tijelo, a koje su suprotne poslovnim interesima tih poduzeća i koje su posljedica uvođenja ili odbijanja izmjene posebnih odredaba o primjeni posebne tarife”. S druge strane, definicija tarifne obveze „ne primjenjuje se na obveze koje proizlaze iz općih mjera cjenovne politike koja se primjenjuje na gospodarstvo u cjelini ili na mjere poduzete u odnosu na cijene i uvjete prijevoza općenito radi organiziranja tržišta prijevoza ili kojeg njegova dijela”. Komisija potvrđuje da su u točki 27. primjerka ugovora o koncesiji iz 1972./73. propisane primjenjive cijene za operatora na kojeg se primjenjuje, ali podsjeća da nije primila sličan akt o koncesiji ili ovlaštenju za trgovačko društvo CSTP za predmetno razdoblje na temelju kojeg bi mogla utvrditi da su trgovačkom društvu nametnute takve obveze. U svakom slučaju, Komisija primjećuje da je, u skladu s člankom 2. Regionalnog zakona br. 16/1983, godišnja naknada poduzetnicima koji obavljaju usluge javnog prijevoza izračunata ex ante kao razlika između prihoda koji proizlaze iz primjene najmanjih cijena i takozvanog „standardnog troška” (vidjeti uvodnu izjavu (23)). Komisija stoga zaključuje da su u Regionalnom zakonu propisane najmanje cijene, čime je također isključeno postojanje opće tarifne obveze.

               (74)

               U svakom slučaju, čini se da ni jedna obveza obavljanja javne usluge koju je trgovačko društvo CSTP moralo izvršavati nije bila jednostrano nametnuta. Komisija primjećuje u tom pogledu da je trgovačko društvo CSTP preuzelo inicijativu tražeći obnovu koncesija za svih sedam godina predmetnog razdoblja. Osim toga, na temelju presude suda Consiglio di Stato u 2009., Regija je u nekoliko navrata tražila od trgovačkog društva CSTP da dostavi akte ili ugovore kojima mu se nameću obveze obavljanja javne usluge radi postupanja u skladu s presudom. Regija tvrdi da trgovačko društvo nikada nije odgovorilo na te zahtjeve.

               (75)

               Argument trgovačkog društva CSTP da su operatori imali obvezu obavljanja prijevoza na linijama u okviru obveze obavljanja javne usluge unatoč tome što je Regija više puta smanjivala iznos standardnog troška i da bi protiv njih bio pokrenut sudski postupak za prekid obavljanja javne usluge da su prestali sa svojim radom, nije potkrijepljen dokazima i ne može se upotrijebiti kao potvrda da su u ovom slučaju obveze obavljanja javne usluge bile nametnute jednostrano.

         ii.   Sukladnost naknade sa zajedničkim postupkom isplate naknade

               (76)

               Čak i da je dokazano da su u ovom slučaju obveze obavljanja javne usluge jednostrano nametnute trgovačkom društvu CSTP, što nije slučaj, naknada za te usluge svejedno bi trebala biti u skladu sa zajedničkim postupkom isplate naknade (odjeljak IV.) iz Uredbe (EEZ) br. 1191/69 da bi mogla biti izuzeta od obveze prethodne prijave iz članka 17. stavka 2. te Uredbe. Komisija smatra da to nije slučaj.

               (77)

               Prvo, Komisija primjećuje da se dodatna potpora koja je dodijeljena trgovačkom društvu CSTP odnosi samo na 1998. CSTP je priznao da je u navedenoj godini, osim navodnih obveza obavljanja javne usluge, obavljao i poslovne djelatnosti, odnosno usluge iznajmljivanja. Komisija u tom smislu primjećuje da se od 1. srpnja 1992. Uredbom (EEZ) br. 1191/69 i njezinim člankom 1. stavkom 5. točkom (a), od prijevoznih poduzeća koja ne obavljaju samo usluge podložne obvezama obavljanja javne usluge već se bave i drugim djelatnostima, zahtijeva da upravljaju javnim uslugama kao zasebnom kategorijom, pri čemu: i. poslovni računi koji odgovaraju svakoj od tih djelatnosti razdvojeni su, a dio imovine koji se odnosi na svaku od njih koristi se u skladu s računovodstvenim pravilima koja su na snazi i ii. izdaci su u ravnoteži s prihodima od poslovanja i plaćanjima javnih tijela, bez ikakve mogućnosti prebacivanja iz jednog sektora djelatnosti poduzeća u drugi.

               (78)

               Komisija dalje primjećuje da, prema mišljenju Suda EU–a u presudi Antrop, zahtjevi utvrđeni u tom postupku nisu ispunjeni ako na temelju pouzdanih podataka iz odgovarajućih poslovnih računa trgovačkog društva nije moguće utvrditi razliku između troškova koji se mogu pripisati dijelu njegovih aktivnosti u području obuhvaćenom koncesijom i odgovarajućih prihoda te ako nije moguće izračunati dodatni trošak koji nastaje zbog izvršavanja obveze obavljanja javne usluge koju ima taj poduzetnik (14).

               (79)

               Trgovačko društvo CSTP nije dostavilo dokaz da je tijekom predmetnog razdoblja, a osobito 1998., vodilo odvojeno računovodstvo za svoje poslovne djelatnosti. Osim toga, Komisija smatra da se argumentom koji daje trgovačko društvo CSTP da je pravni zahtjev kojim se propisuje vođenje potpune računovodstvene i administrativne dokumentacije za predmetno razdoblje sada istekao ne može ex post opravdati dodatni iznos naknade induktivnom metodom. U svakom slučaju, takvim se zahtjevom koji se temelji na nacionalnom pravu, ako se dokaže njegovo postojanje, ne može umanjiti obveza koja proizlazi iz sudske prakse Suda EU–a ili Uredbe (EEZ) br. 1191/69, a koja mora biti ispunjena prije nego što se prijevozniku može isplatiti naknada za obavljanje javne usluge.

               (80)

               Drugo, Komisija primjećuje da je člankom 13. Uredbe (EEZ) br. 1191/69 propisano da uprava mora unaprijed utvrditi iznos naknade. Izračun dodatne naknade na temelju ex post ocjene, kako je propisao sud Consiglio di Stato, u suprotnosti je s tom odredbom, što je već objašnjeno u uvodnim izjavama 54. i 55.

