title: EFTAn valvontaviranomaisen päätös N:o 38/15/KOL, annettu 4 päivänä helmikuuta 2015, tiedonannon ”Suuntaviivat ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta teknologiansiirtosopimuksiin” hyväksymisestä [2016/196]

text:
               18.2.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 43/30

         EFTAn VALVONTAVIRANOMAISEN PÄÄTÖS
   N:o 38/15/KOL,
   annettu 4 päivänä helmikuuta 2015,
   tiedonannon ”Suuntaviivat ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta teknologiansiirtosopimuksiin” hyväksymisestä [2016/196]
   EFTAn VALVONTAVIRANOMAINEN, joka
   OTTAA HUOMIOON EFTA-valtioiden sopimuksen valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 25 artiklan 1 kohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:
   Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan 3 kohdan soveltamisesta teknologiansiirtosopimusten ryhmiin 21 päivänä maaliskuuta 2014 annettu komission asetus (EU) N:o 316/2014 (1) on sisällytetty ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevaan 5 kohtaan.
   Euroopan komissio on julkaissut tiedonannon ”Suuntaviivat Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan soveltamisesta teknologiansiirtosopimuksiin” (2).
   Euroopan komission suuntaviivat ovat myös Euroopan talousalueen kannalta merkitykselliset.
   Euroopan talousalueen kilpailusääntöjen yhtenäinen soveltaminen on taattava koko Euroopan talousalueella.
   ETA-sopimuksen liitteen XIV lopussa olevaan lukuun ”Yleistä” kuuluvan II kohdan mukaan EFTAn valvontaviranomainen hyväksyy tasapuolisten kilpailuedellytysten säilyttämiseksi Euroopan komissiota kuultuaan oikeudellisia asiakirjoja, jotka vastaavat komission antamia asetuksia.
   Kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa ja Euroopan komissiota on kuultu,
   ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

               1.

               Annetaan tiedonanto ”Suuntaviivat ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta teknologiansiirtosopimuksiin”, joka on tämän päätöksen liitteenä.

               2.

               Päätöksen ja liitteenä olevan tiedonannon englanninkieliset toisinnot ovat todistusvoimaisia.

               3.

               Tiedonanto julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden ETA-osastossa ja sen ETA-täydennysosassa.

               4.

               Tämä päätös annetaan tiedoksi EFTA-valtioille lähettämällä niille jäljennös tästä päätöksestä ja sen liitteestä.

               5.

               Tämä päätös annetaan tiedoksi Euroopan komissiolle lähettämällä sille jäljennös tästä päätöksestä ja sen liitteestä.

      Tehty Brysselissä 4 päivänä helmikuuta 2015.

            EFTAn valvontaviranomaisen puolesta

         Oda Helen SLETNES

            Puheenjohtaja

         Helga JÓNSDÓTTIR

            Kollegion jäsen

      (1)  EUVL L 93, 28.3.2014, s. 17; sisällytetty ETA-sopimukseen 12 päivänä joulukuuta 2014 annetulla ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 293/2014 (ei vielä julkaistu).

      (2)  EUVL C 89, 28.3.2014, s. 3.

      LIITE

         EFTAN VALVONTAVIRANOMAISEN TIEDONANTO

         Suuntaviivat ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta teknologiansiirtosopimuksiin

                  A.

                  Tämä tiedonanto on annettu Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’ETA-sopimus’, ja valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden sopimuksen, jäljempänä ’valvonta- ja tuomioistuinsopimus’, määräysten nojalla.

                  B.

                  Euroopan komissio, jäljempänä ’komissio’, on julkaissut tiedonannon ”Suuntaviivat Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan soveltamisesta teknologiansiirtosopimuksiin” (1). Kyseisessä ei-sitovassa asiakirjassa vahvistetaan periaatteet, joita komissio noudattaa arvioidessaan teknologiansiirtosopimuksia Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 101 artiklan nojalla.

                  C.

