title: EFTAn valvontaviranomaisen päätös N:o 35/10/KOL, annettu 3 päivänä helmikuuta 2010 , valtiontukea koskevien menettelysääntöjen ja aineellisten sääntöjen muuttamisesta 80. kerran lisäämällä niihin valtiontukisääntöjen soveltamista julkiseen yleisradiotoimintaan koskeva uusi luku

text:
               11.5.2012

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 124/40

         EFTAn VALVONTAVIRANOMAISEN PÄÄTÖS
   N:o 35/10/KOL,
   annettu 3 päivänä helmikuuta 2010,
   valtiontukea koskevien menettelysääntöjen ja aineellisten sääntöjen muuttamisesta 80. kerran lisäämällä niihin valtiontukisääntöjen soveltamista julkiseen yleisradiotoimintaan koskeva uusi luku
   EFTAn VALVONTAVIRANOMAINEN (1), joka,
   OTTAA HUOMIOON Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (2) ja erityisesti sen 61–63 artiklan sekä pöytäkirjan 26,
   OTTAA HUOMIOON EFTA-valtioiden sopimuksen valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta (3) ja erityisesti sen 24 artiklan ja 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan,
   SEKÄ KATSOO SEURAAVAA:
   Valvontaviranomainen varmistaa valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 24 artiklan nojalla ETA-sopimuksen valtiontukimääräysten soveltamisen.
   Valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla valvontaviranomaisen on annettava ilmoituksia tai suuntaviivoja asioista, joita ETA-sopimus koskee, jos kyseisessä sopimuksessa tai valvonta- ja tuomioistuinsopimuksessa nimenomaisesti näin määrätään tai jos valvontaviranomainen pitää sitä tarpeellisena.
   Valvontaviranomainen hyväksyi valtiontukea koskevat menettelysäännöt ja aineelliset säännöt 19 päivänä tammikuuta 1994 (4).
   Euroopan komissio, jäljempänä ’komissio’, julkaisi 27 päivänä lokakuuta 2009 komission tiedonannon valtiontukisääntöjen soveltamisesta julkiseen yleisradiotoimintaan (5).
   Komission tiedonanto on merkityksellinen myös Euroopan talousalueen kannalta.
   Euroopan talousalueen valtiontukisääntöjen yhtenäinen soveltaminen on varmistettava koko Euroopan talousalueella.
   ETA-sopimuksen liitteen XV lopussa olevan luvun ”YLEISTÄ” II kohdan mukaan valvontaviranomaisen on komissiota kuultuaan annettava säädökset, jotka vastaavat komission antamia säädöksiä.
   Valvontaviranomainen kuuli komissiota ja EFTA-valtioita 26 päivänä tammikuuta 2010 päivätyillä kirjeillä (tapausnumerot 543973, 543974 ja 543997),
   ON ANTANUT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
   1 artikla
   Valtiontuen suuntaviivoja muutetaan lisäämällä niihin valtiontukisääntöjen soveltamista julkiseen yleisradiotoimintaan koskeva uusi luku. Uusi luku on tämän päätöksen liitteenä.
   2 artikla
   Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen.

      Tehty Brysselissä 3 päivänä helmikuuta 2010.

            EFTAn valvontaviranomaisen puolesta

         Per SANDERUD

            Puheenjohtaja

         Kurt JÄGER

            Kollegion jäsen

      (1)  Jäljempänä ’valvontaviranomainen’.

      (2)  Jäljempänä ’ETA-sopimus’.

      (3)  Jäljempänä ’valvonta- ja tuomioistuinsopimus’.

      (4)  Suuntaviivat ETA-sopimuksen 61 ja 62 artiklan sekä valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan soveltamista ja tulkitsemista varten, valvontaviranomainen hyväksynyt ja antanut 19 päivänä tammikuuta 1994 (julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä, jäljempänä ’EYVL’, EYVL L 231, 3.9.1994, s. 1, ja ETA-täydennysosassa N:o 32, 3.9.1994, s. 1), sellaisina kuin ne ovat muutettuina. Jäljempänä ’valtiontuen suuntaviivat’. Valtiontuen suuntaviivojen päivitetty versio on saatavilla valvontaviranomaisen internetsivuilla: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/

      (5)  EUVL C 257, 27.10.2009, s. 1.

      LIITE

         VALTIONTUKISÄÄNTÖJEN SOVELTAMINEN JULKISEEN YLEISRADIOTOIMINTAAN
          (1)

      1.   Johdanto ja soveltamisala

                  (1)

                  Radio- ja televisiolähetystoiminta on muuttunut huomattavasti kolmen viime vuosikymmenen aikana. Monopolien lakkauttaminen, uusien yhtiöiden tulo markkinoille ja teknologian nopea kehitys ovat muuttaneet perusteellisesti kilpailuympäristöä. Televisiolähetystoimintaa on harjoittanut perinteisesti monopoliasemassa toimiva julkinen yritys. Kyseinen tilanne on johtunut pääasiassa lähetystaajuuksien rajallisesta saatavuudesta ja korkeista markkinoillepääsyn esteistä.

                  (2)

                  Taloudellinen ja teknologinen kehitys mahdollisti kuitenkin 1970-luvulla EFTA-valtioille myös muiden operaattoreiden lähetystoiminnan sallimisen. Tästä syystä EFTA-valtiot ovat päättäneet hyväksyä kilpailun markkinoilla. Tämä on antanut kuluttajille enemmän valinnanmahdollisuuksia, sillä tarjolla on monia uusia kanavia ja palveluja. Se on myös edistänyt vahvojen eurooppalaisten radio- ja televisioyhtiöiden perustamista ja kasvua, uusien teknologioiden kehittämistä sekä varmistanut laajemman moniarvoisuuden alalla. Kehityksen myötä on saatu muutakin kuin pelkkiä lisäkanavia ja -palveluja. Vapauttaessaan markkinat kilpailulle EFTA-valtiot katsoivat, että julkista yleisradiotoimintaa on jatkettava. Sen avulla voidaan varmistaa ohjelmasisällön monipuolisuus sekä yleisön tarpeiden tyydyttäminen ja julkisen vallan tavoitteiden saavuttaminen tavalla, jota ei kenties muuten kyettäisi toteuttamaan parhaalla mahdollisella tavalla.

                  (3)

                  Monet yksityiset operaattorit ovat kuitenkin samalla ilmoittaneet valvontaviranomaiselle, että lisääntynyt kilpailu yhdessä valtion rahoittamien operaattoreiden toiminnan kanssa on aiheuttanut kasvavaa huolta toimintaedellytysten tasapuolisuudesta. Kanteluissa väitetään, että yleisradioyhtiöiden julkisessa rahoittamisessa on rikottu ETA-sopimuksen 59 ja 61 artiklan määräyksiä.

                  (4)

                  Valtiontuen suuntaviivojen (2) edellisessä luvussa, joka koski valtiontukisääntöjen soveltamista julkiseen yleisradiotoimintaan, määritettiin ensimmäisen kerran puitteet valtion rahoittamalle julkiselle yleisradiotoiminnalle. Se on ollut hyvä perusta, jonka pohjalta valvontaviranomainen on käsitellyt julkiseen yleisradiotoimintaan myönnettyä rahoitusta koskevia tapauksia.

                  (5)

                  Samaan aikaan teknologian kehitys on muuttanut perusteellisesti yleisradiotoiminnan ja audiovisuaalialan markkinoita. Markkinoille on tullut useita jakelukanavia ja -tekniikoita, kuten digitelevisio, internetpohjainen televisio (IPTV), mobiilitelevisio ja tilausvideopalvelu. Uuden teknologian myötä kilpailu on kiristynyt ja markkinoille on tullut uusia toimijoita, muun muassa verkko-operaattoreita ja internetpalvelujen tarjoajia. Teknologian kehitys on tuonut markkinoille myös uusia mediapalveluja, kuten online-tietopalveluja ja ei-lineaarisia tai tilauspalveluja. Audiovisuaalisten palvelujen tarjonta on yhdentymässä, kun kuluttajat pystyvät yhä helpommin hankkimaan useita palveluja yhdeltä alustalta tai laitteesta tai vaihtoehtoisesti saman palvelun useilta alustoilta tai laitteista. Kuluttajien laajemmat vaihtoehdot mediasisällön hankkimisessa ovat lisänneet tarjolla olevia audiovisuaalisia palveluja ja johtaneet katsojakunnan pirstaloitumiseen. Uusi teknologia on parantanut kuluttajien osallistumismahdollisuuksia. Perinteisistä passiivisista kuluttajista on tullut vähitellen aktiivisia osallistujia, jotka voivat vaikuttaa mediapalvelujen sisältöön. Sekä julkiset että yksityiset radio- ja televisioyhtiöt ovat pyrkineet vastaamaan uusiin haasteisiin monipuolistamalla toimintaansa, ottamalla käyttöön uusia jakelukanavia ja laajentamalla palvelutarjontaansa. Yleisradioyhtiöiden julkisista varoista rahoitettavien toimintojen monipuolistuminen (esimerkiksi online-ohjelmasisältö ja erikoisalojen kanavat) on johtanut siihen, että muut markkinatoimijat (myös kustantajat) ovat tehneet asiasta lukuisia kanteluja.

                  (6)

                  Euroopan unionin tuomioistuin, jäljempänä ’unionin tuomioistuin’, määritteli vuonna 2003 antamassaan Altmark-tuomiossa (3) edellytykset, joiden mukaisesti korvaukset julkisista palveluista eivät ole valtiontukea. Vuonna 2005 valvontaviranomainen hyväksyi julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea koskevan uuden luvun (4) ja sisällytti sen valtiontuen suuntaviivoihin. EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan määräysten soveltamisesta tietyille yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja tuottaville yrityksille korvauksena julkisista palveluista myönnettävään valtiontukeen 28 päivänä marraskuuta 2005 tehty komission päätös 2005/842/EY (5) sisällytettiin lisäksi vuonna 2006 ETA-sopimukseen sen liitteessä XV olevassa 1 h kohdassa tarkoitettuna säädöksenä, sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimuksen pöytäkirjalla 1 (jäljempänä ’päätös 2005/842/EY’) (6). EFTA-valtioissa ollaan parhaillaan sisällyttämässä direktiivi 2007/65/EY (audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi) (7) ETA-sopimukseen, jolloin ETA:n laajuinen audiovisuaalialan sääntely ulotetaan koskemaan kehitteillä olevia mediapalveluja.

                  (7)

                  Nämä muutokset markkinoilla ja sääntely-ympäristössä edellyttävät valtiontukisääntöjen soveltamista julkiseen yleisradiotoimintaan koskevan luvun päivittämistä. Vuonna 2005 laaditussa valtiontuen toimintasuunnitelmassa (8) todetaan, että Euroopan komissio, jäljempänä ’komissio’, ”aikoo myös tarkistaa tiedonantonsa valtiontukisääntöjen soveltamisesta julkiseen yleisradiotoimintaan. Erityisesti uusien digitaalitekniikoiden ja internetpohjaisten palvelujen kehityksen myötä julkisen yleisradiotoiminnan laajuudesta on esitetty uusia näkemyksiä”.

                  (8)

                  Valvontaviranomainen ja EFTA-valtiot osallistuivat vuosina 2008 ja 2009 komission julkisiin kuulemisiin vuonna 2001 annetun, valtiontukisääntöjen soveltamista julkiseen yleisradiotoimintaan koskevan tiedonannon (9) muuttamisesta. Tässä luvussa kootaan yhteen komission ja valvontaviranomaisen valtiontukien alalla soveltama päätöskäytäntö tulevaisuuteen suuntautuvalla tavalla ja otetaan huomioon kuulemiskierroksen aikana saadut kommentit. Tiedonannossa selvennetään periaatteita, joita valvontaviranomainen on noudattanut soveltaessaan ETA-sopimuksen 61 artiklaa ja 59 artiklan 2 kohtaa yleisradiotoiminnan alalla tarjottavien audiovisuaalisten palvelujen julkiseen rahoittamiseen (10), ja otetaan huomioon viimeaikainen kehitys markkinoilla ja lainsäädännössä. Tämä luku ei rajoita sisämarkkinasääntöjen eikä yleisradiotoimintaa koskevien perusvapauksien soveltamista.

            2.   Julkisen yleisradiotoiminnan tehtävä

                  (9)

                  Julkista yleisradiotoimintaa ei voida verrata julkiseen palveluun millään muulla talouden alalla, vaikka sillä onkin selkeästi taloudellista merkitystä. Mikään muu palvelu ei pysty samanaikaisesti kattamaan yhtä laajaa osaa väestöstä, tarjoamaan yhtä paljon informaatiota ja ohjelmasisältöä sekä vaikuttamaan sekä yksittäisten ihmisten että yleisön mielipiteeseen.

                  (10)

                  Lisäksi yleisradiotoimintaa pidetään yleensä erittäin luotettavana tietolähteenä ja huomattavalle väestönosalle se on myös tärkein tietolähde. Tällä tavoin se edistää julkista keskustelua ja voi viime kädessä varmistaa kaikkien kansalaisten jonkinasteisen osallistumisen yhteiskunnallisiin asioihin. Yleisradiotoiminnan riippumattomuutta koskevat suojatoimet ovat tässä yhteydessä keskeisiä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklassa vahvistetun sananvapauden yleisperiaatteen mukaisesti. Unionin tuomioistuin valvoo tämän yleisen oikeusperiaatteen noudattamista (11).

                  (11)

                  Julkisen palvelun asema (12) tunnustetaan yleisesti ottaen ETA-sopimuksessa, erityisesti 59 artiklan 2 kohdassa seuraavasti:
                  ”Yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, sekä fiskaalisiin monopoleihin sovelletaan tämän sopimuksen määräyksiä ja varsinkin kilpailusääntöjä siltä osin, kuin ne eivät oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä. Kaupan kehitykseen ei saa vaikuttaa tavalla, joka olisi ristiriidassa sopimuspuolten etujen kanssa.”