               (81)

               U svjetlu tih opažanja, Komisija zaključuje da dodatna naknada za koju sud Consiglio di Stato smatra da treba isplatiti trgovačkom društvu CSTP nije u skladu sa zajedničkim postupkom isplate naknade utvrđenim u odjeljku IV. Uredbe (EEZ) br. 1191/69 i da stoga nije izuzeta od obveze prethodne prijave u skladu s člankom 17. stavkom 2. Uredbe (EEZ) br. 1191/69.

         6.3.   SPOJIVOST POTPORE

               (82)

               Budući da nije dokazano da je predmetna mjera izuzeta od obveze prethodne prijave u skladu s člankom 17. stavkom 2. Uredbe (EEZ) br. 1191/69, trebat će ispitati njihovu spojivost s unutarnjim tržištem jer se smatra da ona čine državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. Ugovora, kako je objašnjeno u odjeljku 6.1.

               (83)

               U članku 93. Ugovora propisana su pravila za spojivost državne potpore u području koordinacije prometa i obveza obavljanja javnih usluga u području prometa i on je lex specialis u odnosu na članak 107. stavak 3. i članak 106. stavak 2. jer sadržava posebna pravila o spojivosti državne potpore. Sud EU–a presudio je da se člankom „potvrđuje da je potpora u području prometa spojiva s unutarnjim tržištem samo u strogo definiranim slučajevima kojima se ne ugrožavaju opći interesi [Unije]” (15).

               (84)

               Uredba (EZ) br. 1370/2007 stupila je na snagu 3. prosinca 2009. i njome su stavljene izvan snage Uredba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i Uredba Vijeća (EEZ) br. 1107/70 (16). Uredba (EZ) br. 1370/2007 primjenjuje se na naknadu za obveze obavljanja javne usluge u području javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika.

               (85)

               Komisija smatra da bi se ispitivanje spojivosti prijavljene mjere trebalo obaviti u skladu s Uredbom (EZ) br. 1370/2007, koja je stupila na snagu 3. prosinca 2009. i kojom je stavljena izvan snage Uredba (EEZ) br. 1191/69, jer je to propis koji je na snazi u trenutku donošenja predmetne odluke (17). Zatim primjećuje da je dodatna naknada koju je trgovačkom društvu CSTP dodijelio sud Consiglio di Stato plaćena 21. prosinca 2012., što znači da je na dan kada su nastali učinci isplaćene potpore Uredba (EZ) br. 1370/2007 već bila na snazi više od tri godine (18).

               (86)

               U članku 9. stavku 1. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 propisano je sljedeće: „naknada za javnu uslugu obavljanja javnog prijevoza putnika ili za poštovanje tarifnih obveza ustanovljenih općim pravilima, koja je plaćena u skladu s ovom Uredbom, sukladna je sa zajedničkim tržištem.” Takva je naknada izuzeta od obveze prethodne prijave utvrđene u članku [108., stavku 3.] Ugovora.”

               (87)

               Zbog razloga iznesenih u nastavku, Komisija smatra da prijavljena naknada ne udovoljava uvjetima iz Uredbe (EZ) br. 1370/2007 te se stoga ne može proglasiti spojivom s unutarnjim tržištem temeljem članka 9. stavka 1. te Uredbe.

               (88)

               Prvo, u skladu s člankom 3. Uredbe (EZ) br. 1370/2007, ako nadležno tijelo odluči dodijeliti isključivo pravo i/ili naknadu bilo kakve naravi operateru po svom izboru u zamjenu za ispunjavanje obveza obavljanja javnih usluga, to čini u okviru ugovora o javnim uslugama, osim ako je cilj obveze obavljanja javnih usluga uspostava maksimalnih cijena i određuje se mjerom koja se bez diskriminacije primjenjuje na sve usluge javnog prijevoza putnika iste vrste u određenom zemljopisnom području (opća pravila).

               (89)

               U ovom slučaju Komisija smatra da ne postoje dokazi o postojanju ugovora između trgovačkog društva CSTP i Regije ili da su uspostavljena opća pravila o maksimalnim cijenama za sve putnike ili određene kategorije putnika. Komisija je primila samo jedan primjerak ugovora o koncesiji za godinu 1972./1973. iz kojeg nije moguće izvući pouzdane informacije o odnosu između trgovačkog društva CSTP i Regije u predmetnom razdoblju (1997. – 2002.). Nadalje, Komisija napominje da, u skladu s člankom 2. Regionalnog zakona br. 16/1983, pravna osnova koju su utvrdile Regija i trgovačko društvo CSTP za predmetno razdoblje (vidjeti uvodne izjave 19. i 36.), prihodi pružatelja usluga javnog prijevoza proizlaze iz primjene najmanjih cijena koje je utvrdila Regija. Ne upućuje se na najveće cijene.

               (90)

               Komisija stoga zaključuje da se nije postupalo u skladu s člankom 3. Uredbe (EZ) br. 1370/2007.

               (91)

               Drugo, Komisija primjećuje da, bez obzira na to je li trgovačko društvo CSTP sklopilo ugovor o javnoj usluzi ili su se na njega primjenjivale tarifne obveze na temelju općih pravila, nisu poštovane sve odredbe iz članka 4. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 kojim je utvrđen obvezni sadržaj ugovora o javnoj usluzi i opća pravila. Na primjer, člankom 4. stavkom 1. točkom (b) zahtijeva se da se parametri na temelju kojih se računa plaćanje naknade utvrde unaprijed na objektivan i transparentan način kojim se onemogućuje prekomjerna naknada, dok se člankom 4. stavkom 1. točkom (c) i člankom 4. stavkom 2. određuju uvjeti raspodjele troškova i prihoda. Kako je objašnjeno u odjeljku 6.1. u okviru Komisijine analize drugog uvjeta koji je utvrdio Sud EU–a presude Altmark, parametri na temelju kojih je drugi stručnjak izračunao navodnu prekomjernu naknadu nisu utvrđeni unaprijed i stoga se nije postupilo u skladu s člankom 4. Uredbe (EZ) br. 1370/2007.