                  EFTAn valvontaviranomainen, jäljempänä ’valvontaviranomainen’, katsoo, että komission suuntaviivat ovat ETA:n kannalta merkitykselliset. Pitääkseen kilpailuolosuhteet tasapuolisina ja varmistaakseen ETA:n kilpailusääntöjen yhdenmukaisen soveltamisen koko Euroopan talousalueella, jäljempänä ’ETA’, EFTAn valvontaviranomainen on antanut tämän tiedonannon sille valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa annettujen valtuuksien nojalla. Se aikoo noudattaa tässä tiedonannossa annettuja periaatteita ja sääntöjä soveltaessaan asian kannalta merkityksellisiä ETA:n kilpailusääntöjä yksittäisiin asioihin.

                  D.

                  Tässä tiedonannossa asetetaan erityisesti periaatteet, joita sovelletaan teknologiansiirtosopimusten arvioimiseen ETA-sopimuksen 53 artiklan nojalla, ja annetaan ohjeita periaatteiden soveltamisesta.

                  E.

                  Tätä tiedonantoa sovelletaan asioihin, joissa valvontaviranomainen on ETA-sopimuksen 56 artiklan nojalla toimivaltainen viranomainen.

                  F.

                  Tämä tiedonanto korvaa valvontaviranomaisen vuonna 2005 antaman aikaisemman tiedonannon ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta teknologiansiirtosopimuksiin (2).

         SISÄLLYSLUETTELO

                  1.

                  JOHDANTO

                  2.

                  YLEISET PERIAATTEET

                  2.1

               ETA-sopimuksen 53 artikla ja immateriaalioikeudet

                  2.2

               ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamista koskevat yleiset puitteet

                  2.3

               Markkinoiden määritelmä

                  2.4

               Keskenään kilpailevien ja kilpailemattomien yritysten erottaminen

                  3.

                  TEKNOLOGIANSIIRTOA KOSKEVAN RYHMÄPOIKKEUSASETUKSEN SOVELTAMINEN

                  3.1

               Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen vaikutukset

                  3.2

               Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisala ja kesto

                  3.2.1

               Teknologiansiirtosopimusten käsite

                  3.2.2

               Siirron käsite

                  3.2.3

               Kahden sopimuspuolen väliset sopimukset

                  3.2.4

               Sopimustuotteiden tuotantoa koskevat sopimukset

                  3.2.5

               Kesto

                  3.2.6

               Suhde muihin ryhmäpoikkeusasetuksiin

                  3.2.6.1

               Erikoistumissopimuksia ja T&K-sopimuksia koskevat ryhmäpoikkeusasetukset

                  3.2.6.2

               Vertikaalisia sopimuksia koskeva ryhmäpoikkeusasetus

                  3.3

               Ryhmäpoikkeuksen soveltamisen markkinaosuusrajat

                  3.4

               Vakavimmat kilpailunrajoitukset ryhmäpoikkeusasetuksen mukaan

                  3.4.1

               Yleiset periaatteet

                  3.4.2

               Kilpailijoiden väliset sopimukset

                  3.4.3

               Keskenään kilpailemattomien osapuolten väliset sopimukset

                  3.5

               Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jätetyt rajoitukset

                  3.6

               Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisen peruuttaminen ja soveltamatta jättäminen

                  3.6.1

               Peruuttamismenettely

                  3.6.2

               Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta jättäminen

                  4.

                  ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN 1 JA 3 KOHDAN SOVELTAMINEN TEKNOLOGIANSIIRTOA KOSKEVAN RYHMÄPOIKKEUSASETUKSEN SOVELTAMISALAN ULKOPUOLELLA

                  4.1

               Arvioinnin yleiset puitteet

                  4.1.1

               Merkitykselliset tekijät

                  4.1.2

               Kilpailunrajoituksia sisältävien lisenssisopimusten kielteiset vaikutukset

                  4.1.3

               Rajoittavien lisenssisopimusten myönteiset vaikutukset ja niiden arviointimenetelmä

                  4.2

               ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltaminen erilaisiin lisensointiin liittyviin rajoituksiin