                  (12)

                  Julkisen yleisradiotoiminnan merkitystä yhteiskuntaelämälle, demokratialle ja kulttuurille korostettiin ETA-sopimuksen liitteessä XI olevassa 33 kohdassa tarkoitetussa säädöksessä (neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden ja hallitusten edustajien 25 päivänä tammikuuta 1999 antama päätöslauselma julkisesta yleisradiotoiminnasta) (13), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimuksen pöytäkirjalla 1 (jäljempänä’julkisesta yleisradiotoiminnasta annettu päätöslauselma’) (14). Julkisesta yleisradiotoiminnasta annetussa päätöslauselmassa todetaan seuraavaa: ”Julkisen yleisradiotoiminnan erityisvelvoitteen täyttämisen välttämätön edellytys on, että erilaiset kanavat ja palvelut ovat suuren yleisön saatavilla syrjimättömyyden ja yhtäläisten mahdollisuuksien pohjalta”. Julkisen yleisradiotoiminnan on ”hyödynnettävä tekniikan kehitystä”, sillä on ”tärkeä tehtävä uusista audiovisuaalialan palveluista ja tietopalveluista sekä uusista tekniikoista koituvien hyötyjen saattamisessa yleisön saataville” ja sen tehtäviin kuuluu ”toiminnan kehittäminen ja monipuolistaminen digitaalisena aikana”. Päätöslauselmassa todetaan lisäksi, että ”julkisen yleisradiotoiminnan on voitava vastaisuudessakin tarjota laaja ohjelmistovalikoima jäsenvaltioiden sille määrittelemän tehtävän mukaisesti puhutellakseen koko yhteiskuntaa; näin ollen on perusteltua, että julkisella yleisradiotoiminnalla pyritään saavuttamaan laaja yleisö”.

                  (13)

                  Julkisen yleisradiotoiminnan rooli kulttuurisen monimuotoisuuden edistäjänä tunnustetaan myös Unescon vuoden 2005 yleissopimuksessa kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemisesta ja edistämisestä (15). Yleissopimuksen mukaan kukin sopimuspuoli voi toteuttaa ”toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on suojella ja edistää kulttuuri-ilmaisujen moninaisuutta kyseisen sopimuspuolen alueella”. Tällaisiin toimenpiteisiin voi sisältyä muun muassa ”toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on edistää tiedotusvälineiden moninaisuutta, myös julkisen palvelun televisio- ja radiotoiminnan avulla” (16).

                  (14)

                  Nämä julkisen yleisradiotoiminnan arvot ovat yhtä tärkeitä nopeasti muuttuvassa uudessa mediaympäristössä. Tätä korostetaan myös Euroopan neuvoston kahdessa suosituksessa, joista ensimmäinen koskee viestinnän moniarvoisuutta ja mediasisällön monimuotoisuutta (17) ja toinen julkisten tiedotusvälineiden tehtävää (18). Jälkimmäisessä suosituksessa Euroopan neuvoston jäsenvaltioita kehotetaan ”takaamaan julkisten tiedotusvälineiden toiminta läpinäkyvästi ja vastuullisesti” ja ”antamaan julkisille tiedotusvälineille mahdollisuus vastata täysipainoisesti ja tehokkaasti tietoyhteiskunnan haasteisiin kunnioittaen julkisten ja yksityisten tiedotusvälineiden muodostamaa Euroopan sähköisen viestintäympäristön kaksijakoista rakennetta ja ottaen huomioon markkinoihin ja kilpailuun liittyvät kysymykset”.

                  (15)

                  Edellä sanotusta huolimatta on kuitenkin huomattava, että kaupallisilla radio- ja televisioyhtiöillä, joista osalle on asetettu julkisen palvelun velvoitteita, on oma merkittävä roolinsa julkisesta yleisradiotoiminnasta annetun päätöslauselman tavoitteiden toteuttamisessa, sillä ne edistävät moniarvoisuutta, herättävät kulttuurista ja poliittista keskustelua sekä laajentavat ohjelmistovalikoimaa. Myös sanomalehtien julkaisijat ja muut painetut tiedotusvälineet ovat omalta osaltaan takaamassa demokratian toteutumista ja objektiivisten tietojen antamista yleisölle. Koska nämä toimijat joutuvat kilpailemaan yleisradioyhtiöiden kanssa internetissä, kaikki kaupallisten mediapalvelujen tarjoajat kärsivät julkisille yleisradioyhtiöille myönnetyn valtiontuen potentiaalisista negatiivisista vaikutuksista, jotka saattavat haitata uusien liiketoimintamallien kehittämistä. Kuten direktiivissä 2007/65/EY (audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi) muistutetaan, ”yksityisten ja julkisten audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoajien rinnakkaiselo erottaa eurooppalaiset audiovisuaaliset mediamarkkinat muista”. Tasapainoisen julkisen ja yksityisen mediatarjonnan moniarvoisuuden säilyttäminen myös nykyisessä dynaamisessa mediaympäristössä on yleisen edun mukainen tavoite.

            3.   Oikeudellinen kehys

                  (16)

                  Valtiontukisääntöjen soveltamisessa julkiseen yleisradiotoimintaan on otettava huomioon monia eri seikkoja. Valtiontukien arviointi perustuu ETA-sopimuksen 61 artiklaan, joka koskee valtiontukea, ja 59 artiklan 2 kohtaan, joka koskee ETA-sopimuksen määräysten ja erityisesti kilpailusääntöjen soveltamista yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviin palveluihin. Valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn sopimuksen pöytäkirjassa 3, jäljempänä ’pöytäkirja 3’, vahvistetaan valtiontukitapauksiin sovellettavat menettelysäännöt.

                  (17)

                  ETA-sopimukseen ei sisälly Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 167 artiklan (entinen EY:n perustamissopimuksen 151 artikla) kaltaista määräystä, joka koskee kulttuuria tai kulttuurialaa koskevaa poikkeusta SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan d alakohdassa (entinen EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan d alakohta) määrätyn kaltaisen, kulttuurin edistämiseen tarkoitetun tuen osalta. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että tällaisia toimenpiteitä koskeva poikkeus olisi täysin poissuljettu. Valvontaviranomaisen jo aiemmin hyväksymien tapausten tapaan tällaiset tukitoimet voitaisiin hyväksyä kulttuuriin liittyvistä syistä ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella (19).

                  (18)

                  ”Audiovisuaalisia mediapalveluja” koskevaa sääntelykehystä koordinoidaan Euroopan tasolla direktiivillä 2007/65/EY (audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi). Julkisten yritysten taloudellisen toiminnan avoimuutta koskevista vaatimuksista säädetään ETA-sopimuksen liitteessä XV olevassa 1 a kohdassa tarkoitetulla säädöksellä (komission direktiivi 2006/111/EY, annettu 16 päivänä marraskuuta 2006, jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta sekä tiettyjen yritysten taloudellisen toiminnan avoimuudesta) (20), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimuksen pöytäkirjalla 1 (jäljempänä ’direktiivi 2006/111/EY (avoimuusdirektiivi)’) (21).

                  (19)

                  EFTAn tuomioistuin tulkitsee näitä sääntöjä EFTA-pilarin puitteissa ja unionin tuomioistuin Euroopan unionin pilarin puitteissa. Valvontaviranomainen on myös esittänyt useita suuntaviivakokonaisuuksia valtiontukisääntöjen soveltamisesta, ja nämä vastaavat komission antamia vastaavia suuntaviivoja. Erityisesti todettakoon, että valvontaviranomainen hyväksyi vuonna 2005 julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea koskevan luvun, ja vuonna 2006 ETA-sopimukseen sisällytettiin päätös 2005/842/EY ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan vaatimusten selventämiseksi. Kyseistä päätöstä sovelletaan myös yleisradiotoimintaan siltä osin, kuin päätöksen 2005/842/EY 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät (22).

            4.   ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan sovellettavuus

      4.1   Onko julkiseen yleisradiotoimintaan myönnetty julkinen rahoitus valtiontukea?

                  (20)

                  ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan mukaisesti valtiontuen käsite kattaa seuraavat edellytykset: a) kyseessä on oltava valtion toimenpide tai valtion varoilla toteutettu toimenpide; b) kyseisen toimenpiteen on oltava omiaan vaikuttamaan sopimuspuolten väliseen kauppaan; c) toimenpiteellä on annettava etua sen kohteelle; d) toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua (23). Sitä, onko kyse valtiontuesta, on arvioitava objektiivisesti unionin tuomioistuimen ja EFTAn tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella.

                  (21)

                  Valtion toimenpiteen tarkoitus ei ole ratkaiseva seikka sen sisältämän valtiontuen arvioimiseksi ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan mukaisesti, vaan ratkaisevia ovat toimenpiteen vaikutukset. Julkisia yleisradioyhtiöitä rahoitetaan yleensä valtion talousarviosta tai vastaanottimien haltijoilta perityin lupamaksuin. Tietyissä erityisolosuhteissa valtio voi sijoittaa pääomaa julkiseen yleisradioyhtiöön tai luopua lainojensa takaisinmaksuvaateista. Tällaiset rahoitustoimenpiteet perustuvat yleensä julkisten viranomaisten toimintaan ja niihin liittyy valtion varojen siirtämistä (24).

                  (22)

                  Julkiseen yleisradiotoimintaan myönnetyn valtion rahoituksen voidaan myös yleensä katsoa vaikuttavan sopimuspuolten väliseen kauppaan. Unionin tuomioistuin on todennut, että ”kun valtion myöntämä tai valtion varoista myönnetty tuki vahvistaa yrityksen asemaa verrattuna toiseen yhteisön sisäisessä kaupassa kilpailevaan yritykseen, kyseisen tuen on katsottava vaikuttaneen viimeksi mainittuun yritykseen” (25). Tämä koskee erityisesti ohjelmaoikeuksien ostoa ja myyntiä, jota harjoitetaan usein kansainvälisellä tasolla. Niiden julkisten yleisradioyhtiöiden osalta, jotka saavat myydä mainosaikaa, myös mainostamisella on rajatylittäviä vaikutuksia varsinkin kansalliset rajat ylittävillä yhtenäisillä kielialueilla. Lisäksi kaupallisten radio- ja televisioyhtiöiden omistajana voi olla useampi kuin yksi ETA-valtio. Internetissä tarjottavia palvelujakin voidaan vastaanottaa maailmanlaajuisesti.

                  (23)

                  Edun olemassaolon osalta unionin tuomioistuin on täsmentänyt asiassa Altmark antamassaan tuomiossa, että korvaukset julkisista palveluista eivät ole valtiontukea, jos neljä kumulatiivista edellytystä täyttyvät. Ensinnäkin edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi. Toiseksi ne parametrit, joiden perusteella korvaus lasketaan, on etukäteen vahvistettava objektiivisesti ja läpinäkyvästi. Kolmanneksi korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kohtuullinen voitto. Neljänneksi, silloin kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei yksittäistapauksessa valita sellaisessa julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jossa on mahdollista valita se ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut julkisyhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta riittävillä välineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä.

                  (24)

                  Jos rahoitus ei täytä edellä mainittuja edellytyksiä, sen katsottaisiin suosivan valikoivasti vain tiettyjä radio- ja televisioyhtiöitä ja vääristävän tai uhkaavan vääristää sen vuoksi kilpailua.

            4.2   Tuen luonne: voimassa oleva vai uusi tuki

                  (25)

                  Nykyisin useimmissa EFTA-valtioissa sovellettavat rahoitusjärjestelyt otettiin käyttöön kauan sitten. Tämän vuoksi valvontaviranomaisen on ensiksi määritettävä, voidaanko nämä tukiohjelmat katsoa pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi voimassa olevaksi tueksi. Kyseisen määräyksen mukaisesti ”EFTAn valvontaviranomainen seuraa jatkuvasti EFTA-valtioiden kanssa niiden voimassa olevia tukijärjestelmiä. Se tekee EFTA-valtioille ehdotuksia ETA-sopimuksen asteittaisen kehittämisen tai sen toiminnan kannalta aiheellisiksi toimenpiteiksi”.

                  (26)

                  Pöytäkirjassa 3 olevan II osan 1 artiklan b kohdan i alakohdassa määritellään voimassa oleviksi ”tuet, jotka olivat olemassa ennen ETA-sopimuksen voimaantuloa kyseisessä EFTA-valtiossa, eli tukiohjelmat ja yksittäiset tuet, jotka on otettu käyttöön ennen ETA-sopimuksen voimaantuloa ja joita voidaan soveltaa edelleen ETA-sopimuksen voimaantulon jälkeen”.

                  (27)

                  Pöytäkirjassa 3 olevan II osan 1 artiklan b kohdan v alakohdassa voimassa olevaksi tueksi määritellään myös ”tuet, joiden voidaan katsoa olevan voimassa olevia tukia, koska voidaan osoittaa, että ne käyttöönottohetkellä eivät vielä olleet tukia, mutta ovat muuttuneet myöhemmin sellaisiksi Euroopan talousalueen kehityksen johdosta ilman, että EFTA-valtio olisi muuttanut niitä”.

                  (28)

                  Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön (26) mukaan valvontaviranomainen tarkistaa, ovatko sääntelypuitteet, joita soveltaen tuki on myönnetty, muuttuneet tuen myöntämisen jälkeen. Valvontaviranomainen uskoo, että tapauskohtainen lähestymistapa, jossa otetaan huomioon kaikki tietyn EFTA-valtion yleisradiojärjestelmään liittyvät seikat, on tarkoituksenmukaisin (27).

                  (29)

                  Asiassa Gibraltar sovelletun oikeuskäytännön (28) mukaan voimassa olevaan tukeen tehdyt muutokset eivät välttämättä merkitse voimassa olevan tuen muuttumista uudeksi tueksi. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan ”alkuperäinen järjestelmä on muuttunut uudeksi tukijärjestelmäksi ainoastaan siinä tapauksessa, että muutos on vaikuttanut alkuperäisen järjestelmän olennaiseen sisältöön. Tällaisesta olennaisesta muutoksesta ei kuitenkaan voi olla kyse, jos uusi elementti on selvästi erotettavissa alkuperäisestä järjestelmästä”.