               (92)

               Treće, u članku 6. stavku 1. propisano je da u slučaju izravno dodijeljenih ugovora o javnim uslugama, naknada mora biti u skladu s odredbama Uredbe (EZ) br. 1370/2007 i odredbama iz Priloga kako bi se osiguralo da naknada ne premašuje iznos potreban za izvršavanje obveze obavljanja javnih usluga. U Prilogu Uredbi (EZ) br. 1370/2007 propisano je da naknada ne smije premašiti iznos koji odgovara financijskom učinku koji se sastoji od sljedećih čimbenika: troškovi nastali u odnosu na obveze obavljanja javne usluge umanjeni za pozitivne financijske učinke nastale u mreži kojom se upravlja u okviru obveze obavljanja javnih usluga, uvećani za razumu dobit. Nadalje, u Prilogu je propisano da se troškovi i prihodi izračunavaju u skladu s računovodstvenim i poreznim pravilima koja su na snazi. Nadalje, iz razloga transparentnosti mora postojati odvajanje računa (točka 5. Priloga Uredbi (EZ) br. 1370/2007).

               (93)

               Kako je navedeno u uvodnoj izjavi 82., trgovačko društvo CSTP nije u 1998., odnosno godini za koju mu je na temelju presude suda Consiglio di Stato dodijeljena naknada, provodilo pravilno računovodstveno odvajanje. Zato nije moguće dokazati da iznos dodatne naknade koju je isplatila talijanska država 21. prosinca 2012. ne premašuje iznos koji odgovara neto financijskom učinku koji je jednak zbroju pozitivnih ili negativnih učinaka izvršavanja obveza obavljanja javnih usluga na troškove i prihode operatera javnih usluga (točka 2. Priloga Uredbi (EZ) br. 1370/2007).

               (94)

               Osim toga, u pogledu predmetnog razdoblja, ako parametri za naknade nisu utvrđeni unaprijed, raspodjela troškova mora se nužno izvršavati ex post na temelju arbitrarnih pretpostavki, što je učinjeno induktivnom metodom.

               (95)

               Komisija smatra da dodatna naknada koju je dodijelio sud Consiglio di Stato nije isplaćena u skladu s odredbama Uredbe (EZ) br. 1370/2007 i da stoga neprijavljena mjera nije spojiva s unutarnjim tržištem.

         6.4.   NAKNADA KOJU JE DODIJELIO SUD CONSIGLIO DI STATO NIJE ODŠTETA

               (96)

               Komisija je u svojoj odluci o pokretanju postupka pozvala sve zainteresirane strane da dostave opažanja odnosi li se presuda suda Consiglio di Stato na dodjelu odštete za navodnu povredu zakona ili na dodjelu naknade za obavljanje javne usluge na temelju primjenjivih uredbi Vijeća. Talijanska nadležna tijela i trgovačko društvo CSTP nisu u svojim opažanjima razmatrali to pitanje.

               (97)

               Komisija primjećuje u tom pogledu da se, u određenim okolnostima, naknadom za štetu zbog neispravnog postupanja ili drugih postupaka nacionalnih nadležnih tijela (19) ne osigurava prednost i stoga se ne može smatrati državnom potporom u smislu članka 107. stavka 1. Ugovora (20). Svrha naknade za pretrpljenu štetu drugačija je od svrhe državne potpore jer joj je cilj vratiti oštećenu stranku u situaciju u kojoj se nalazila prije štetnog čina, kao da se taj čin nije dogodio (restitutio in integrum). Komisija dalje primjećuje, u tom pogledu, da se na naknadu štete ne primjenjuju pravila o državnim potporama ako se temelji na općem pravilu o naknadi (21). Naposljetku, Komisija podsjeća da je Sud EU–a u svojoj presudi u predmetu Lucchini smatrao da nacionalni sud nije mogao primijeniti nacionalno pravo ako bi se primjenom tog prava ugrozila primjena „prava Zajednice jer bi onemogućila povrat državne potpore dodijeljene protivno pravu Zajednice” (22). Ta se presuda temelji na načelu da se pravilo iz nacionalnog prava ne može primijeniti ako bi se takvom primjenom ugrozila ispravna primjena prava Unije (23).

               (98)

               U odnosu na dodatnu potporu koju je trgovačkom društvu CSTP dodijelio sud Consiglio di Stato, Komisija primjećuje da se, iako se u izreci presude suda Consiglio di Stato ne navodi Uredba (EEZ) br. 1191/69, ta presuda odnosi na pravo trgovačkog društva CSTP da primi iznos nadoknade u skladu s člancima 6., 10. i 11. Uredbe (EEZ) br. 1191/69, koji treba utvrditi uprava na temelju pouzdanih podataka. To bi značilo da pravo trgovačkog društva CSTP na dodatnu naknadu ne proizlazi, prema viđenju suda Consiglio di Stato, iz općeg pravila o naknadi štete zbog neispravnog postupanja ili nekog drugog postupka nacionalnih nadležnih tijela, već iz prava koja su izvedena iz Uredbe (EEZ) br. 1191/69.

               (99)

               U svakom slučaju, Komisija smatra da bi isplata odštete u korist trgovačkog društva CSTP zbog toga što su talijanska nadležna tijela navodno nezakonito jednostrano nametnula obvezu obavljanja javnih usluga, izračunata na temelju zajedničkog postupka isplate naknade propisanog u Uredbi (EEZ) br. 1191/69, bila protivna člancima 107. i 108. Ugovora. To je zato što bi takva dodjela imala isti rezultat za trgovačko društvo CSTP kao i dodjela naknade za obavljanje javne usluge za predmetno razdoblje, unatoč tome što specifikacije koncesije koje se primjenjuju na predmetne usluge nisu izuzete od obveze prethodne prijave niti su u skladu s materijalnim zahtjevima Uredbe (EEZ) br. 1191/69 ili Uredbe (EZ) br. 1370/2007, kako je prethodno pokazano. Raspoloživost takve dodjele omogućila bi uspješno izigravanje pravila o državnoj potpori i uvjeta koje je propisao zakonodavac Unije prema kojima nadležna tijela, kada nameću obvezu ili sklapaju ugovor o javnim uslugama, plaćaju naknadu operatorima javnih usluga za nastale troškove u zamjenu za izvršavanje obveza pružanja javnih usluga. Isplata odštete jednake zbroju iznosa potpore čija se isplata planirala činila bi neizravnu dodjelu državne potpore koja je nezakonita i nespojiva s unutarnjim tržištem (24). U skladu s time, Opći sud smatra da odredbe o isplati odštete za povrat državne potpore čine državu potporu (25).