                  4.2.1

               Rojalteja koskevat velvoitteet

                  4.2.2

               Yksinoikeuslisenssit ja myynnin rajoittaminen

                  4.2.2.1

               Yksinoikeuslisenssit ja rinnakkaiset yksinoikeuslisenssit

                  4.2.2.2

               Myynnin rajoitukset

                  4.2.3

               Tuotannon rajoittaminen

                  4.2.4

               Käyttöalarajoitukset

                  4.2.5

               Sisäistä käyttöä koskevat rajoitukset

                  4.2.6

               Sitominen ja niputtaminen

                  4.2.7

               Kilpailukieltovelvoitteet

                  4.3

               Sovittelusopimukset

                  4.4

               Teknologiapoolit

                  4.4.1

               Teknologiapoolien perustamisen ja toiminnan arviointi

                  4.4.2

               Poolin ja sen lisenssinsaajien välisten sopimusten sisältämien yksittäisten rajoitusten arviointi

            1.   JOHDANTO

                  (1)

                  Näissä suuntaviivoissa esitetään periaatteet, joita noudatetaan arvioitaessa teknologiansiirtosopimuksia ETA-sopimuksen 53 artiklan nojalla, jäljempänä ’53 artikla’. Teknologiansiirtosopimukset koskevat teknologiaoikeuksien lisensointia eli järjestelyä, jossa lisenssinantaja sallii lisenssinsaajan käyttää lisensoituja teknologiaoikeuksia tavaroiden tai palvelujen tuottamiseen, kuten ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 5 kohdassa tarkoitetun säädöksen (Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan 3 kohdan soveltamisesta teknologiansiirtosopimusten ryhmiin 21 päivänä maaliskuuta 2014 annettu komission asetus (EU) N:o 316/2014 (3), jäljempänä ’teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus’), 1 artiklan 1 kohdan c alakohdassa on määritelty.

                  (2)

                  Näiden suuntaviivojen tarkoituksena on antaa ohjeita teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisesta ja 53 artiklan soveltamisesta sellaisiin teknologiansiirtosopimuksiin, jotka eivät kuulu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus ja suuntaviivat eivät rajoita ETA-sopimuksen 54 artiklan, jäljempänä ’54 artikla’, mahdollista rinnakkaista soveltamista teknologiansiirtosopimuksiin (4).

                  (3)

                  Näissä suuntaviivoissa esitettyjä vaatimuksia sovellettaessa on otettava huomioon kuhunkin yksittäistapaukseen liittyvät olosuhteet. Suuntaviivoja ei siis voida soveltaa mekaanisesti. Kukin tapaus on arvioitava siihen liittyvien tosiseikkojen perusteella, ja näitä suuntaviivoja on sovellettava järkevästi ja joustavasti. Soveltamisesta annetut esimerkit eivät ole tyhjentäviä, vaan niiden tarkoituksena on havainnollistaa erilaisia tilanteita. Valvontaviranomainen seuraa, miten teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ja suuntaviivoja sovelletaan valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 4 olevalla II luvulla (5) luodussa täytäntöönpanojärjestelmässä, ja arvioi mahdollisten muutosten tarvetta.

                  (4)

                  Nämä suuntaviivat eivät rajoita EFTAn tuomioistuimen, Euroopan unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen tulevaisuudessa antamia tulkintoja 53 artiklasta ja teknologiansiirtoa koskevasta ryhmäpoikkeusasetuksesta.

            2.   YLEISET PERIAATTEET

      2.1   ETA-sopimuksen 53 artikla ja immateriaalioikeudet

                  (5)

                  ETA-sopimuksen 53 artiklan yleisenä tavoitteena on suojella markkinoilla käytävää kilpailua kuluttajien hyvinvoinnin edistämiseksi ja voimavarojen kohdentamiseksi tehokkaasti. Sen 1 kohdassa kielletään sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat ja yritysten yhteenliittymien päätökset (6), jotka ovat omiaan vaikuttamaan sopimuspuolten, jäljempänä ’ETA-valtioiden’ (7), väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua (8). Poikkeuksena tähän sääntöön 53 artiklan 3 kohdassa määrätään, että 53 artiklan 1 kohdan kieltoa ei tarvitse soveltaa yritysten välisiin sopimuksiin, jotka osaltaan tehostavat tuotantoa tai tuotteiden jakelua taikka edistävät teknistä tai taloudellista kehitystä jättäen kuluttajille kohtuullisen osuuden näin saatavasta hyödystä asettamatta rajoituksia, jotka eivät ole välttämättömiä mainittujen tavoitteiden toteuttamiseksi, ja antamatta kyseisille yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kysymyksessä olevia tuotteita.