                  (30)

                  Edellä esitettyjen näkökohtien vuoksi valvontaviranomainen pyrkii yleensä päätöstä tehdessään vastaamaan seuraaviin kysymyksiin: a) onko julkisille yleisradioyhtiöille myönnetty alkuperäinen rahoitusjärjestelmä edellä 26 ja 27 kohdassa tarkoitettujen sääntöjen mukaista voimassa olevaa tukea; b) vaikuttavatko myöhemmät muutokset alkuperäisen toimenpiteen varsinaiseen sisältöön (eli saatavan edun luonteeseen tai rahoituslähteeseen, tuen tarkoitukseen, tuensaajiin tai tuensaajien toimintaan), vai ovatko muutokset luonteeltaan pelkästään muodollisia tai hallinnollisia; ja c) jos myöhemmät muutokset ovat huomattavia, ovatko ne erotettavissa alkuperäisestä toimenpiteestä, jolloin ne voidaan arvioida erikseen, vai onko niitä mahdoton erottaa alkuperäisestä toimenpiteestä, jolloin alkuperäinen toimenpide muuttuu kokonaisuudessaan uudeksi tueksi.

            5.   Valtiontuen soveltuvuuden arviointi ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan perusteella

                  (31)

                  Vaikka julkisesta yleisradiotoiminnasta maksettavaa korvausta arvioidaan yleensä ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan mukaisesti, myös ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdassa lueteltuja poikkeuksia voidaan soveltaa lähetystoimintaan tiettyjen edellytysten täyttyessä.

                  (32)

                  ETA-sopimus ei sisällä SEUT-sopimuksen 167 artiklan 4 kohdan kaltaista määräystä komission velvoittamisesta ottamaan kulttuurinäkökohdat huomioon muiden Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen määräysten mukaisessa toiminnassaan, erityisesti kulttuuriensa monimuotoisuuden vaalimiseksi ja edistämiseksi. Se ei sisällä myöskään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan d alakohtaa vastaavaa kulttuurialaa koskevaa poikkeusta, jolla komissiolle annetaan mahdollisuus katsoa yhteismarkkinoille soveltuvaksi tuki kulttuurin edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin ja kilpailun edellytyksiä yhteisössä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että valtiontukisääntöjen soveltaminen ei jättäisi tilaa kulttuurinäkökohtien huomioon ottamiselle. ETA-sopimuksen pöytäkirjassa 31 olevassa 13 artiklassa tunnustetaan tarve vahvistaa kulttuuriyhteistyötä. Tässä yhteydessä voidaankin muistuttaa, että valvontaviranomainen esitti elokuvatuotannon ja elokuviin liittyvän toiminnan valtiontukia koskevassa päätöksentekokäytännössä, että elokuvien ja audiovisuaalisten teosten hyväksi toteutettavia toimenpiteitä saatetaan hyväksyä kulttuuriperustein ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla edellyttäen, että asiaa tarkasteltaessa otetaan riittävästi huomioon komission kehittämät perusteet ja että lähestymistapa ei eroa komission ennen SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan d alakohdan hyväksymistä harjoittamasta käytännöstä (29).

                  (33)

                  Valvontaviranomaisen tulee päättää, sovelletaanko ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan poikkeusmääräyksiä ja miten kulttuurinäkökohdat tulisi ottaa huomioon. Olisi pidettävä mielessä, että valtiontukikiellosta poikkeuksen myöntäviä määräyksiä on sovellettava tiukasti. Sen vuoksi valvontaviranomainen katsoo, että kulttuurisiin syihin perustuvaa poikkeusta voidaan soveltaa ainoastaan tapauksissa, joissa kulttuurituote on selkeästi yksilöity tai yksilöitävissä (30). Lisäksi valvontaviranomainen katsoo, että kulttuurin käsitettä on sovellettava kyseessä olevan tuotteen sisältöön ja muotoon eikä tiedotusvälineeseen tai sen levinneisyyteen (31). Lisäksi EFTA-valtioiden opetukselliset ja demokraattiset tarpeet on pidettävä erillään kulttuurin edistämisestä (32).

                  (34)

                  Julkisille yleisradioyhtiöille myönnettävässä valtiontuessa ei yleensä erotella yhteiskunnan kulttuurisia, demokraattisia eikä opetuksellisia tarpeita. Tällaista tukea ei ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla voida periaatteessa katsoa kulttuuritueksi, ellei rahoitusta ole nimenomaisesti osoitettu kulttuuritavoitteiden edistämiseen. Julkisten yleisradioyhtiöiden valtiontuki myönnetään yleensä korvauksena julkisen palvelun tehtävän suorittamisesta ja sitä arvioidaan ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan ja tässä luvussa esitettyjen perusteiden mukaisesti.

            6.   Valtiontuen soveltuvuuden arviointi ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan perusteella

                  (35)

                  ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan mukaisesti ”yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, sekä fiskaalisiin monopoleihin sovelletaan tämän sopimuksen määräyksiä ja varsinkin kilpailusääntöjä siltä osin, kuin ne eivät oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä. Kaupan kehitykseen ei saa vaikuttaa tavalla, joka olisi ristiriidassa sopimuspuolten etujen kanssa.”

                  (36)

                  Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT-sopimuksen 106 artikla (entinen EY:n perustamissopimuksen 86 artikla), joka vastaa ETA-sopimuksen 59 artiklaa, sisältää poikkeusmääräyksen, jota on tulkittava suppeasti. Unionin tuomioistuin on selventänyt, että jotta toimenpiteeseen voidaan soveltaa kyseistä poikkeusta, sen on täytettävä seuraavat ehdot:

                              i)

                              kyseessä on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu ja jäsenvaltio on määritellyt sen selvästi sellaiseksi (määritelmä) (33);

                              ii)

                              jäsenvaltio on uskonut nimenomaan kyseessä olevan yrityksen tehtäväksi kyseisen palvelun tarjoamisen (tehtävänanto) (34);

                              iii)

                              perustamissopimukseen sisältyvien kilpailusääntöjen (tässä tapauksessa valtiontukien kiellon) soveltaminen estäisi yritykselle osoitettujen tehtävien täyttämisen eikä poikkeus vaikuta kaupan kehitykseen yhteisön etujen kanssa ristiriitaisella tavalla (suhteellisuustesti) (35).

                  (37)

                  Yleisradiotoimintaa koskevassa erityistapauksessa edellä olevaa lähestymistapaa on muokattava ottaen huomioon julkisesta yleisradiotoiminnasta annettu päätöslauselma. Siinä viitataan julkisen palvelun tehtävään, jonka ”kukin jäsenvaltio antaa, määrittelee ja järjestää” (määritelmä ja tehtävänanto), ja määrätään julkisen yleisradiotoiminnan rahoitusta koskevasta poikkeuksesta perustamissopimuksen määräyksiin ”siinä määrin kuin rahoitus myönnetään yleisradioyrityksille (…) julkisen palvelun tehtävän täyttämiseksi ja siinä määrin kuin rahoitus ei vaikuta yhteisön kauppa- ja kilpailuolosuhteisiin sellaisessa laajuudessa, että se olisi yleisen edun vastaista, kun samalla otetaan huomioon tällaisen julkisen palvelun tehtävän toteuttaminen” (suhteellisuus).

                  (38)

                  Valvontaviranomaisen tehtävä on arvioida EFTA-valtioiden toimittamien todisteiden perusteella, täyttyvätkö nämä perusteet. Määriteltäessä julkisen palvelun tehtävää valvontaviranomaisen tehtävä rajoittuu selvien virheiden valvontaan (ks. 6.1 jakso). Lisäksi valvontaviranomainen tarkistaa, onko julkisen palvelun velvoitteet annettu nimenomaisesti yhden tai useamman yrityksen tehtäväksi ja kohdistetaanko niiden täyttämiseen tehokasta valvontaa (ks. 6.2 jakso).

                  (39)

                  Suhteellisuustestiä suorittaessaan valvontaviranomainen selvittää, voidaanko julkisen palvelun tehtävästä maksettavasta korvauksesta aiheutuvia kilpailunvääristymiä perustella julkisen palvelun täyttämisen ja sen rahoituksen tarpeella. Valvontaviranomainen arvioi erityisesti niiden tietojen perusteella, joita EFTA-valtiot ovat velvollisia toimittamaan, ovatko julkisen rahoituksen, liian suuren korvauksen ja ristikkäistukien kohtuuttomien vaikutusten välttämisestä annetut takeet riittävät, ja varmistaa, että yleisradioyhtiöt noudattavat kaupallisessa toiminnassaan markkinaehtoja (ks. 6.3 jakso ja sitä seuraavat jaksot).

                  (40)

                  Valtiontukea koskevien vaatimusten noudattamisesta laadittavan analyysin on perustuttava kunkin kansallisen järjestelmän erityispiirteisiin. Valvontaviranomainen on tietoinen eroista kansallisissa radio- ja televisiolähetysjärjestelmissä ja EFTA-valtioiden media-alan markkinoiden muissa ominaispiirteissä. Tämän vuoksi 59 artiklan 2 kohdan nojalla laadittava arviointi julkisille yleisradioyhtiöille myönnettävän valtiontuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille tehdään tapauskohtaisesti komission ja valvontaviranomaisen päätöksentekokäytännön (36) ja seuraavissa jaksoissa määritettyjen perusperiaatteiden mukaisesti.

                  (41)

                  Valvontaviranomainen ottaa huomioon myös sen, että joillakin EFTA-valtioilla voi olla vaikeuksia tarvittavien varojen keruussa, jos asukaskohtaiset julkisen palvelun kustannukset ovat korkeammat (37) muiden seikkojen pysyessä muuttumattomina. Samalla otetaan myös huomioon näiden EFTA-valtioiden muiden tiedotusvälineiden mahdolliset ongelmat.

                  (42)

                  Kuten komission ja valvontaviranomaisen käytännöstä käy ilmi, toimenpidettä, joka ei täytä kaikkia Altmark-perusteita, on analysoitava SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan ja vastaavasti ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan mukaisesti (38).

            6.1   Julkisen palvelun tehtävän määritelmä

                  (43)

                  Jotta edellä olevassa 36 kohdan i alakohdassa esitetty ehto ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan soveltamiseksi voidaan täyttää, on välttämätöntä määritellä julkisen palvelun tehtävä virallisesti. Vasta sen jälkeen valvontaviranomainen voi arvioida riittävällä oikeusvarmuudella, voidaanko ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan mukaista poikkeusta soveltaa.

                  (44)

                  Julkisen palvelun tehtävän määritteleminen kuuluu EFTA-valtioiden toimivaltaan ja päätös voidaan tehdä kansallisella, alueellisella tai paikallisella tasolla kansallisen oikeusjärjestyksen mukaisesti. Yleensä tätä toimivaltaa käytettäessä on otettava huomioon käsite ”yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista”.

                  (45)

                  EFTA-valtioiden laatiman julkisen palvelun tehtävän määritelmän olisi oltava mahdollisimman tarkka. Siinä olisi todettava selvästi, onko EFTA-valtion tarkoituksena sisällyttää jokin tietty toiminnanharjoittajan toiminto julkisen palvelun tehtävään. Ilman selvää ja tarkkaa määritelmää niistä velvoitteista, joita aiotaan asettaa julkiselle yleisradioyhtiölle, valvontaviranomainen ei voi suorittaa ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan mukaisia tehtäviään eikä siten myöntää kyseisen määräyksen mukaisia poikkeuksia.

                  (46)

                  Julkisen palvelun tehtävään sisällytettyjen toimintojen selvä määrittely on tärkeää myös operaattoreille, jotka eivät hoida julkista palvelutehtävää, jotta ne voivat suunnitella toimintaansa. Lisäksi julkisen palvelun tehtävän olisi oltava riittävän tarkkarajainen, jotta EFTA-valtioiden viranomaiset voivat valvoa tehokkaasti tehtävän täyttämistä, kuten seuraavassa jaksossa esitetään.

                  (47)

                  Kun samalla otetaan huomioon radio- ja televisiolähetystoiminnan erityisluonne ja tarve varmistaa julkisten yleisradioyhtiöiden toimituksellinen riippumattomuus, laadullista määritelmää, jonka mukaan tietyn yleisradioyhtiön tehtäväksi uskotaan laajan, tasapainoisen ja vaihtelevan ohjelmiston tarjoaminen, pidetään oikeutettuna ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan mukaisesti (39). Tällaista määritelmää pidetään yleensä yhteensopivana yhteiskunnan demokraattisten, sosiaalisten ja kulttuuristen tarpeiden täyttämistä ja moniarvoisuuden, mukaan lukien kulttuurinen ja kielellinen moninaisuus, takaamista koskevan tavoitteen kanssa. Kuten unionin yleinen tuomioistuin on todennut, laajasti määritellyn julkisen palvelun tehtävän legitimiteetti perustuu siihen, että julkisen yleisradioyhtiön tarjoamille palveluille on asetettu laatuvaatimuksia (40). Julkisen palvelun tehtävän määritelmä voi myös heijastaa toiminnan kehitystä ja monipuolistumista digitaalitekniikan aikakaudella, ja siihen voi sisältyä audiovisuaalisia palveluja, jotka tarjotaan kaikkien jakelukanavien kautta.

                  (48)

                  Määriteltäessä julkista palvelua yleisradiotoiminnan alalla valvontaviranomaisen tehtävä rajoittuu selvien virheiden valvontaan. Valvontaviranomainen ei päätä, tarjotaanko ja rahoitetaanko ohjelmaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna, eikä aseta kyseenalaiseksi jonkin tuotteen luonnetta tai laatua. Julkisen palvelun tehtävän määrittelyssä olisi kuitenkin tehty selvä virhe, jos tehtävään kuuluisi toimintoja, joiden ei kohtuudella voitaisi katsoa täyttävän yhteiskunnan demokraattisia, sosiaalisia ja kulttuurisia tarpeita. Tämä pätee yleensä esimerkiksi mainontaan, sähköiseen kaupankäyntiin, teleostoksiin, maksullisten palvelunumeroiden käyttöön palkintopeleissä (41), sponsorointiin tai markkinointiin. Selvästä virheestä voi lisäksi olla kyse silloin, kun valtiontukea käytetään sellaisen toiminnan rahoittamiseen, joka ei tuo lisäarvoa yhteiskunnan demokraattisten, sosiaalisten ja kulttuuristen tarpeiden palvelemiseen.