               (100)

               U svakom slučaju, u primjerku ugovora o koncesiji iz 1972. u skladu s kojim je trgovačko društvo CSTP navodno obavljalo predmetne usluge prijevoza nije predviđeno plaćanje financijske naknade. Trgovačko društvo CSTP složilo se pružati usluge u skladu s uvjetima utvrđenima u koncesiji uz vlastiti rizik. Ovaj zaključak potvrđen je člankom 2. Regionalnog zakona br. 16/1983 u kojem je propisano da gubitak ili manjak koji nije obuhvaćen javnim doprinosima snose davatelji usluge.

               (101)

               Komisija stoga ne smatra da presuda suda Consiglio di Stato predstavlja naknadu za štetu koju je trgovačko društvo CSTP pretrpjelo kao rezultat neispravnog postupanja ili drugog postupka nacionalnih tijela već dodjelu nezakonite i nespojive državne potpore, koja je zabranjena u skladu s člankom 107. stavkom 1. Ugovora.

               (102)

               S obzirom na navedeno, Komisija zaključuje da neprijavljena mjera čini državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. Ugovora koja je nespojiva s unutarnjim tržištem.

         7.   POVRAT POTPORE

               (103)

               U skladu s Ugovorom i utvrđenom sudskom praksom Suda EU–a, Komisija je nadležna odlučiti da predmetna država članica mora ukinuti ili izmijeniti potporu (26) kada utvrdi da je potpora nespojiva s unutarnjim tržištem. Sud je također dosljedno smatrao da je svrha obveze države da ukine potporu koju Komisija smatra nespojivom s unutarnjim tržištem obnoviti prethodno stanje (27). U tom je kontekstu Sud EU–a utvrdio da je taj cilj ostvaren kada je primatelj izvršio povrat iznosa isplaćenih temeljem nezakonite potpore i time se odrekao prednosti koju je imao nad konkurentima na tržištu i kada je obnovljeno stanje koje je postojalo prije plaćanja potpore (28).

               (104)

               U skladu s tom sudskom praksom, u članku 14. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 (29) propisano je da „kada je donesena negativna odluka o nezakonitoj potpori, Komisija donosi odluku kojom se predmetnoj državi članici nalaže da poduzme sve potrebne mjere kako bi se osigurao povrat potpore od korisnika”.

               (105)

               Stoga Italija mora vratiti državnu potporu utvrđenu u ovoj Odluci u mjeri u kojoj je ona već isplaćena trgovačkom društvu CSTP. Nadalje, Italija tom iznosu mora dodati kamate za povrat, koje se računaju od datuma kada je nezakonita potpora stavljena na raspolaganje korisniku (tj. od 21. prosinca 2012.) do datuma povrata (30), u skladu s poglavljem V. Uredbe Komisije (EZ) 794/2004 (31).

               (106)

               U skladu s time, Komisija,

         DONIJELA JE OVU ODLUKU:
   Članak 1.
   Državna potpora u iznosu od 4 9 51  838 EUR u korist trgovačkog društva CSTP koju je nezakonito odobrila Talijanska Republika kršeći članak 108. stavak 3. Ugovora o funkcioniranju Europske unije nije spojiva s unutarnjim tržištem.
   Članak 2.
   1.   Talijanska Republika od korisnika mora ostvariti povrat potpore iz članka 1.
   2.   Na iznose povrata naplaćuje se kamata od 21. prosinca 2012. do stvarnog trenutka povrata.
   3.   Kamate se izračunavaju zajednički u skladu s poglavljem V. Uredbe (EZ) br. 794/2004 i Uredbe Komisije (EZ) br. 271/2008 (32) o izmjeni Uredbe (EZ) br. 794/2004.
   4.   Talijanska Republika otkazuje sve neisplaćene iznose potpore navedene u članku 1. od datuma stupanja na snagu ove Odluke.
   Članak 3.
   1.   Povrat sredstava potpore iz članka 1. neposredan je i učinkovit.
   2.   Talijanska Republika osigurava provedbu ove Odluke u roku od četiri mjeseca od dana obavijesti o ovoj Odluci.
   Članak 4.
   1.   U roku od dva mjeseca od obavijesti o ovoj Odluci, Italija dostavlja Komisiji sljedeće podatke:

               (a)

               ukupan iznos (glavnica i kamate) čiji povrat treba ostvariti od korisnika;

               (b)

               detaljan opis mjera koje su već poduzete i koje se planiraju poduzeti radi usklađivanja s ovom Odlukom;

               (c)

               dokumente kojima se dokazuje da se od korisnika zatražio određen povrat potpore.

         2.   Talijanska Republika obavješćuje Komisiju o napretku u provedbi nacionalnih mjera koje se poduzimaju za provedbu ove Odluke do potpunog povrata potpore iz članka 1. Na zahtjev Komisije, ona odmah dostavlja informacije o već poduzetim mjerama i mjerama planiranima radi usklađivanja s ovom Odlukom. Isto tako pruža detaljne informacije koje se odnose na iznose potpore i kamata koji su već vraćeni od korisnika.
   Članak 5.
   Ova je Odluka upućena Talijanskoj Republici.

      Sastavljeno u Bruxellesu 19. siječnja 2015.

            Za Komisiju

         Margrethe VESTAGER

            Članica Komisije

      (1)  Odluka Komisije od 20. veljače 2014. o državnoj potpori SA.358423 (2012/NN) – Italija – naknada za obavljanje javnih usluga za trgovačko društvo CSTP (SL C 156, 23.5.2014., str. 39.).

      (2)  Komisija podsjeća da, u skladu s člankom 15. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 o 22. ožujka 1999. utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL L 83, 27.3.1999., str. 1), ovlasti Komisije u vezi s povratom potpore podliježu roku zastare od deset godina počevši od dana kada je nezakonita potpora dodijeljena korisniku, bilo kao pojedinačna potpora ili u okviru programa potpora. Rok zastare prekida se bilo kojom radnjom koju Komisija ili neka država članica, djelujući na zahtjev Komisije, poduzme u vezi s nezakonitom potporom.