                  (6)

                  Immateriaalioikeuksia koskevassa lainsäädännössä annetaan patentin, tekijänoikeuden, mallioikeuden, tavaramerkin tai muun lailla suojatun oikeuden haltijalle yksinoikeus henkiseen omaisuuteensa. Immateriaalioikeuden haltijalla on immateriaalioikeuksista annetun lainsäädännön nojalla oikeus estää henkisen omaisuutensa luvaton käyttö sekä hyödyntää sitä esimerkiksi myöntämällä lisenssejä kolmansille. Kun haltija tai joku muu hänen suostumuksellaan on saattanut ETA-alueen markkinoille tuotteen, johon liittyy immateriaalioikeuksia, lukuun ottamatta esittämisoikeuksia (9), immateriaalioikeudet sammuvat koko ETA-alueella, myös EFTA-valtiossa, siten, että haltija ei voi enää käyttää oikeuttaan tuotteen myynnin valvomiseen (periaate oikeuksien sammumisesta ETA-alueella) (10). Oikeudenhaltija ei immateriaalioikeuksia koskevan lainsäädännön mukaan voi estää sitä, että lisenssinsaaja tai ostaja myy tällaisen lisensoitua teknologiaa sisältävän tuotteen. Oikeuksien sammumista ETA-alueella koskeva periaate on immateriaalioikeuksien perustarkoituksen mukainen, sillä niillä pyritään takaamaan haltijan oikeus estää muita hyödyntämästä haltijan henkistä omaisuutta ilman tämän suostumusta.

                  (7)

                  Vaikka immateriaalioikeuksia koskevassa lainsäädännössä myönnetään yksinomaiset käyttöoikeudet, se ei merkitse sitä, ettei kilpailulainsäädäntöä voitaisi soveltaa immateriaalioikeuksiin. ETA-sopimuksen 53 artiklaa voidaan soveltaa erityisesti sopimuksiin, joissa lisenssinhaltija myöntää toiselle yritykselle luvan hyödyntää immateriaalioikeuksiaan (11). Se ei myöskään merkitse sitä, että immateriaalioikeudet olisivat ristiriidassa ETA:n kilpailusääntöjen kanssa. Molemmilla säännöstöillä on nimittäin samat perustavoitteet eli kuluttajien hyvinvoinnin edistäminen ja voimavarojen kohdentaminen tehokkaasti. Innovaatiotoiminta on olennainen ja dynaaminen osa avointa ja kilpailuhenkistä markkinataloutta. Immateriaalioikeudet edistävät dynaamista kilpailua kannustamalla yrityksiä investoimaan uusien tai parannettujen tuotteiden ja prosessien kehittämiseen. Niin tekee myös kilpailu, jonka aikaansaamat paineet kannustavat yrityksiä innovointiin. Näin ollen sekä immateriaalioikeuksia että kilpailua tarvitaan innovaatiotoiminnan edistämiseksi ja sen kilpailuhenkisen hyödyntämisen varmistamiseksi.

                  (8)