                  (49)

                  Tässä yhteydessä on muistettava, että julkisen palvelun tehtävä kattaa yleisölle tarjotut yleishyödylliset palvelut. Kysymystä julkisen palvelun tehtävän määrittelystä ei pidä sekoittaa kysymykseen näiden palvelujen rahoitusjärjestelyistä. Vaikka julkiset yleisradioyhtiöt voivat harjoittaa kaupallisia toimintoja, kuten mainosajan myyntiä tulojen hankkimiseksi, tällaisia toimintoja ei voida pitää osana julkisen palvelun tehtävää (42).

            6.2   Tehtävänanto ja valvonta

                  (50)

                  Jotta ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan mukaista poikkeusta voidaan soveltaa, julkisen palvelun tehtävä on myönnettävä virallisesti (esimerkiksi lainsäädännöllä, sopimuksella tai sitovalla toimeksiannolla) yhdelle tai useammalle yritykselle.

                  (51)

                  Tehtävänantoa koskevassa säännöksessä tai koskevissa säännöksissä on määritettävä julkisen palvelun velvoitteiden tarkka sisältö edellä 6.1 jaksossa esitetyn mukaisesti, ehdot korvauksen maksamiselle sekä järjestelyt, joilla vältetään liian suuren korvauksen maksaminen.

                  (52)

                  Silloin kun julkisen palvelun tehtävän soveltamisala kattaa uusia palveluja, määritelmää ja tehtävänantoa koskevaa säännöstä / koskevia säännöksiä olisi muutettava vastaavasti ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan rajoissa. Jotta julkiset yleisradioyhtiöt voivat reagoida nopeasti teknologian kehitykseen, EFTA-valtiot voivat toteuttaa uutta palvelua koskevan tehtävänannon jäljempänä 6.7 jaksossa esitetyn arvioinnin mukaisesti, ennen kuin alkuperäinen tehtävänantoa koskeva säännös konsolidoidaan virallisesti.

                  (53)

                  Täsmällisesti määritellyn julkisen palvelun tehtävän antaminen virallisesti julkiselle yleisradioyhtiölle ei kuitenkaan yksin riitä. Julkista palvelua on myös käytännössä tarjottava valtion ja kyseisen yrityksen välillä sovitulla tavalla. Tästä syystä on tarpeen, että tehtävään soveltuva viranomainen tai nimetty elin valvoo palvelun tarjoamista läpinäkyvästi ja tehokkaasti. Tällaisen valvontaviranomaisen tai -elimen tarve on ilmeinen silloin, kun toimeksiannon saajalle asetetaan laatuvaatimuksia. Valvontaviranomainen ei kuitenkaan arvioi laatuvaatimusten täyttämistä vaan sen on voitava luottaa siihen, että EFTA-valtiot valvovat asianmukaisesti, noudattaako yleisradiotoiminnan harjoittaja julkisen palvelun tehtävänannossa määriteltyjä laatunormeja (43).

                  (54)

                  EFTA-valtion toimivaltaan kuuluu sen järjestelyn valitseminen, jolla varmistetaan julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen tehokas valvonta, jotta valvontaviranomainen voi suorittaa ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan mukaiset tehtävänsä. Tällainen valvonta voinee olla tehokasta vain silloin, kun siitä vastaa taho, joka on tosiasiallisesti riippumaton yleisradioyhtiön johdosta ja jolla on toimivalta ja riittävät valmiudet ja resurssit säännölliseen valvontaan. Lisäksi valvonnan perusteella on voitava määrätä asianmukaisia korjaustoimenpiteitä, jos julkisen palvelun velvoitteiden noudattaminen sitä edellyttää.

                  (55)

                  Jos ei ole riittävää ja luotettavaa osoitusta siitä, että julkista palvelua todella tarjotaan vahvistetulla tavalla, valvontaviranomainen ei voi suorittaa ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan mukaisia tehtäviään eikä siten voi myöntää määräyksen mukaisia poikkeuksia.

            6.3   Julkisen yleisradiotoiminnan rahoitustavan valinta

                  (56)

                  Julkisen palvelun velvoitteet voivat olla määrällisiä, laadullisia tai molempia. Velvoitteet voivat muodostaan riippumatta oikeuttaa korvaukseen, jos ne aiheuttavat sellaisia ylimääräisiä kustannuksia, joita yleisradioyhtiölle ei muutoin olisi aiheutunut.

                  (57)

                  Rahoitusjärjestelyt voidaan jakaa karkeasti kahteen ryhmään: yhden rahoituslähteen järjestelmä ja sekarahoitusjärjestelmä. Yhden rahoituslähteen järjestelmän ryhmä käsittää järjestelmät, joissa julkista yleisradiotoimintaa rahoitetaan vain julkisista varoista (sen muodosta riippumatta). Sekarahoitusjärjestelmä kattaa monenlaisia rahoitusjärjestelmiä, joissa yleisradiotoimintaa rahoitetaan valtion varojen ja kaupallisesta tai julkisen palvelun toiminnasta saatavien tulojen erilaisilla yhdistelmillä. Tällaista kaupallista toimintaa ovat esimerkiksi mainosajan tai ohjelmien myynti ja maksullisten ohjelmapalvelujen tarjoaminen.

                  (58)

                  Julkisesta yleisradiotoiminnasta annetussa päätöslauselmassa todetaan seuraavaa: ”Euroopan yhteisön perustamissopimuksen määräykset eivät rajoita jäsenvaltioiden toimivaltaa rahoittaa julkista yleisradiotoimintaa (…)”. Valvontaviranomaisella ei näin ollen periaatteessa ole syytä vastustaa sekarahoitusjärjestelmän valintaa yhden rahoituslähteen sijaan.

                  (59)

                  Vaikka EFTA-valtiot voivat vapaasti valita julkisen yleisradiotoiminnan rahoitustavan, valvontaviranomainen varmistaa ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan nojalla, että julkinen rahoitus ei haittaa kohtuuttomasti kilpailua ETA-alueella, kuten edellä 37 kohdassa todetaan.

            6.4   Valtiontuen arviointia koskevat avoimuusvaatimukset

                  (60)

                  Arviointi, jonka valvontaviranomainen laatii valtiontuesta, edellyttää, että julkisen palvelun tehtävästä on laadittu selkeä ja täsmällinen määritelmä ja tehtävän täyttämiseen tarvittavat toiminnot sekä tähän liittyvät tilit pidetään riittävän hyvin erillään muusta toiminnasta ja muista tileistä.

                  (61)

                  Julkisen palvelun tehtävän ja muiden toimintojen eriyttämistä kirjanpidossa vaaditaan tavallisesti jo kansallisella tasolla, jotta voidaan taata julkisten varojen käyttämisen avoimuus ja tilintekovelvollisuus. Erillinen kirjanpito tarjoaa keinon tutkia oletettuja ristikkäistukia ja myös puolustaa perusteltuja korvauksia yleishyödyllisten taloudellisten palvelujen tarjoamisesta. Vain asianmukaisen tulojen ja menojen kohdentamisen perusteella voidaan määrittää, onko julkinen rahoitus todella rajattu julkisen palvelun tehtävän täyttämisestä aiheutuneisiin nettokustannuksiin ja näin ollen hyväksyttävissä ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan nojalla.

                  (62)

                  Direktiivissä 2006/111/EY (avoimuusdirektiivi) jäsenvaltiot velvoitetaan toteuttamaan tarvittavat läpinäkyvyyteen liittyvät toimenpiteet, jos ne ovat myöntäneet joillekin yrityksille erityis- tai yksinoikeuksia tai antaneet niille tehtäväksi yleishyödyllisten taloudellisten palvelujen tarjoamisen ja maksavat kyseisille yrityksille, joilla on muita toimintoja, ts. muita kuin julkisen palvelun tehtäviä, julkisen palvelun velvoitteesta jossain muodossa korvauksia. Näitä läpinäkyvyysvaatimuksia ovat: a) erillisen juoksevan kirjanpidon pitäminen eri toiminnoista, ts. julkisen palvelun toiminnoista ja muusta toiminnasta; b) kaikkien tulojen ja menojen asianmukainen merkitseminen ja kohdentaminen kirjanpidossa soveltamalla johdonmukaisesti objektiivisesti perusteltuja kustannuslaskennan periaatteita; ja c) selkeiden tietojen antaminen erillisen kirjanpidon perustana olevista kustannuslaskennan periaatteista (44).

                  (63)

                  Nämä yleiset läpinäkyvyysperiaatteet pätevät myös yleisradioyhtiöihin siinä määrin, kuin niiden tehtäväksi on annettu yleishyödyllisen taloudellisen palvelun tarjoaminen, ne saavat julkisista varoista korvauksen kyseisen palvelun tarjoamisesta ja harjoittavat myös muita kuin julkisen palvelun toimintoja.

                  (64)

                  Erillinen kirjanpito ei aiheuta erityisiä ongelmia yleisradiotoiminnassa tulopuolella. Tämän vuoksi valvontaviranomainen katsoo, että yleisradioyhtiöiden olisi kirjattava tulopuolelle yksityiskohtaisesti kaikki tulonlähteet ja tulojen määrät, jotka kertyvät julkisen palvelun piiriin kuuluvasta ja muusta toiminnasta.

                  (65)

                  Menopuolella voidaan ottaa huomioon kaikki julkisen palvelun tarjoamisesta aiheutuvat kustannukset. Jos yritys harjoittaa myös toimintaa, joka ei liity julkisiin palveluihin, huomioon voidaan ottaa ainoastaan julkisiin palveluihin liittyvät kustannukset. Valvontaviranomainen on tietoinen siitä, että yleisradiotoiminnan alalla erillinen kirjanpito voi olla vaikeampi toteuttaa menopuolella. Tämä johtuu siitä, että erityisesti perinteisessä yleisradiotoiminnassa EFTA-valtiot voivat katsoa, että yleisen palvelun tehtävä kattaa yleisradioyhtiön koko ohjelmiston, ja sallia samalla kaupallisen toiminnan. Toisin sanoen julkisen palvelun toiminnoilla ja muilla toiminnoilla voi olla suurelta osin samat tuotantopanokset eikä kustannuksia välttämättä aina voida suhteuttaa.

                  (66)

                  Muista kuin julkisen palvelun toiminnoista aiheutuvat kustannukset (esimerkiksi mainontakulut) olisi aina määritettävä selkeästi ja eriteltävä kirjanpidossa. Lisäksi tuotantopanoksiin liittyvät kustannukset, joilla on tarkoitus kehittää samanaikaisesti sekä julkisen palveluihin että muihin palveluihin liittyviä toimintoja, olisi kohdistettava suhteutettuna molempiin palvelutyyppeihin aina, kun se on mahdollista toteuttaa tarkoituksenmukaisella tavalla.

                  (67)

                  Jos samoja resursseja käytetään sekä julkisen palvelun tarjoamiseen että muuhun toimintaan, niiden kustannukset on kohdennettava yhtiön kokonaiskustannuksissa siten, että julkisen palvelun ulkopuolinen toiminta on eritelty (45). Näissä tapauksissa kustannuksia, jotka voidaan kokonaisuudessaan kohdistaa julkisen palvelun toiminnoille mutta jotka hyödyttävät myös muita toimintoja, ei tarvitse jaotella, vaan ne voidaan kohdistaa kokonaisuudessaan julkisen palvelun piiriin kuuluville toiminnoille. Julkisen yleisradiotoiminnan erityispiirteiden vuoksi siihen sovelletaan yleensä eri lähestymistapaa kuin muihin yleishyödyllisiin aloihin. Yleisradiotoiminnan alalla on otettava huomioon julkisen palvelun toimintoihin liittyvistä kaupallisista toiminnoista saatava nettohyöty, kun lasketaan julkisen palvelun nettokustannuksia, jotta julkisen palvelun tarjoamisesta maksettavaa korvausta voidaan alentaa. Näin vähennetään ristikkäistukien riskiä, kun yhteisiä kustannuksia kohdistetaan julkisen palvelun toiminnoille.

                  (68)

                  Kuvaavimman esimerkin edellisessä kohdassa kuvatusta tilanteesta muodostavat yleisradioyhtiön julkisen palvelun tehtävän puitteissa tuotettujen ohjelmien kustannukset. Näillä ohjelmilla sekä toteutetaan julkisen palvelun tehtävää että hankitaan katsojia mainosajan myymistä varten. On kuitenkin lähes mahdotonta määrittää tarkasti, kuinka suuri osuus ohjelman lähettämisestä täyttää julkisen palvelun tehtävää ja kuinka paljon sillä hankitaan mainostuloja. Tämän vuoksi kyseisten kustannusten jakaminen näiden kahden toiminnan välillä saattaa olla keinotekoista ja epätarkoituksenmukaista.

                  (69)

                  Valvontaviranomainen katsoo, että taloudellisen toiminnan läpinäkyvyyttä voidaan lisätä myös pitämällä julkiseen palveluun liittyvät toiminnot ja muut toiminnot riittävän hyvin erillään julkisen yleisradioyhtiön organisaatiossa. Toimintojen tai rakenteiden eriyttämisellä voidaan yleensä helpommin välttää kaupallisten toimintojen ristikkäistuet alusta alkaen. Lisäksi voidaan määrittää asianmukainen siirtohinnoittelu ja tavanomaisten markkinaehtojen noudattaminen liiketoimissa. Tämän vuoksi valvontaviranomainen ehdottaa, että EFTA-valtiot erottavat merkittävät, erillisen kokonaisuuden muodostavat kaupalliset toiminnot rakenteellisesti tai toiminnallisesti muista toiminnoista.

            6.5   Nettokustannusperiaate ja liian suuret korvaukset

                  (70)

                  Koska liian suuret korvaukset eivät ole tarpeen yleishyödyllisten taloudellisten palvelujen tuottamiseksi, ne katsotaan periaatteessa yhteismarkkinoille soveltumattomaksi valtiontueksi, joka on maksettava valtiolle takaisin. Arvioinnissa kuitenkin otetaan huomioon tässä jaksossa esitettävät, julkisia yleisradioyhtiöitä koskevat selvennykset.