      (3)  Uredba Vijeća (EEZ–a) br. 1191/69 od 26. lipnja 1969. o aktivnostima država članica u vezi s obvezama koje su svojstvene javnim uslugama u željezničkom, cestovnom i riječnom prijevozu (SL L 156, 28.6.1969., str. 1.).

      (4)  U članku 4. stavku 1. Uredbe (EEZ) br. 1191/69 propisano je sljedeće: „Prijevoznici moraju zatražiti od nadležnih tijela država članica ukidanje obveze obavljanja javne usluge u cijelosti ili djelomično ako ih ta obveza stavlja u gospodarski nepovoljni položaj.” Članak 6. stavak 3. glasi: „Nadležna tijela država članica donose odluke u roku od godine dana od datuma podnošenja zahtjeva u vezi s obvezama obavljanja usluge i prijevoza i u roku od šest mjeseci u vezi s tarifnim obvezama. Pravo na naknadu nastaje na dan kada nadležna tijela donesu odluku […]”.

      (5)  Legge Regionale 25 gennaio 1983, n. 16 Interventi regionali in materia di servizi di trasporto pubblico locale per viaggiatori (Regionalni zakon od 25. siječnja 1983. o regionalnim mjerama za usluge lokalnog prijevoza putnika) dostupan na: http://jtest.ittig.cnr.it:8080/cocoon/regioneCampania/xhtml?css=4&doc=/db/nir/RegioneCampania/1983/urn_nir_regione.campania_legge_1983–01–25n16&datafine=19830205.

      (6)  U članku 10. Uredbe (EEZ) br. 1191/69 predviđa se da se iznos naknade koja se odnosi na obvezu obavljanja usluga prijevoza utvrđuje na temelju razlike između smanjenja prihoda trgovačkog društva i smanjenja rashoda proizišle iz ukidanja odgovarajuće obveze u predmetnom razdoblju.

      (7)  Predmet C–280/00 Altmark Trans and Regierungspräsidium Magdeburg, EU.C.2003:415.

      (8)  Uredba (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70 (SL L 315, 3.12.2007., str. 1.).

      (9)  Obrasci E (Modelli E) odnosno dokumenti utemeljeni na izvješćima trgovačkog društva koja sadržavaju informacije potrebne za godišnji izračun javnog doprinosa.

      (10)  Predmet C–527/12 Komisija protiv Njemačke, EU:C:2014/2193, stavak 56. i ovdje navedena sudska praksa. Vidjeti isto presudu u predmetu C–119/05 Lucchini, EU:C:2007:434, stavak 59, opisanu u uvodnoj izjavi 94. u nastavku.

      (11)  Predmet C–280/00 Altmark Trans i Regierungspräsidium Magdeburg, [2003] EU:C:2003:415, stavci 87. i 88.

      (12)  Predmet C–172/03 Heiser EU:C:2005:130, stavak 55.

      (13)  Predmet T–157/01 Danske Busvognmænd, [2004] EU:T:2004:76, stavci 77., 78. i 79.

      (14)  Predmet C–504/07 Associação Nacional de Transportadores Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) and Others v Conselho de Ministros, Companhia Carris de Ferro de Lisboa SA (Carris) and Sociedade de Transportes Colectivos do Porto SA (STCP), [2009] EU:C:2009:2009.290.

      (15)  Predmet 156/77 Komisija protiv Belgije [1978.] ECR 1881, stavak 10.;

      (16)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 1107/70 od 4. lipnja 1970. o dodjeli potpora za željeznički i cestovni promet te promet unutarnjim plovnim putovima (SL L 130, 15.6.1970., str. 1.).

      (17)  Komisija se u ovom pogledu poziva na argumente iznesene u uvodnim izjavama 307. i 313. svoje Odluke 2011/3/EU od 24. veljače 2010. u predmetu C 41/08 (bivši NN 35/08) o ugovorima o uslugama javnog prijevoza između danskog Ministarstva prometa i Danske Statsbaner (SL L 7., 11.1.2011., str. 1). Tu je Odluku poništio Opći sud u predmetu T–92/11 Jørgen Andersen protiv Europske komisije, [2013.] koja još nije objavljena, i u pogledu koje se trenutačno vodi žalbeni postupak pred Žalbenim sudom u predmetu C–303/13 P. Ishod žalbenog postupka nije važan za ishod ovog slučaja jer je Opći sud potvrdio u presudi protiv koje je podnesena žalba da o datumu kada su nastali učinci isplaćene potpore ovisi koji se skup pravila primjenjuje. U tom je slučaju potpora plaćena 21. prosinca 2012. pa bi se stoga trebala primjenjivati pravila, načela i kriteriji za ocjenjivanje spojivosti državne potpore koji su na snazi na dan kada Komisija donese odluku (vidjeti stavak 39. te presude).

      (18)  Predmet C–334/07 P Komisija protiv Freistaat Sachsen, 2008, str. I–9465, stavci 50. do 53.; predmet T–3/09 Italija protiv Komisije [2011.] str. II–95, stavak 60.

      (19)  Primjerice, šteta ili neopravdano bogaćenje.

      (20)  Spojeni predmeti 106 do 120/87, Asteris i ostali protiv Grčke i EEZ–a [1988.] EU:C:1988:457.

      (21)  Vidjeti Odluku Komisije od 16. lipnja 2004. o potpori Akzo Nobelu u cilju maksimalnog smanjenja prijevoza klora (predmet N 304/2003), sažetak obavijesti u SL C 81, 2.4.2005., str. 4. vidjeti isto Odluku Komisije od 20. prosinca 2006. o predmetu Bedrijfsverplaatsing van autodemontagebedrijf Steenbergen (predmet N 575/2005), sažetak obavijesti u SL C 80, 13.4.2007., str. 1.

      (22)  Predmet C–119/05 Lucchini, EU:C:2007:434, stavak 59.

      (23)  Ibid., stavak 61.

      (24)  Mišljenje od 28. travnja 2005. u Spojenim predmetima C–346/03 i C–529/03 Atzeni, EU:C:2005:256, stavak198.

      (25)  Predmet T–384/08 Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou protiv Komisije, EU:T:2011:650, i predmet T–565/08 Corsica Ferries protiv Komisije, EU:T:2012:415, stavci 23., 114. i 120. do 131. Vidjeti, isto, po analogiji predmet C–111/10 Komisija protiv Vijeća, EU:C:2013:785, stavak 44.

      (26)  Predmet C–70/72 Komisija protiv Njemačke, [1973.] ECR 813, stavak 13.

      (27)  Spojeni predmeti C–278/92, C–279/92 i C–280/92 Španjolska protiv Komisije, [1994.] ECR I–04103, stavak 75.

      (28)  Predmet C–75/97 Belgija protiv Komisije, [1999.] ECR I–3671, stavci 64. i 65.;

      (29)  Uredba Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka 108. Ugovora o EZ–u (SL L 83, 27.3.1999., str. 1.).

      (30)  Vidjeti članak 14. stavak 2. Uredbe (EZ) 659/99.

      (31)  Uredba Komisije (EZ) br. 794/2004 od 21. travnja 2004. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka 93. Ugovora o EZ–u (SL L 140, 30.4.2004., str. 1.).

      (32)  Uredba Komisije (EZ) br. 271/2008 od 30. siječnja 2008. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 794/2004 o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka 93. Ugovora o EZ–u (SL L 82, 25.3.2008., str. 1.).


title: 2004/689/EZ: Odluka Vijeća od 4. listopada 2004. o uspostavi Odbora za socijalnu sigurnost i stavljanju izvan snage Odluke 2000/436/EZ

text:
               05/Sv. 003

               HR

               Službeni list Europske unije

               205

         32004D0689

               L 314/8

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

               04.10.2004.

      ODLUKA VIJEĆA

   od 4. listopada 2004.
   o uspostavi Odbora za socijalnu sigurnost i stavljanju izvan snage Odluke 2000/436/EZ
   (2004/689/EZ)
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 144.,
   uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
   uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
   budući da:

               (1)

               U svojoj Komunikaciji „Usklađena strategija modernizacije socijalne sigurnosti” od 14. srpnja 1999. Komisija je dala prijedloge za jačanje suradnje na polju socijalne sigurnosti, između ostalog osnivanjem skupine visokih dužnosnika.

               (2)

               U Rezoluciji od 16. veljače 2000. Europski parlament je pozdravio Komisijino priopćenje i osnivanje takve skupine.

               (3)

               U zaključcima od 17. prosinca 1999. o jačanju suradnje u procesu modernizacije i poboljšanja socijalne sigurnosti (2) Vijeće je poduprlo Komisijin prijedlog da se ta mjera provede uspostavom mehanizma pojačane suradnje na kojoj bi radila skupina visokih dužnosnika. Vijeće je naglasilo da bi ta suradnja trebala obuhvatiti sve oblike socijalne sigurnosti i da bi trebala pomoći državama članicama da, tamo gdje je to potrebno, poboljšaju i ojačaju svoje sustave socijalne sigurnosti u skladu s nacionalnim prioritetima. Također je podsjetilo da se ustrojstvo i financiranje sustava socijalne sigurnosti nalazi u nadležnosti država članica i potvrdilo četiri opća cilja koje je utvrdila Komisija u kontekstu općega izazova modernizacije sustava socijalne sigurnosti, a to su: učiniti rad isplativim i prihod sigurnim, postići sigurnost mirovina i održivost mirovinskih sustava, promicati socijalnu uključenost, osigurati visoku kvalitetu i održivost zdravstvene zaštite; ono je također naglasilo da u svim aktivnostima usmjerenim na ostvarivanje ta četiri cilja treba provesti usuglašavanje u pogledu ravnopravnosti žena i muškaraca. I na kraju, Vijeće je potvrdilo da su aspekti vezani uz financiranje zajednički svim tim ciljevima.

               (4)

               Europsko vijeće je u svojim zaključcima sa zasjedanja u Lisabonu 23. i 24. ožujka 2000. priznalo važnost socijalne sigurnosti za daljnji razvoj i modernizaciju aktivne i dinamične socijalne države u Europi i pozvalo Vijeće da ojača suradnju između država članica razmjenom iskustava i najboljih praksi na temelju poboljšanih informacijskih mreža.

               (5)

               Europsko je vijeće u Nici, kao i više puta na svojim kasnijim zasjedanjima, pohvalilo rad Odbora za socijalnu sigurnost u promicanju političke razmjene o pitanjima socijalne sigurnosti u Zajednici.

               (6)

               Odbor za socijalnu sigurnost uspostavljen Odlukom Vijeća 2000/436/EZ od 29. lipnja 2000. (3) nedvojbeno se pokazao korisnim kao savjetodavno tijelo Vijeća i Komisije te aktivno pridonio razvoju otvorene metode koordinacije koja je utvrđena na zasjedanju Europskoga vijeća u Lisabonu.

               (7)

               Stupanjem na snagu Ugovora iz Nice 1. veljače 2003. postojeći Odbor za socijalnu sigurnost bi se trebalo zamijeniti istoimenim odborom s dodatnim zadaćama, koji će nastaviti rad koji je započeo spomenuti Odbor. Stoga bi Odluku 2000/436/EZ trebalo staviti izvan snage s danom kad novi Odbor za socijalnu sigurnost preuzme svoje funkcije,

         ODLUČILO JE:
   Članak 1.
   1.   Ovim se, uz potpuno pridržavanje odredaba Ugovora i uzimajući u obzir ovlasti institucija i tijela Zajednice, uspostavlja odbor sa savjetodavnom ulogom, Odbor za socijalnu sigurnost (dalje u tekstu Odbor), u svrhu promicanja suradnje između država članica odnosno između država članica i Komisije u pitanjima socijalne sigurnosti.
   2.   Odbor ima sljedeće zadaće:

               (a)

               pratiti socijalno stanje i razvoj politike socijalne sigurnosti u državama članicama i Zajednici;

               (b)

               promicati razmjenu informacija, iskustava i dobrih praksi između država članica odnosno između država članica i Komisije;

               (c)

               ne dovodeći u pitanje članak 207. Ugovora, sastavljati izvješća, donositi mišljenja i obavljati druge poslove iz svoje nadležnosti na zahtjev Vijeća ili Komisije ili na vlastitu inicijativu.