                  (71)

                  Valvontaviranomaisen lähtökohtana on periaate, jonka mukaan valtion rahoitus on tavallisesti tarpeen, jotta yritys voi täyttää julkisen palvelun tehtävänsä. Jotta suhteellisuustesti läpäistäisiin, julkisista varoista maksettava korvaus ei saa yleensä ylittää julkisen palvelun tehtävän suorittamisesta aiheutuvia nettokustannuksia. Arvioinnissa otetaan huomioon myös muut julkisen palvelun tehtävän suorittamisesta saadut suorat tai välilliset tulot. Tämän vuoksi kaikista julkisen palvelun toimintoihin liittyvistä kaupallisista toiminnoista saatava nettohyöty otetaan huomioon määritettäessä julkisen palvelun nettokustannuksia.

                  (72)

                  Julkisen palvelun tehtävän suorittamisesta korvauksen saaville yrityksille sallitaan yleensä kohtuullinen voitto liiketoiminnastaan. Voitto muodostuu oman pääoman tuotosta, jossa otetaan huomioon yrityksen toimintaan liittyvät riskit tai niiden puuttuminen. Yleisradiotoiminnassa julkisen palvelun tehtävää suorittavat yritykset eivät useinkaan ole voittoa tavoittelevia eikä niiden tarvitse maksaa tuottoa sijoitetulle pääomalle. Julkisten palvelujen tuottamisen lisäksi niillä ei useinkaan ole muuta toimintaa. Valvontaviranomaisen mielestä tällaisille yrityksille julkisen palvelun tehtävästä maksettavaan korvaukseen ei tarvitse sisällyttää voitto-osuutta (46). Sen sijaan jos tietyt julkisen palvelun velvoitteet on uskottu kaupallisilla markkinoilla toimiville yrityksille, joiden on maksettava tuottoa yritykseen sijoitetulle pääomalle, korvaukseen voidaan sisällyttää riskit huomioon ottava voitto-osuus, joka on kohtuullinen tuotto pääomalle. Yrityksen on kuitenkin osoitettava, että voitto-osuus on perusteltu ja tarpeen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämiseksi.

                  (73)

                  Yleisradioyhtiöt voivat vuosittain pitää itsellään (”julkisen palvelun rahastona”) liian suuren korvauksen, joka ylittää julkisen palvelun suorittamisesta aiheutuvat nettokustannukset, siltä osin kuin se on tarpeen julkisen palvelun velvoitteiden rahoituksen varmistamiseksi. Valvontaviranomainen katsoo yleensä, että yritys voi joutua veloittamaan summan, jonka osuus julkisen palvelutehtävän vuotuisista budjetoiduista kustannuksista on enintään 10 prosenttia, selviytyäkseen kustannus- ja tulotasojen vaihteluista. Yleissääntönä on, että tämän raja-arvon ylittävät korvaukset on perittävä takaisin viipymättä.

                  (74)

                  Yleisradioyhtiöiden voidaan poikkeuksellisesti sallia pitävän itsellään korvaukset, joiden osuus julkisen palvelutehtävän vuotuisista budjetoiduista kustannuksista on yli 10 prosenttia, asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa. Tämä on hyväksyttävää ainoastaan sillä edellytyksellä, että liian suuri korvaus on etukäteen sitovasti osoitettu kertaluonteisiin huomattaviin kuluihin, jotka ovat tarpeen julkisen palvelun tehtävän suorittamiseksi (47). Tällaisen selkeästi tiettyihin kuluihin osoitetun liian suuren korvauksen käytön pitäisi olla myös ajallisesti rajoitettua käyttötarkoituksen mukaan.

                  (75)

                  Jotta valvontaviranomainen voi hoitaa tehtävänsä, EFTA-valtioiden on vahvistettava edellytykset, joiden täyttyessä yleisradioyhtiöt voivat käyttää edellä mainittua liian suurta korvausta.

                  (76)

                  Edellä mainittu liian suuri korvaus on käytettävä vain julkisen palvelun toimintojen rahoittamiseen. Kaupallisten toimintojen ristikkäistuet eivät ole perusteltuja, ja ne katsotaan yhteismarkkinoille soveltumattomiksi valtiontuiksi.

            6.6   Rahoitusvalvontajärjestelyt

                  (77)

                  EFTA-valtioiden on otettava käyttöön edellä olevan 72–76 kohdan määräysten mukaiset tarkoituksenmukaiset järjestelyt, joilla varmistetaan, että korvaukset eivät ole liian suuria. EFTA-valtioiden on varmistettava julkisten varojen käytön säännöllinen ja tehokas valvonta, jolla estetään ristikkäistuet ja liian suuret korvaukset sekä tarkkaillaan ”julkisen palvelun rahaston” määrää ja sen käyttöä. EFTA-valtioiden toimivaltaan kuuluu kansallisen yleisradiojärjestelmänsä kannalta sopivimman ja tehokkaimman valvontajärjestelyn valitseminen. Niiden on myös yhteensovitettava kyseinen järjestely käytössä oleviin muihin valvontajärjestelyihin, joilla seurataan julkisen palvelun tehtävän suorittamista.

                  (78)

                  Tällaisten valvontajärjestelyjen tehokkuus edellyttänee, että niiden säännöllisestä toteuttamisesta vastaavat (mieluiten vuosittain) julkisesta yleisradioyhtiöstä riippumattomat ulkopuoliset tahot. EFTA-valtioiden on varmistettava, että käytettävissä on tehokkaita toimenpiteitä, joilla voidaan periä takaisin ristikkäistuet ja liian suuret korvaukset, jotka ylittävät 6.5 jakson määräysten mukaisen määrän.

                  (79)

                  Julkisten yleisradioyhtiöiden taloudellista asemaa olisi tarkasteltava perusteellisesti aina EFTA-valtion kansallisen yleisradiojärjestelmän mukaisen rahoitusjakson lopussa tai, jos rahoitusjaksoa ei käytetä, sellaisen jakson lopussa, jonka kesto saisi yleensä olla enintään neljä vuotta. Julkisen yleisradioyhtiön hallussa rahoitusjakson tai edellä tarkoitetun vastaavan jakson lopussa mahdollisesti oleva ”julkisen palvelun rahasto” otetaan huomioon laskettaessa seuraavan jakson rahoitustarpeita. Jos yleisradioyhtiön ”julkisen palvelun rahaston” osuus vuotuisista julkisen palvelun kustannuksista on toistuvasti yli 10 prosenttia, EFTA-valtioiden on tarkasteltava, vastaako rahoituksen määrä yleisradioyhtiön todellisia rahoitustarpeita.

            6.7   Julkisten yleisradiopalvelujen monipuolistaminen

                  (80)

                  Audiovisuaalialan markkinoilla on tapahtunut viime vuosina huomattavia muutoksia, joiden seurauksena yleisradiolähetystarjontaa ollaan parhaillaan kehittämässä ja monipuolistamassa. Tämä on nostanut esiin uusia kysymyksiä valtiontukisääntöjen soveltamisesta audiovisuaalisiin palveluihin, jotka ulottuvat perinteistä yleisradiotoimintaa laajemmalle.

                  (81)

                  Valvontaviranomainen katsoo, että yleisradioyhtiöiden olisi voitava käyttää yhteiskuntaa hyödyttävällä tavalla digitalisoinnin ja jakelukanavien monipuolistumisen tarjoamia mahdollisuuksia teknologioihin sitoutumattomalta pohjalta. Jotta yleisradioyhtiöiden keskeinen asema voidaan taata uudessa digitaalisessa toimintaympäristössä, ne voivat käyttää valtiontukea tarjotakseen audiovisuaalisia palveluja sekä suuren yleisön että erikoisalojen tarpeisiin suunnattujen uusien jakelukanavien kautta edellyttäen, että ne vastaavat samoihin demokraattisiin, sosiaalisiin ja kulttuurisiin tarpeisiin kyseisessä yhteiskunnassa eivätkä aiheuta markkinoilla suhteettomia vaikutuksia, jotka eivät ole tarpeen julkisen palvelun tehtävän täyttämiseksi.

                  (82)

                  Samalla kun radio- ja televisiolähetysten markkinat kehittyvät nopeasti, myös yleisradioyhtiöiden liiketoimintamallit ovat muutosten kourissa. Julkisen palvelun tehtäväänsä hoitaessaan yleisradioyhtiöt hyödyntävät yhä useammin uusia rahoituslähteitä, kuten online-mainontaa tai maksullisten palvelujen tarjoamista (esimerkiksi maksullinen arkistojen käyttö, kertamaksuihin perustuvat erikoisalojen TV-kanavat, mobiilipalvelujen käyttö kiinteällä maksulla, nauhoitettujen TV-ohjelmien maksullinen katselu ja maksullinen online-sisällön lataaminen). Maksullisista palveluista saatava korvaus voi liittyä esimerkiksi yleisradioyhtiöiden maksamiin verkon jakelupalkkioihin tai tekijänoikeuskorvauksiin (esimerkiksi silloin kun mobiilikanavilla tarjottavista palveluista on maksettava mobiilijakelupalkkio).

                  (83)

                  Vaikka julkiset yleisradiopalvelut ovat perinteisesti olleet maksuttomia palveluja, valvontaviranomainen katsoo, että niistä maksettava suora korvaus ei välttämättä merkitse sitä, että ne olisivat selkeästi ristiriidassa julkisen palvelun tehtävän käsitteen kanssa, vaikka korvauksen maksamisella voikin olla vaikutusta katsojien mahdollisuuksiin hyödyntää kyseisiä palveluja (48), kunhan maksullisuus ei vaaranna julkisen palvelun erityisluonnetta, joka perustuu kansalaisten sosiaalisia, demokraattisia ja kulttuurisia tarpeita vastaavan palvelun tarjoamiseen ja joka erottaa julkiset palvelut puhtaasti kaupallisesta toiminnasta (49). Maksettava korvaus on yksi osatekijä analysoitaessa tällaisten palvelujen yhteensopivuutta julkisen palvelun tehtävän kanssa, koska korvaus voi vaikuttaa palvelun yleiseen saatavuuteen ja kokonaissisältöön sekä palvelun markkinavaikutuksiin. Jos maksullisen osuuden sisältävillä palveluilla tyydytetään yhteiskunnan demokraattisia, yhteiskunnallisia ja kulttuurisia tarpeita eikä haitata suhteettomasti kilpailua tai rajojen yli käytävää kauppaa, EFTA-valtiot voivat antaa julkisille yleisradioyhtiöille mahdollisuuden tarjota kyseisiä palveluja osana julkisen palvelun tehtäväänsä.

                  (84)

                  Kuten edellä todettiin, yleisradioyhtiöille myönnettävää valtiontukea on voitava käyttää audiovisuaalisten palvelujen jakeluun kaikkien kanavien kautta, kunhan ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan aineelliset vaatimukset täyttyvät. Tätä varten EFTA-valtioiden on selvitettävä avoimeen julkiseen kuulemiseen perustuvan ennakkoarviointimenettelyn avulla, täyttävätkö yleisradioyhtiöiden suunnittelemat merkittävät uudet audiovisuaaliset palvelut ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan vaatimukset, toisin sanoen vastaavatko ne julkisen yleisradiotoiminnan puitteissa yhteiskunnan demokraattisiin, sosiaalisiin ja kulttuurisiin tarpeisiin, kun otetaan asianmukaisesti huomioon niiden potentiaaliset vaikutukset kaupankäyntiin ja kilpailuun markkinoilla.

                  (85)

                  EFTA-valtioiden vastuualueeseen kuuluu määrittää, millainen palvelu katsotaan ”merkittäväksi uudeksi palveluksi”. Niiden on tällöin otettava huomioon radio- ja televisiolähetysmarkkinoiden ominaispiirteet ja kehitys sekä yleisradioyhtiön nykyinen palveluvalikoima. Palvelun ”uutuus” voi perustua yhtä hyvin sen sisältöön kuin kulutustapoihin (50). Palvelun ”merkittävyyttä” arvioitaessa voidaan ottaa huomioon esimerkiksi sen kehittämisen edellyttämät taloudelliset resurssit ja odotettu vaikutus kysyntään. Käytössä oleviin palveluihin tehdyt merkittävät muutokset arvioidaan samalla tavoin kuin merkittävät uudet palvelut.

                  (86)

                  EFTA-valtioilla on toimivalta valita tarkoituksenmukaisin mekanismi, jolla varmistetaan audiovisuaalisten palvelujen yhdenmukaisuus ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan aineellisten edellytysten kanssa, kun otetaan huomioon niiden kansallisten radio- ja televisiolähetysjärjestelmien erityispiirteet ja tarve varmistaa julkisten yleisradioyhtiöiden toimituksellinen riippumattomuus.

                  (87)

                  Läpinäkyvyyden vuoksi ja jotta sidosryhmät voivat hankkia kaikki perustellun päätöksen edellyttämät tiedot, niille on annettava tilaisuus esittää näkemyksensä merkittävästä uudesta palvelusta julkisen kuulemisen kautta. Kuulemiskierroksen tulokset, niiden arviointi ja päätöksen perustelut on julkistettava.

                  (88)

                  Jotta voidaan varmistaa, että merkittävien uusien audiovisuaalisten palvelujen julkinen rahoittaminen ei vääristä kilpailua ja kauppaa yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla, EFTA-valtioiden on arvioitava julkisen kuulemisen tulosten perusteella uuden palvelun kokonaisvaikutusta markkinoihin selvittämällä, miten markkinat toimisivat uuden suunnitellun palvelun kanssa ja ilman sitä. Markkinavaikutuksen arvioinnin kannalta merkityksellisiä seikkoja ovat esimerkiksi vastaavien tai korvattavissa olevien tarjontojen olemassaolo, kilpailu toimituksellisesta sisällöstä, markkinarakenne, julkisen yleisradioyhtiön markkina-asema, kilpailuaste ja potentiaaliset vaikutukset yksityisten toimijoiden aloitteisiin. Markkinavaikutusta arvioitaessa on myös otettava huomioon kyseisten palvelujen merkitys yhteiskunnalle. Jos audiovisuaalisiin palveluihin myönnettävän julkisen rahoituksen markkinavaikutukset ovat pääasiassa kielteisiä, rahoituksen voidaan katsoa olevan oikeassa suhteessa sille asetettuihin tavoitteisiin vain silloin, kun se tuottaa lisäarvoa yhteiskunnan sosiaalisten, demokraattisten ja kulttuuristen tarpeiden palvelemisen kannalta (51). Lisäarvon tuottamista arvioitaessa on otettava huomioon myös koko julkinen palvelutarjonta.