         3.   Odbor u svome radu prema potrebi surađuje s drugim relevantnim tijelima i odborima koji se bave pitanjima socijalne i gospodarske politike, kao što su Odbor za zapošljavanje i Odbor za gospodarsku politiku.
   4.   U provedbi svog mandata, Odbor uspostavlja potrebne kontakte sa socijalnim partnerima i socijalnim nevladinim organizacijama, uzimajući u obzir njihove uloge i odgovornosti u području socijalne sigurnosti. Europski parlament je također obaviješten o aktivnostima Odbora.
   Članak 2.
   1.   Odbor se sastoji od po dva predstavnika iz svake države članice i dva predstavnika Komisije. Predstavnicima mogu pomagati po dva zamjenika.
   Države članice i Komisija će nastojati u sastavu izaslanstava postići ravnotežu spolova gdje god je to moguće.
   2.   Odbor može zatražiti pomoć vanjskih stručnjaka ako to zahtijevaju pojedina pitanja.
   3.   Odbor može uspostaviti kontakte s predstavnicima država kandidatkinja.
   Članak 3.
   1.   Odbor bira predsjedatelja iz redova predstavnika država članica; mandat predsjedatelja je neobnovljiv i traje dvije godine.
   Predsjedatelju pomažu četiri potpredsjedatelja, od kojih dvojicu bira Odbor iz redova svojih članova na razdoblje od dvije godine. Treći je predsjedatelj predstavnik države članice koja trenutačno predsjeda Vijećem, a četvrti je predstavnik države članice koja će sljedeća obnašati dužnost Predsjedništva Vijeća.
   2.   Sastanke Odbora saziva predsjedatelj na vlastitu inicijativu ili na zahtjev najmanje polovice članova Odbora.
   3.   Odbor utvrđuje vlastiti poslovnik. Troškovi se nadoknađuju u skladu s važećim administrativnim propisima.
   4.   Komisija pruža analitičku i organizacijsku potporu Odboru. Komisija imenuje jednog od članova svog osoblja tajnikom Odbora, a on prilikom pomaganja Odboru u obavljanju njegovih zadaća postupa prema njegovim uputama.
   Komisija surađuje s Glavnim tajništvom Vijeća u pogledu održavanja sastanaka.
   Članak 4.
   Odbor može proučavanje određenih pitanja povjeriti zamjenicima članova ili u tu svrhu uspostaviti radne skupine. U takvim je slučajevima predsjedatelj član Odbora, zamjenik člana Odbora ili dužnosnik Komisije kojeg imenuje Odbor.
   Radne skupine mogu zatražiti pomoć stručnjaka.
   Članak 5.
   Odluka 2000/436/EZ se stavlja izvan snage s danom prvog sastanka Odbora. Prvi sastanak Odbora održava se najkasnije četiri mjeseca od dana donošenja ove Odluke.

      Sastavljeno u Luxembourgu 4. listopada 2004.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         A. J. DE GEUS

      (1)  Mišljenje od 10. veljače 2004. (još nije objavljeno u Službenom listu).

      (2)  SL C 8, 12.1.2000., str. 7.

      (3)  SL L 172, 12.7.2000., str. 26.


title: 2005/845/Euratom: Odluka Komisije od 25. studenoga 2005. o pristupanju Europske zajednice za atomsku energiju Konvenciji o pomoći u slučaju nuklearne nesreće ili radiološke opasnosti

text:
               11/Sv. 123

               HR

               Službeni list Europske unije

               65

         32005D0845

               L 314/27

               SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

         ODLUKA KOMISIJE
   od 25. studenoga 2005.
   o pristupanju Europske zajednice za atomsku energiju Konvenciji o pomoći u slučaju nuklearne nesreće ili radiološke opasnosti
   (2005/845/Euratom)
   KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,
   uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice za atomsku energiju, a posebno njegov članak 101. drugi stavak,
   uzimajući u obzir Odluku Vijeća od 23. svibnja 2005. o odobravanju sklapanja Konvencije o pomoći u slučaju nuklearne nesreće ili radiološke opasnosti,
   budući da:

               (1)

               Dvadeset i tri države članice ugovorne su stranke Konvencije o pomoći u slučaju nuklearne nesreće ili radiološke opasnosti.

               (2)

               Europska zajednica za atomsku energiju trebala bi pristupiti Konvenciji o pomoći u slučaju nuklearne nesreće ili radiološke opasnosti,

         ODLUČILA JE:
   Članak 1.
   Odobrava se pristupanje Konvenciji o pomoći u slučaju nuklearne nesreće ili radiološke opasnosti u ime Europske zajednice za atomsku energiju.
   Tekst Konvencije o pomoći u slučaju nuklearne nesreće ili radiološke opasnosti i Izjava Europske zajednice za atomsku energiju, u skladu s odredbama članka 14. stavka 5. točke (c) navedene Konvencije, priloženi su ovoj Odluci.
   Članak 2.
   Isprava o pristupu polaže se kod glavnoga direktora Međunarodne agencije za atomsku energiju koja je depozitar Konvencije o pomoći u slučaju nuklearne nesreće ili radiološke opasnosti, što je prije moguće nakon donošenja ove Odluke, u obliku pisma koje potpisuje voditelj delegacije Europske komisije pri međunarodnim organizacijama u Beču.

      Sastavljeno u Bruxellesu 25. studenoga 2005.