                  (89)

                  Tällainen arvio on objektiivinen vain silloin, kun se teetetään taholla, joka on tosiasiallisesti riippumaton yleisradioyhtiön johdosta, myös sen jäsenten nimittämisen ja erottamisen osalta, ja jolla on riittävät valmiudet ja resurssit tehtäviensä hoitamiseen. EFTA-valtioiden on voitava suunnitella menettely, joka on oikeassa suhteessa markkinoiden kokoon ja yleisradioyhtiön markkina-asemaan.

                  (90)

                  Edellä esitetyt näkökohdat eivät saa estää yleisradioyhtiöitä testaamasta innovatiivisia uusia palveluja esimerkiksi ajan ja kohdeyleisön suhteen rajatuilla pilottihankkeilla kerätäkseen tietoja suunnitellun palvelun toteuttamiskelpoisuudesta ja lisäarvosta. Testivaiheessa ei kuitenkaan saa ottaa käyttöön täysin valmista uutta merkittävää audiovisuaalista palvelua.

                  (91)

                  Valvontaviranomainen katsoo, että edellä kuvaillulla kansallisen tason arviolla varmistetaan osaltaan ETA:n valtiontukisääntöjen noudattaminen. Tästä huolimatta valvontaviranomaisen ja komission toimivaltaan luonnollisesti kuuluu sen varmistaminen, että EFTA-valtiot noudattavat ETA-sopimuksen määräyksiä. Lisäksi ne voivat tarpeen vaatiessa toteuttaa toimia joko omasta aloitteestaan tai kantelujen perusteella.

            6.8   Suhteellisuus ja markkinakäyttäytyminen

                  (92)

                  ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan mukaan yleisradioyhtiöt eivät saa harjoittaa toimintaa, joka vääristää kilpailua kohtuuttomasti, jos kyseiset kilpailunvääristymät eivät ole välttämättömiä julkisen palvelun tehtävän hoitamisen kannalta. Esimerkiksi suosituimman ohjelmasisällön hankinta osana yleisradioyhtiöiden yleistä julkisen palvelun tehtävää katsotaan yleensä oikeutetuksi. Markkinat voisivat kuitenkin vääristyä kohtuuttomasti siinä tapauksessa, että julkiset yleisradioyhtiöt säilyttävät suosituimpaan ohjelmasisältöön liittyviä yksinoikeuksia käyttämättöminä eivätkä tarjoudu myöntämään alilisenssejä läpinäkyvästi ja oikea-aikaisesti. Valvontaviranomainen kehottaa sen vuoksi EFTA-valtioita varmistamaan, että yleisradioyhtiöt noudattavat suhteellisuusperiaatetta myös keskeisen sisällön hankinnassa, ja antamaan säännöt, joiden mukaisesti julkiset yleisradioyhtiöt myöntävät alilisenssejä keskeistä sisältöä koskeviin käyttämättömiin yksinoikeuksiin.

                  (93)

                  Julkisten yleisradioyhtiöiden on noudatettava markkinatalouden periaatteita harjoittaessaan kaupallista toimintaa ja toimittava markkinaehtoisesti suhteessa tytäryhtiöihinsä, jos ne toimivat kaupallisten tytäryhtiöiden kautta. EFTA-valtioiden on varmistettava, että julkiset yleisradioyhtiöt toimivat markkinaehtoisesti, tekevät kaupalliset investointinsa markkinataloudessa toimivan sijoittajan periaatteiden mukaisesti eivätkä sovella kilpailun vastaisia käytänteitä suhteessa kilpailijoihinsa saamansa julkisen rahoituksen turvin.

                  (94)

                  Esimerkiksi alihinnoittelu on kilpailun vastainen käytäntö. Julkinen yleisradioyhtiö saattaa harkita mainoshintojen tai muiden ei-julkisten toimintojen (kuten kaupallisten maksullisten palvelujen) hintojen alentamista tasolle, jonka voidaan kohtuudella katsoa alittavan markkinaehtoisen tason, supistaakseen kilpailijoiden liikevaihtoa, jos oma alentunut liikevaihto voidaan kattaa julkisista varoista saatavalla korvauksella. Tällaisen toiminnan ei voida katsoa olevan luontainen osa yleisradioyhtiölle annettua julkisen palvelun tehtävää, ja se väistämättä vaikuttaisi Euroopan talousalueen kauppa- ja kilpailuolosuhteisiin sellaisessa laajuudessa, että se olisi yleisen edun vastaista ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan määräyksiä rikkovalla tavalla.

                  (95)

                  Erilaisten markkinatilanteiden vuoksi sitä, noudattavatko julkiset yleisradioyhtiöt markkinatalouden periaatteita, ja erityisesti kysymyksiä siitä, polkevatko julkiset yleisradioyhtiöt hintoja kaupallisessa tarjonnassaan tai noudattavatko ne suhteellisuusperiaatetta ohjelmaoikeuksia hankkiessaan (52), on arvioitava tapauskohtaisesti ja ottaen huomioon markkinoiden ja kyseisen palvelun ominaispiirteet.

                  (96)

                  Valvontaviranomainen katsoo, että sen varmistaminen, että julkiset yleisradioyhtiöt noudattavat markkinatalouden periaatteita, on ensisijaisesti kansallisten viranomaisten tehtävä. EFTA-valtioiden on otettava tätä varten käyttöön tarkoituksenmukaiset järjestelyt, joiden avulla mahdolliset kantelut voidaan arvioida tehokkaasti kansallisella tasolla.

                  (97)

                  Edellä olevasta kohdasta poiketen valvontaviranomainen voi tarvittaessa toteuttaa toimia ETA-sopimuksen 53, 54, 59 ja 61 artiklan perusteella.

            7.   Ajallinen soveltaminen

                  (98)

                  Tätä lukua sovelletaan ensimmäisestä päivästä, jona valvontaviranomainen hyväksyy sen. Se korvaa valvontaviranomaisen valtiontuen suuntaviivojen edellisen luvun, joka koskee valtiontukisääntöjen soveltamista julkiseen yleisradiotoimintaan.

                  (99)

                  Valtiontuen sääntöjenvastaisuuden arvioinnissa sovellettavia sääntöjä käsittelevän luvun (53) mukaisesti valvontaviranomainen soveltaa tukeen, josta ei ole ilmoitettu,

                              a)

                              tätä lukua, jos tuki on myönnetty sen hyväksymisen jälkeen;

                              b)

                              valtiontukisääntöjen soveltamista julkiseen yleisradiotoimintaan koskevaa edellistä lukua, jonka valvontaviranomainen hyväksyi 23 päivänä huhtikuuta 2004, kaikissa muissa tapauksissa.

         (1)  Tämä luku vastaa valtiontukisääntöjen soveltamisesta julkiseen yleisradiotoimintaan annettua komission tiedonantoa (EUVL C 257, 27.10.2009, s. 1).

         (2)  Hyväksytty päätöksellä N:o 90/04/KOL, tehty 23 päivänä huhtikuuta 2004, valtiontukea koskevien menettelysääntöjen ja aineellisten sääntöjen muuttamisesta 46. kerran lisäämällä uusi luku 24C: Valtiontukisääntöjen soveltaminen julkiseen yleisradiotoimintaan (EUVL L 327, 13.12.2007, s. 21, ja ETA-täydennysosa N:o 59, 13.12.2007, s. 1).

         (3)  Asia C-280/2000, Altmark Trans GmbH ja Regierungspräsidium Magdeburg vastaan Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH (Altmark), Kok. 2003, s. I-7747.

         (4)  EUVL L 109, 26.4.2007, s. 44, ja ETA-täydennysosa N:o 20, 26.4.2007, s. 1. Saatavilla myös valvontaviranomaisen verkkosivuilla: http://www.eftasurv.int/?1=1&showLinkID=16997&1=1

         (5)  EUVL L 312, 29.11.2005, s. 67.

         (6)  ETA:n sekakomitean päätös N:o 91/2006 (EUVL L 289, 19.10.2006, s. 31, ja ETA-täydennysosa N:o 52, 19.10.2006, s. 24), tuli voimaan 8.7.2006.

         (7)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2007/65/EY, annettu 11 päivänä joulukuuta 2007, televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun neuvoston direktiivin 89/552/ETY muuttamisesta (EUVL L 332, 18.12.2007, s. 27).

         (8)  KOM(2005) 107 lopullinen.

         (9)  EYVL C 320, 15.11.2001, s. 5. Tämä tiedonanto vastaa valtiontukisääntöjen soveltamista julkiseen yleisradiotoimintaan koskevaa edellistä lukua, jonka valvontaviranomainen hyväksyi 23 päivänä huhtikuuta 2004. Ks. edellä oleva alaviite 2.

         (10)  Tässä luvussa yleisradiotoiminnan alan ’audiovisuaalisella palvelulla / audiovisuaalisilla palveluilla’ tarkoitetaan äänisisällön ja/tai audiovisuaalisen sisällön ja muiden niihin liittyvien palvelujen (esimerkiksi tekstipohjaisten online-tietopalvelujen) lineaarista ja/tai ei-lineaarista jakelua. ’Audiovisuaalisten palvelujen’ käsite on pidettävä erillään suppeammasta ’audiovisuaalisen mediapalvelun’ käsitteestä, joka määritellään direktiivin 2007/65/EY (audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi) 1 artiklan a alakohdassa.

         (11)  Asia C-260/89, ERT, Kok. 1991, s. I-2925.

         (12)  Tässä luvussa ilmaisun ’julkinen palvelu’ on katsottava tarkoittavan ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan ilmaisua ’yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut’.

         (13)  EYVL C 30, 5.2.1999, s. 1.

         (14)  Julkisesta yleisradiotoiminnasta annettu päätöslauselma sisällytettiin ETA-sopimukseen säädöksenä, jonka sopimuspuolet ottavat huomioon päätöksellä N:o 118/1999 (EYVL L 325, 21.12.2000, s. 33, ja ETA-täydennysosa N:o 60, 21.12.2000, s. 423 (Islanti) ja s. 424 (Norja)) ja joka tuli voimaan 1.10.1999.

         (15)  Kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemista ja edistämistä koskeva Unescon yleissopimus allekirjoitettiin Pariisissa 20.10.2005. Tämän jälkeen Norja ratifioi sen ja Islanti hyväksyi sen.

         (16)  Kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemisesta ja edistämisestä tehdyn Unescon yleissopimuksen 6 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan h alakohta.

         (17)  Ministerikomitean suositus CM/Rec(2007)2 jäsenvaltioille viestinnän moniarvoisuudesta ja mediasisällön monimuotoisuudesta, annettu ministerineuvoston 985. kokouksessa 31.1.2007.

         (18)  Ministerikomitean suositus CM/Rec(2007)3 jäsenvaltioille julkisten tiedotusvälineiden tehtävästä tietoyhteiskunnassa, annettu ministerineuvoston 985. kokouksessa 31.1.2007.

         (19)  Esimerkiksi EFTAn valvontaviranomaisen päätös N:o 180/09/KOL, tehty 31 päivänä maaliskuuta 2009, tukiohjelmista audiovisuaalisille teoksille, käsikirjoitusten kehittämiselle ja koulutustoimille (EUVL C 236, 1.10.2009, s. 5, ja ETA-täydennysosa N:o 51, 1.10.2009, s. 17). Ks. myös valvontaviranomaisen valtiotuen suuntaviivoissa oleva elokuville ja muille audiovisuaalisille teoksille myönnettävää valtiontukea koskeva luku, joka on hyväksytty 17 päivänä joulukuuta 2008 tehdyllä EFTAn valvontaviranomaisen päätöksellä N:o 788/08/KOL valtiontukea koskevien menettelysääntöjen ja aineellisten sääntöjen muuttamisesta 67. kerran muuttamalla viite- ja diskonttokorkoja ja takauksina myönnettyjä valtiontukia koskevia lukuja sekä lisäämällä sääntöjenvastaisen ja yhteismarkkinoille soveltumattoman valtiontuen takaisinperintää, elokuville ja muille audiovisuaalisille teoksille myönnettävää valtiontukea ja rautatieyrityksille myönnettävää valtiontukea koskevat uudet luvut. Tämä vielä julkaisematon suuntaviivojen ajantasaistettu versio on saatavilla valvontaviranomaisen verkkosivuilla: http://www.eftasurv.int/?1=1&showLinkID=15643&1=1

         (20)  ETA:n sekakomitean päätös N:o 55/2007 (EUVL L 266, 11.10.2007, s. 15, ja ETA-täydennysosa N:o 48, 11.10.2007, s. 12), tuli voimaan 9.6.2007.

         (21)  EUVL L 318, 17.11.2006, s. 17.

         (22)  Päätöksen 2005/842/EY 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan sitä sovelletaan valtiontukeen, joka myönnetään seuraavassa muodossa: ”korvaukset julkisista palveluista sellaisille yrityksille, joiden kaikkien toimintojen yhteenlaskettu keskimääräinen vuosiliikevaihto ennen veroja kahdelta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen toimeksiantamista edeltäneeltä tilikaudelta on alle 100 miljoonaa euroa ja joiden kyseisistä palveluista vuosittain saaman korvauksen määrä on alle 30 miljoonaa euroa”.

         (23)  Yhdistetyt asiat T-309/04, T-317/04, T-329/04 ja T-336/04, TV2/Tanska v. komissio (TV2), Kok. 2008, II-2935, 156 kohta.

         (24)  Lupamaksujen luokittelua valtion varoiksi käsitellään edellä mainitussa asiassa TV2 annetun tuomion 158 ja 159 kohdassa.

         (25)  Asiat C-730/79, Philip Morris Holland v. komissio, Kok. 1980, s. 2671, 11 kohta; C-303/88, Italia v. komissio, Kok. 1991, s. I-1433, 27 kohta; C-156/98, Saksa v. komissio, Kok. 2000, s. I-6857, 33 kohta.

         (26)  C-44/93, Namur-Les Assurances du Crédit SA v. Office National du Ducroire ja Belgia, Kok. 1994, s. I-3829.

         (27)  Ks. esimerkiksi komission päätökset seuraavissa asioissa: E 8/06, valtion rahoitus Flanderin julkiselle yleisradioyhtiölle VRT:lle (EUVL C 143, 10.6.2008, s. 7); E 4/05, valtiontukena myönnetty rahoitus RTE:lle ja TNAG:lle (TG4) (EUVL C 121, 17.5.2008, s. 5); E 9/05, lisenssimaksut RAI-yhtiölle (EUVL C 235, 23.9.2005, s. 3); E 10/2005, lisenssimaksut France 2 ja 3 -kanaville (EUVL C 240, 30.9.2005, s. 20); E 8/05, Espanjan kansallinen yleisradioyhtiö RTVE (EUVL C 239, 4.10.2006, s. 17); C 2/04, Alankomaiden julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden tapauskohtainen rahoitus (EUVL L 49, 22.2.2008, s. 1); C 60/99, komission päätös, tehty 10 päivänä joulukuuta 2003, valtiontuesta, jonka Ranska on toteuttanut France 2:n ja France 3:n hyväksi (EUVL L 361, 8.12.2004, s. 21); C 62/99, komission päätös, tehty 15 päivänä lokakuuta 2003, toimenpiteistä, jotka Italia on toteuttanut RAI SpA:n hyväksi (EUVL L 119, 23.4.2004, s. 1); NN 88/98, ympärivuorokautisen mainoksettoman uutiskanavan rahoittaminen BBC:n lupamaksuilla (EYVL C 78, 18.3.2000, s. 6), ja NN 70/98, valtiontuki julkisille tv-kanaville (Kinderkanal ja Phoenix) (EYVL C 238, 21.8.1999, s. 3).

         (28)  Yhdistetyt asiat T-195/01 ja T-207/01, Gibraltarin hallitus v. komissio, Kok. 2002, s. II-2309.

         (29)  Ks. esimerkiksi päätös N:o 32/02/KOL, tehty 20 päivänä helmikuuta 2002, päätös N:o 169/02/KOL, tehty 18 päivänä syyskuuta 2002, päätös N:o 186/03, tehty 29 päivänä lokakuuta 2003, päätös N:o 179/05/KOL, tehty 15 päivänä heinäkuuta 2005, ja päätös N:o 342/06/KOL, tehty 14 päivänä marraskuuta 2006. Ks. myös valvontaviranomaisen valtiotuen suuntaviivoissa oleva elokuville ja muille audiovisuaalisille teoksille myönnettävää valtiontukea koskeva luku.

         (30)  Ks. esimerkiksi komission päätökset asiassa NN 88/98, BBC:n ympärivuorokautinen mainokseton uutiskanava (EYVL C 78, 18.3.2000, s. 6), ja edellä mainitussa asiassa NN 70/98, Kinderkanal ja Phoenix.

         (31)  Esimerkiksi komission päätös asiassa N 458/04, valtiontuki Espacio Editorial Andaluza Holding sl:lle (EUVL C 131, 28.5.2005, s. 12).

         (32)  Edellä mainittu asia NN 70/98, Kinderkanal ja Phoenix.

         (33)  Asia 172/80, Zuechner, Kok. 1981, s. 2021.

         (34)  Asia C-242/95, GT-Link, Kok. 1997, s. 4449.

         (35)  Asia C-159/94, EDF ja GDF, Kok. 1997, s. I-5815.

         (36)  Ks. esimerkiksi komission päätökset seuraavissa asioissa: E 8/06, valtion rahoitus Flanderin julkiselle yleisradioyhtiölle VRT:lle (EUVL C 143, 10.6.2008, s. 7); E 4/05, valtiontukena myönnetty rahoitus RTE:lle ja TNAG:lle (TG4) (EUVL C 121, 17.5.2008, s. 5); E 3/05, tuki Saksan yleisradioyhtiöille (EUVL C 185, 8.8.2007, s. 1); E 9/05, lisenssimaksut RAI-yhtiölle (EUVL C 235, 23.9.2005, s. 3); E 10/05, lisenssimaksut France 2 ja 3 -kanaville (EUVL C 240, 30.9.2005, s. 20); E 8/05, Espanjan kansallinen yleisradioyhtiö RTVE (EUVL C 239, 4.10.2006, s. 17); C 2/04, Alankomaiden julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden tapauskohtainen rahoitus (EUVL L 49, 22.2.2008, s. 1); Ks. myös EFTAn valvontaviranomaisen päätös N:o 306/09/KOL, tehty 8 päivänä kesäkuuta 2009, Norjan yleisradioyhtiöstä. Saatavilla valvontaviranomaisen verkkosivuilla: http://www.eftasurv.int/?1=1&showLinkID=16906&1=1

         (37)  Vastaavanlaisia vaikeuksia voi ilmetä myös silloin, kun julkista yleisradiopalvelua tarjotaan kielivähemmistöille tai paikallisiin tarpeisiin.

         (38)  Komission päätös C 62/99, RAI, 99 kohta, ja C 85/01, RTP, 158 kohta.

         (39)  Asia T-442/03, SIC v. komissio, Kok. 2008, s. II-1161, 201 kohta, ja edellä mainitussa asiassa TV2 annettu tuomio, 122–124 kohta.

         (40)  Nämä laatuvaatimukset ovat unionin yleisen tuomioistuimen mukaan ”yleishyödyllisten yleisradiopalvelujen olemassaolon peruste kansallisessa audiovisuaalisessa ympäristössä eikä siis ole mitään syytä siihen, että laajasti määritelty yleishyödyllinen yleisradiopalvelu, jossa uhrataan laatuvaatimusten noudattaminen kaupallisen toimijan (…) menettelyn hyödyksi (…), saisi edelleen valtion rahoitusta (…)”. Ks. edellä mainittu asia SIC v. komissio, 211 kohta.

         (41)  Maksulliseen palvelunumeroon soittamista edellyttävien palkintopelien luokittelua teleostoksiksi tai markkinoinniksi direktiivin 2007/65/EY (audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi) mukaisesti käsitellään asiassa C-195/06, Österreichischer Rundfunk (ORF), Kok. 2007, s. I-8817.

         (42)  Ks. edellä mainitussa asiassa TV2 annettu tuomio, 107 ja 108 kohta.

         (43)  Ks. edellä mainittu asia SIC v. komissio, 212 kohta.

         (44)  Direktiivin 2006/111/EY (avoimuusdirektiivi) 4 artikla.

         (45)  Tällöin viitataan hypoteettiseen tilanteeseen, jossa muut kuin julkisen palvelun toiminnot lopetetaan. Täten vältetyt kustannukset ovat yhteisiä kustannuksia, jotka kohdennetaan muihin kuin julkisen palvelun piiriin kuuluviin toimintoihin.

         (46)  Tämä määräys ei luonnollisesti estä yleisradioyhtiöitä saamasta voittoa julkisen palvelun tehtävään kuulumattomasta kaupallisesta toiminnasta.

         (47)  Enimmäismäärän ylittävät varat voidaan sallia esimerkiksi teknologiaan tehtävien huomattavien investointien yhteydessä, kuten siirryttäessä digitaalisiin lähetyksiin. Kyseiset investoinnit on tehtävä tiettynä ajankohtana julkisen palvelun velvoitteen täyttämiseksi. Toinen esimerkki on selvästi määritettynä ajanjaksona toteutettavat huomattavat rakenneuudistustoimet, joilla turvataan yleisradioyhtiön toiminnan jatkuminen.

         (48)  Kuten Euroopan neuvosto toteaa julkisten tiedotusvälineiden tehtävästä tietoyhteiskunnassa antamassaan suosituksessa, jäsenvaltiot voivat harkita täydentäviä rahoitusratkaisuja ottaen asianmukaisesti huomioon markkinoihin ja kilpailuun liittyvät kysymykset. Erityisesti uusissa yksilöllisissä palveluissa jäsenvaltiot voivat sallia julkisille tiedotusvälineille maksujen perimisen asiakkailta. Nämä ratkaisut eivät kuitenkaan saisi vaarantaa julkisten tiedotusvälineiden yleisen kattavuuden periaatetta eivätkä johtaa väestöryhmien syrjimiseen yhteiskunnassa. Uusia rahoitusjärjestelmiä kehitettäessä jäsenvaltioiden olisi kiinnitettävä riittävästi huomiota ohjelmasisällön luonteeseen julkisen ja yhteisen edun mukaisesti.

         (49)  Valvontaviranomainen katsoo esimerkiksi, että suoran maksun vaatiminen käyttäjiltä erikoisaloja koskevan keskeisen sisällön tarjoamisesta luokiteltaisiin yleensä kaupalliseksi toiminnaksi. Toisaalta valvontaviranomainen katsoo, että pelkkien lähetysmaksujen veloittaminen uusien järjestelmien, kuten mobiililaitteiden, kautta tarjottavan tasapainoisen ja monipuolisen ohjelmiston lähetyspalveluista ei muuttaisi sisällön tarjontaa kaupalliseksi toiminnaksi.

         (50)  Valvontaviranomainen katsoo esimerkiksi, että jotkin lineaarisen lähetyksen muodot, kuten television iltauutisten samanaikainen lähettäminen muilla jakelukanavilla (esim. internet tai mobiililaitteet), voidaan katsoa tässä luvussa palveluiksi, jotka eivät ole ”uusia”. EFTA-valtioiden olisi määriteltävä, luokitellaanko julkisten yleisradioyhtiöiden ohjelmien muut uudelleenlähettämiset muilla jakelukanavilla merkittäviksi uusiksi palveluiksi. Tällöin olisi otettava huomioon kyseisten palveluiden erityispiirteet.

         (51)  Katso myös edellä oleva alaviite 40, joka koskee yleishyödyllisen yleisradiopalvelun perusteita.

         (52)  Saattaa olla tarkoituksenmukaista tarkastella esimerkiksi sitä, tarjoavatko yleisradioyhtiöt johdonmukaisesti ylihintaa keskeisistä ohjelmaoikeuksista siten, että tämä ylittää julkisen palvelun tehtävän asettamat vaatimukset ja johtaa suhteettomiin markkinavääristymiin.

         (53)  Hyväksytty valtiontukea koskevien menettelysääntöjen ja aineellisten sääntöjen muuttamisesta 63. kerran 3 päivänä toukokuuta 2007 tehdyllä päätöksellä N:o 154/07/KOL, jolla valtiontuen suuntaviivoja ajanmukaistetaan ja niihin lisätään uusi luku valtiontuen sääntöjenvastaisuuden arvioinnissa sovellettavista säännöistä (EUVL L 73, 19.3.2009, s. 23, ja ETA-täydennysosa N:o 15, 19.3.2009, s. 1). Saatavilla valvontaviranomaisen verkkosivuilla: http://www.eftasurv.int/?1=1&showLinkID=15119&1=1


title: Neuvoston päätös 2007/808/YUTP, tehty 6 päivänä joulukuuta 2007 , palestiinalaisalueilla toteutettavasta Euroopan unionin poliisioperaatiosta tehdyn päätöksen 2006/807/YUTP muuttamisesta

text:
               8.12.2007

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 323/56

      NEUVOSTON PÄÄTÖS 2007/808/YUTP,
   tehty 6 päivänä joulukuuta 2007,
   palestiinalaisalueilla toteutettavasta Euroopan unionin poliisioperaatiosta tehdyn päätöksen 2006/807/YUTP muuttamisesta
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon palestiinalaisalueilla toteutettavasta Euroopan unionin poliisioperaatiosta 14 päivänä marraskuuta 2005 hyväksytyn neuvoston yhteisen toiminnan 2005/797/YUTP (1) ja erityisesti sen 14 artiklan 2 kohdan yhdessä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 23 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan kanssa,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Neuvosto hyväksyi 14 päivänä marraskuuta 2005 yhteisen toiminnan 2005/797/YUTP palestiinalaisalueilla toteutettavasta Euroopan unionin poliisioperaatiosta, jonka kesto on kolme vuotta. Poliisioperaation operatiivinen vaihe alkoi 1 päivänä tammikuuta 2006.

               (2)

               Neuvosto teki 20 päivänä marraskuuta 2006 päätöksen 2006/807/YUTP (2), jolla vahvistettiin, että talousarvio operaatioon liittyvien menojen kattamiseksi on 2,8 miljoonaa euroa kaudelle, joka alkaa 1 päivänä tammikuuta 2007 ja päättyy 31 päivänä joulukuuta 2007.

               (3)

               Talousarvion olisi myös katettava operaatioon liittyvät menot 1 päivästä tammikuuta 2007 alkaen 29 päivään helmikuuta 2008 saakka.

         ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:
   1 artikla
   Korvataan päätöksen 2006/807/YUTP 1 artikla seuraavasti:

      ”1 artikla
      1.   Lopullinen talousarvio operaatioon liittyvien menojen kattamiseksi 1 päivästä tammikuuta 2007 alkaen 29 päivään helmikuuta 2008 saakka on 2,8 miljoonaa euroa.
      2.   Neuvosto päättää ennen 29 päivää helmikuuta 2008 EUPOL COPPSin talousarviosta kaudeksi, joka alkaa 1 päivänä maaliskuuta 2008 ja päättyy 31 päivänä joulukuuta 2008.”

   2 artikla
   Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se tehdään.
   3 artikla
   Tämä päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

      Tehty Brysselissä 6 päivänä joulukuuta 2007.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         A. COSTA

      (1)  EUVL L 300, 17.11.2005, s. 65.