            Za Komisiju

         Andris PIEBALGS

            Član Komisije


title: Odluka Vijeća (EU) 2016/1062 od 24. svibnja 2016. o sklapanju u ime Europske unije Sporazuma o partnerstvu u održivom ribarstvu između Europske unije i Republike Liberije te Protokola o provedbi uz navedeni Sporazum

text:
               1.7.2016

               HR

               Službeni list Europske unije

               L 177/1

         ODLUKA VIJEĆA (EU) 2016/1062
   od 24. svibnja 2016.
   o sklapanju u ime Europske unije Sporazuma o partnerstvu u održivom ribarstvu između Europske unije i Republike Liberije te Protokola o provedbi uz navedeni Sporazum
   VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
   uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 43. u vezi s člankom 218. stavkom 6. drugim podstavkom točkom (a) podtočkom v. i člankom 218. stavkom 7.,
   uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
   uzimajući u obzir suglasnost Europskog parlamenta (1),
   budući da:

               (1)

               Unija i Republika Liberija u pregovorima su dogovorile Sporazum o partnerstvu u održivom ribarstvu (dalje u tekstu „Sporazum”) i Protokol o provedbi uz navedeni Sporazum (dalje u tekstu „Protokol”), kojima se plovilima Unije odobravaju ribolovne mogućnosti u vodama nad kojima Republika Liberija ima suverenitet ili jurisdikciju u pogledu ribarstva.

               (2)

               Sporazum i Protokol potpisani su u skladu s Odlukom Vijeća (EU) 2015/2312 (2) te se privremeno primjenjuje od 9. prosinca 2015.

               (3)

               Sporazumom je osnovan Zajednički odbor odgovoran za praćenje ispunjavanja, tumačenja i primjene Sporazuma. Nadalje, Zajednički odbor može odobriti određene izmjene Protokola. Radi lakšeg odobravanja tih izmjena primjereno je ovlastiti Komisiju da ih, podložno posebnim uvjetima, odobri prema pojednostavnjenom postupku.

               (4)

               Sporazum i Protokol trebalo bi odobriti,

         DONIJELO JE OVU ODLUKU:
   Članak 1.
   Sporazum o partnerstvu u održivom ribarstvu između Europske unije i Republike Liberije te Protokol o provedbi uz navedeni Sporazum odobravaju se u ime Unije.
   Članak 2.
   Predsjednik Vijeća u ime Unije šalje obavijesti predviđene u članku 16. Sporazuma te u članku 13. Protokola (3).
   Članak 3.
   Podložno odredbama i uvjetima navedenima u Prilogu ovoj Odluci, Komisija je ovlaštena u ime Unije odobriti izmjene Protokola u okviru Zajedničkog odbora.
   Članak 4.
   Ova Odluka stupa na snagu trećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.

      Sastavljeno u Bruxellesu 24. svibnja 2016.

            Za Vijeće

            Predsjednik

         A.G. KOENDERS

      (1)  Suglasnost od 10. svibnja 2016. (još nije objavljeno u Službenom listu).

      (2)  Odluka Vijeća (EU) 2015/2312 od 30. studenoga 2015. o potpisivanju, u ime Europske unije, Sporazuma o partnerstvu u održivom ribarstvu između Europske unije i Republike Liberije te Protokola o provedbi uz navedeni Sporazum (SL L 328, 12.12.2015., str. 1.).

      (3)  Glavno tajništvo Vijeća objavit će datum stupanja na snagu Sporazuma i Protokola u Službenom listu Europske unije.

      PRILOG

         Opseg ovlaštenja i postupak za utvrđivanje stajališta Unije u okviru Zajedničkog odbora

                  1.

                  Komisija je ovlaštena pregovarati s Republikom Liberijom i, prema potrebi te podložno poštovanju točke 3. ovog Priloga, odobriti izmjene Protokola u odnosu na sljedeća pitanja:

                              (a)

                              preispitivanje ribolovnih mogućnosti, a time i odgovarajućeg financijskog doprinosa, te odluku o pokusnom ribolovu, u skladu s člancima 6. i 7. Protokola;

                              (b)

                              odluku o modalitetima sektorske potpore u skladu s člankom 4. Protokola;

                              (c)

                              odluku o mjerama za osiguranje održivog upravljanja ribolovnim resursima u skladu s člankom 5. stavkom 5. Protokola;

                              (d)

                              odluku o tehničkim odredbama Protokola i njegova Priloga u skladu s člankom 6. stavkom 2. Protokola.

                  2.

                  U okviru Zajedničkog odbora Unija:

                              (a)

                              djeluje u skladu s ciljevima koje želi postići u okviru zajedničke ribarstvene politike;

                              (b)

                              poštuje zaključke Vijeća od 19. ožujka 2012. o Komunikaciji o vanjskoj dimenziji zajedničke ribarstvene politike;

                              (c)

                              promiče stajališta usklađena s mjerodavnim pravilima koja su donijele regionalne organizacije za upravljanje ribarstvom te u kontekstu zajedničkog upravljanja obalnih država.

                  3.

                  Kada se odluku o izmjenama Protokola iz točke 1. namjerava donijeti na sastanku Zajedničkog odbora, poduzimaju se mjere potrebne kako bi se osiguralo da se stajalištem koje će se izraziti u ime Unije uzimaju u obzir najnovije statističke, biološke i druge relevantne informacije dostavljene Komisiji.
                  U tu svrhu i na temelju tih informacija službe Komisije Vijeću ili njegovim pripremnim tijelima, pravovremeno prije relevantnog sastanka Zajedničkog odbora, na razmatranje i odobrenje šalju dokument koji sadržava pojedinosti o predloženom stajalištu Unije.
                  U odnosu na pitanja iz točke 1. podtočke (a), za odobravanje predviđenog stajališta Unije od strane Vijeća zahtijeva se kvalificirana većina glasova. U ostalim slučajevima stajalište Unije predviđeno u pripremnom dokumentu smatra se usuglašenim, osim ako se tome protivi određeni broj država članica, koji predstavlja blokirajuću manjinu, tijekom sastanka pripremnog tijela Vijeća ili u roku od 20 dana od primitka pripremnog dokumenta, ovisno o tome što nastupi ranije. U slučaju takvog protivljenja pitanje se upućuje Vijeću.
                  Ako tijekom daljnjih sastanaka, uključujući sastanke na licu mjesta, nije moguće postići dogovor kako bi se stajalištem Unije uzeli u obzir novi elementi, pitanje se upućuje Vijeću ili njegovim pripremnim tijelima.

                  4.

                  Komisija je pozvana poduzeti sve pravovremene mjere potrebne u smislu daljnjeg postupanja u vezi s odlukom Zajedničkog odbora, uključujući, prema potrebi, objavu relevantne odluke u Službenom listu Europske unije i podnošenje svih prijedloga potrebnih za provedbu te odluke.