      (2)  EUVL L 329, 25.11.2006, s. 76.


title: Neuvoston päätös (YUTP) 2016/712, annettu 12 päivänä toukokuuta 2016, siviiliturvallisuusalan uudistamista koskevasta Euroopan unionin neuvontaoperaatiosta Ukrainassa (EUAM Ukraina) annetun päätöksen 2014/486/YUTP muuttamisesta

text:
               13.5.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 125/11

         NEUVOSTON PÄÄTÖS (YUTP) 2016/712,
   annettu 12 päivänä toukokuuta 2016,
   siviiliturvallisuusalan uudistamista koskevasta Euroopan unionin neuvontaoperaatiosta Ukrainassa (EUAM Ukraina) annetun päätöksen 2014/486/YUTP muuttamisesta
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 28 artiklan, 42 artiklan 4 kohdan ja 43 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan ehdotuksen,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Neuvosto hyväksyi 22 päivänä heinäkuuta 2014 päätöksen 2014/486/YUTP (1).

               (2)

               Päätöksessä 2014/486/YUTP, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä (YUTP) 2015/2249 (2), säädettiin EUAM Ukrainan rahoitusohjeesta 30 päivään marraskuuta 2016 saakka ja toimeksiannosta 30 päivään marraskuuta 2017 saakka.

               (3)

               Rahoitusohjetta olisi mukautettava ja päätös 2014/486/YUTP olisi sen vuoksi muutettava vastaavasti,

         ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
   1 artikla
   Korvataan päätöksen 2014/486/YUTP 14 artiklan 1 kohta seuraavasti:

      ”1.   EUAM Ukrainaan liittyviin menoihin tarkoitettu rahoitusohje 30 päivään marraskuuta 2014 saakka on 2 680 000 euroa. EUAM Ukrainaan liittyviin menoihin tarkoitettu rahoitusohje 1 päivänä joulukuuta 2014 alkavalla ja 30 päivänä marraskuuta 2015 päättyvällä kaudella on 13 100 000 euroa. EUAM Ukrainaan liittyviin menoihin tarkoitettu rahoitusohje 1 päivänä joulukuuta 2015 alkavalla ja 30 päivänä marraskuuta 2016 päättyvällä kaudella on 17 670 000 euroa. Neuvosto päättää rahoitusohjeesta seuraaville kausille.”

   2 artikla
   Voimaantulo
   Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se hyväksytään.

      Tehty Brysselissä 12 päivänä toukokuuta 2016.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         F. MOGHERINI

      (1)  Neuvoston päätös 2014/486/YUTP, annettu 22 päivänä heinäkuuta 2014, siviiliturvallisuusalan uudistamista koskevasta Euroopan unionin neuvontaoperaatiosta Ukrainassa (EUAM Ukraina) (EUVL L 217, 23.7.2014, s. 42).

      (2)  Neuvoston päätös (YUTP) 2015/2249, annettu 3 päivänä joulukuuta 2015, siviiliturvallisuusalan uudistamista koskevasta Euroopan unionin neuvontaoperaatiosta Ukrainassa (EUAM Ukraina) annetun päätöksen 2014/486/YUTP muuttamisesta (EUVL L 318, 4.12.2015, s. 38).


Avis juridique important

|

31997D0135

97/135/EY: Neuvoston päätös, tehty 17 päivänä helmikuuta 1997, Euroopan yhteisön merkitsemien osakkeiden lisäämisestä Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin pääoman kaksinkertaistamisesta tehdyn päätöksen seurauksena

Virallinen lehti nro L 052 , 22/02/1997 s. 0015 - 0017

NEUVOSTON PÄÄTÖS,tehty 17 päivänä helmikuuta 1997,Euroopan yhteisön merkitsemien osakkeiden lisäämisestä Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin pääoman kaksinkertaistamisesta tehdyn päätöksen seurauksena (97/135/EY) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 235 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),sekä katsoo, ettäEuroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin alkupääoma oli 10 miljardia ecua, josta yhteisö merkitsi 3 prosenttia,Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin toimenpiteet eivät saa ylittää sen perustamissopimuksessa määrättyjä rajoja (3), jotka riippuvat pankin pääoman määrästä; pankin odotetaan saavuttavan nämä rajat vuonna 1997,Sofiassa 15 päivänä huhtikuuta 1996 pidetyssä vuosikokouksessa pankin hallintoneuvoston jäsenet päättivät edellä mainitun sopimuksen 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti kaksinkertaistaa enimmäispääoman,yhteisö voi päätöksen mukaisesti merkitä 30 000 uutta osaketta, joista kunkin on arvoltaan 10 000 ecua, jayhteisön on tarpeen merkitä kyseiset lisäosakkeet yhteisön tavoitteiden toteuttamiseksi taloudellisten ulkosuhteiden alalla; perustamissopimus ei sisällä määräyksiä muista toimivaltuuksista tämän päätöksen tekemiseen kuin 235 artiklan sisältämät,ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:1 artikla Euroopan yhteisö merkitsee 30 000 uutta Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin osaketta, joista kukin on arvoltaan 10 000 ecua, tämän päätöksen liitteenä olevassa johtokunnan päätöksessä N:o 59 määritellyin ehdoin.2 artikla Neuvoston puheenjohtaja tallettaa tarvittavan merkintäasiakirjan yhteisön puolesta.3 artikla Tämä päätös julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.Tehty Brysselissä 17 päivänä helmikuuta 1997.Neuvoston puolestaG. ZALMPuheenjohtaja(1) EYVL N:o C 288, 1.10.1996, s. 42(2) EYVL N:o C 33, 3.2.1997(3) EYVL N:o L 372, 31.12.1990, s. 4PÄÄTÖS N:o 59 Enimmäispääoman korottaminen ja sen merkitseminen Pankin johtokunta, joka on laatinut selvityksen pankin tulevaisuudessa tarvitsemista resursseista hallintoneuvoston päätöksen N:o 50 mukaisesti, on antanut laatimansa kertomuksen hallintoneuvostolle.Tutustuttuaan kertomukseen ja sen liitteisiin hallintoneuvosto hyväksyy täysin siinä esitetyt seikat ja suositukset ja on tullut siihen johtopäätökseen, että pankin enimmäispääomaa on syytä korottaa.Johtokunta on ehdottanut, että jokaiselle jäsenelle ja jokaiselle hallintoneuvoston päätöksessä N:o 30 tarkoitetulle mahdollisesti jäseneksi tulevalle annetaan tietyin ehdoin lupa merkitä uusia osakkeita suhteessa jäsenen merkitsemien osakkeiden yhteismäärään tai määrään, jonka mahdollisesti jäseneksi tuleva saa merkitä hallintoneuvoston päätöksen N:o 30 mukaisesti.EDELLÄ ESITETYN PERUSTEELLA HALLINTONEUVOSTO PÄÄTTÄÄ, ETTÄpankin enimmäispääomaa on korotettava ja näin kasvaneen pääoman osakkeet annettava merkittäviksi seuraavin ehdoin:1. Enimmäispääoman korotus a) Pankin enimmäispääomaa korotetaan tämän päätöksen 4 kohdan a alakohdassa määriteltynä voimaantulopäivänä 1 000 000 osakkeella, joista kunkin nimellisarvo on 10 000 ecua.b) Tässä päätöksessä päätetyistä osakkeista jäsenet ja mahdollisesti jäseneksi tulevat voivat merkitä osakkeita siten, että niiden enimmäismäärä on 100 prosenttia suhteessa osakkeisiin, jotka näillä oli välittömästi ennen voimaantulopäivää, tai mahdolliseksi jäseneksi tulevien osalta se määrä osakkeita, joita näillä on oikeus merkitä hallintoneuvoston päätöksen N:o 30 nojalla, ja jäsenten ja mahdollisten jäsenten on voitava merkitä osakkeet tämän päätöksen 2 kohdan mukaisesti.c) Osakkeet, joista tässä päätöksessä päätetään ja joita ei ole merkitty tämän päätöksen 2 kohdan mukaisesti, varataan uusien jäsenten ensimmäistä merkintää varten tai yksittäisten jäsenten merkitsemän määrän erityislisäyksiä varten, sillä tavoin kuin hallintoneuvosto mahdollisesti päättää pankin perustamisesta tehdyn sopimuksen 5 artiklan 2 ja 4 kohdan nojalla.2. Merkinnät a) Jokaisella jäsenellä ja jokaisella edellä 1 kohdan b alakohdassa mainitulla mahdollisesti jäseneksi tulevalla on oikeus merkitä osakkeita nimellisarvoonsa siten, että niiden enimmäismäärä on 100 prosenttia suhteessa osakkeisiin, jotka näillä oli välittömästi ennen voimaantulopäivää, tai mahdollisten jäsenten osalta 100 prosenttia osakemäärästä, joita mahdollisella jäsenellä on oikeus merkitä. Merkinnät tehdään tässä päätöksessä esitetyin ehdoin, ja niihin on aina kuuluttava maksettuja osakkeita ja vaadittaessa maksettavia osakkeita sellaisessa suhteessa, että merkityistä osakkeista (mahdollisimman tarkkaan) 22,5 prosenttia on oltava maksettuja osakkeita ja loppuosa vaadittaessa maksettavia osakkeita.b) Jäsenen tai edellä 1 kohdan b alakohdassa mainitun mahdollisen jäsenen, joka haluaa merkitä osakkeita tämän päätöksen nojalla, on talletettava pankkiin seuraavat asiakirjat pankin hyväksymässä muodossa:i) merkintäkirja, jolla jäsen merkitsee asiakirjassa mainitun määrän maksettuja ja vaadittaessa maksettavia osakkeita,ii) osoitus siitä, että jäsen on ryhtynyt asianmukaisesti kaikkiin tarpeellisiin lainsäädännöllisiin ja muihin sisäisiin toimenpiteisiin, jotta se voi tehdä kyseisen merkinnän, jaiii) sitoumus siitä, että jäsen toimittaa pankin pyytämät tiedot mainituista toimenpiteistä.Kyseiset asiakirjat on tallennettava 15 päivänä huhtikuuta 1997 tai sitä ennen tai johtokunnan mahdollisesti määräämänä päivänä, kuitenkin viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1997.c) Kukin merkintäkirja tulee voimaan ja siihen liittyvä merkintä katsotaan tehdyksi voimaantulopäivänä tai päivänä, jona pankki ilmoittaa merkinnän tehneelle jäsenelle hyväksyvänsä jäsenen tämän päätöksen 2 kohdan b alakohdan mukaisesti tallettamat asiakirjat, sen mukaan kumpi päivä on myöhempi.d) Jos pankin hyväksymiä asiakirjoja, joiden perusteella merkitään tämän päätöksen 4 kohdan a alakohdassa määrätty osakkeiden yhteismäärä, ei ole talletettu voimaantulopäivään mennessä, johtokunta voi halutessaan ilmoittaa, että jäsenten jo tallettamat merkintäkirjat ja niiden mukaiset merkinnät tulevat voimaan välittömästi tämän päätöksen muista määräyksistä riippumatta edellyttäen, että johtokunta katsoo tällaisen toimenpiteen olevan pankin toiminnan kannalta sen etujen mukaista ja edellyttäen, että jo talletettujen ja lähiaikoina oletettavasti talletettavien merkintäkirjojen yhteismäärä on johtokunnan mielestä riittävän lähellä 4 kohdan a alakohdassa määrättyä osakkeiden yhteismäärää.e) Tämän päätöksen muista määräyksistä riippumatta määrätään, että edellä 1 kohdan b alakohdassa mainittu mahdollisesti jäseneksi tuleva ei saa merkitä tässä päätöksessä tarkoitettuja osakkeita ennen kuin mahdollisesti jäseneksi tulevasta on tullut pankin jäsen hallintoneuvoston päätöksen N:o 30 ja sen muiden soveltuvien päätösten mukaisesti.3. Maksettujen osakkeiden maksaminen a) Tämän päätöksen nojalla merkityt maksetut osakkeet on maksettava kahdeksassa vuotuisessa tasaerässä. Ensimmäinen erä on maksettava 15 päivänä huhtikuuta 1998 tai sitä ennen ja loput erät on maksettava vuosittain viimeistään samana päivänä kuin ensimmäinen erä on maksettu edellyttäen, että jäsen voi pankin kanssa neuvoteltuaan maksaa maksut pankin kannalta edullisemmin ehdoin kuin mitä tässä kohdassa edellä määrätään.b) Merkinnän tekevä jäsen voi suorittaa kuusikymmentä (60) prosenttia kustakin erästä velkakirjoina tai muina maksusitoumuksina, jotka kyseinen jäsen on antanut ja jotka ovat ecun, Yhdysvaltain dollarin tai Japanin jenin määräisiä. Näiden velkakirjojen tai maksusitoumusten on oltava ei-siirrettäviä, korottomia ja vaadittaessa pankin on voitava saada niitä vastaan niiden nimellisarvoon tosiasiallinen maksu vuotuisissa tasaerissä johtokunnan päättämän ohjelman mukaisesti.c) Kaikki jäsenen maksusitoumukset, jotka koskevat osakkeiden merkintää tämän päätöksen mukaisesti, annetaan joko ecun, Yhdysvaltain dollarin tai Japanin jenin määräisinä näiden valuuttojen ecu-kurssin keskiarvon perusteella laskettuna vuoden 1995 lokakuun 16 päivän ja vuoden 1996 huhtikuun 15 päivän väliseltä ajalta, mainitut päivät mukaan lukien.4. Voimaantulo ja muut määräykset a) Tässä päätöksessä voimaantulopäivällä tarkoitetaan vuoden 1997 huhtikuun 15 päivää tai sitä aikaisempaa päivää, tai johtokunnan mahdollisesti määräämää myöhäisempää päivää, joka on kuitenkin viimeistään vuoden 1997 joulukuun 31 päivä, jolloin tämän päätöksen 2 kohdan b alakohdan mukaisesti on talletettu pankin hyväksymät asiakirjat, joilla merkitään yhteismäärältään vähintään 494 188 osaketta.b) Jollei tämän päätöksen määräyksistä muuta johdu, pankin perustamisesta tehdyn sopimuksen määräyksiä sovelletaan soveltuvin osin tässä päätöksessä tarkoitettuun osakkeiden lisäykseen ja tämän päätöksen perusteella suoritettuihin merkintöihin ja maksuihin aivan kuin osakkeet olisivat osa pankin alkupääomaa ja merkinnät ja maksut olisivat tähän pääomaan tehtyjä alkuperäisiä merkintöjä ja siitä suoritettuja maksuja.(Tehty 15 päivänä huhtikuuta 1996)