                  Arvioitaessa lisenssisopimuksia 53 artiklan nojalla on muistettava, että immateriaalioikeuksien luominen edellyttää yleensä merkittäviä investointeja ja on siten usein riskialtis hanke. Innovaatioiden kehittäjien mahdollisuuksia hyödyntää arvokkaaksi osoittautuneita immateriaalioikeuksia ei saa kohtuuttomasti rajoittaa, jotta dynaamista kilpailua ei estettäisi ja jotta innovaatiotoiminnan kannustimet voitaisiin säilyttää. Innovaatioiden kehittäjien olisi tämän vuoksi voitava vapaasti pyrkiä hankkimaan onnistuneista hankkeistaan asianmukainen korvaus, joka kannustaa jatkossakin investointeihin ja riittää tasapainottamaan myös epäonnistuneiden hankkeiden vaikutukset. Teknologiaoikeuksia lisensoitaessa lisenssinsaaja voi joutua tekemään merkittäviä uponneita investointeja (toisin sanoen lisenssinsaajan poistuessa kyseiseltä toimialalta se ei voi käyttää investointia muissa toiminnoissa tai myydä sitä muutoin kuin huomattavalla tappiolla) lisensoituun teknologiaan ja sen hyödyntämiseksi tarvittaviin tuotantoresursseihin. Tämänkaltaiset sopimuspuolten tekemät ennakkoinvestoinnit ja niihin liittyvät riskit on otettava huomioon 53 artiklaa sovellettaessa. Sopimuspuolten kannettavaksi tulevasta riskistä ja vaadittavista uponneista investoinneista saattaa olla seurauksena se, ettei sopimus kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan tai että se täyttää 53 artiklan 3 kohdassa määrätyt edellytykset siihen asti, kunnes investointi on maksanut itsensä takaisin.

                  (9)

                  Analyysimenetelmä, jota nykyisin käytetään arvioitaessa lisenssisopimuksia 53 artiklan nojalla, on niin joustava, että sillä voidaan ottaa asianmukaisesti huomioon teknologiaoikeuksien lisensoinnin dynaamiset puolet. Immateriaalioikeuksien ja lisenssisopimusten ei sinänsä oleteta aiheuttavan kilpailuongelmia. Useimmat lisenssisopimukset eivät rajoita kilpailua, ja ne saavat aikaan kilpailua edistävää tehokkuutta. Lisensointi sinänsä edistää kilpailua, koska se johtaa teknologian levitykseen ja innovaatiotoiminnan vilkastumiseen niin lisenssinantajan kuin lisenssinsaajan(saajien) osalta. Jopa kilpailua rajoittavat lisenssisopimukset saavat usein aikaan kilpailua edistävää tehokkuutta, jota on arvioitava 53 artiklan 3 kohdan nojalla ja tarkasteltava suhteessa kilpailua rajoittaviin kielteisiin vaikutuksiin (12). Valtaosa lisenssisopimuksista on näin ollen yhteensopivia 53 artiklan kanssa.

            2.2   ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamista koskevat yleiset puitteet

                  (10)

                  ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa kielletään sopimukset, joiden tavoitteena on rajoittaa kilpailua tai joista on seurauksena kilpailun rajoittuminen. Kyseistä kohtaa sovelletaan sekä sopimuspuolten välisiin kilpailunrajoituksiin että jonkin sopimuspuolen ja kolmansien välisiin kilpailunrajoituksiin.

                  (11)

                  Sitä, rajoittaako lisenssisopimus kilpailua, on arvioitava niissä todellisissa olosuhteissa, joissa kilpailua esiintyisi ilman kilpailua rajoittavaksi oletettua sopimusta. (13). Arvioinnissa on otettava huomioon sopimuksen todennäköiset vaikutukset teknologioiden väliseen kilpailuun (toisin sanoen kilpailevia teknologioita käyttävien yritysten väliseen kilpailuun) ja teknologian sisäiseen kilpailuun (toisin sanoen samaa teknologiaa käyttävien yritysten väliseen kilpailuun) (14). ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa kielletään sekä teknologioiden välisen että teknologian sisäisen kilpailun rajoittaminen. Näin ollen on arvioitava, missä määrin sopimus tosiasiassa tai todennäköisesti vaikuttaa näihin kahteen kilpailun osa-alueeseen markkinoilla.

                  (12)

                  Arviointi voidaan suorittaa vastaamalla kahteen kysymykseen. Ensimmäinen kysymys koskee sopimuksen vaikutusta teknologioiden väliseen kilpailuun ja toinen kysymys sen vaikutusta teknologian sisäiseen kilpailuun. Koska rajoitukset voivat vaikuttaa samanaikaisesti sekä teknologioiden väliseen että teknologian sisäiseen kilpailuun, niitä saatetaan joutua tarkastelemaan a ja b alakohdan kysymysten perusteella ennen kuin voidaan todeta, rajoittavatko ne kilpailua 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

                              a)

                              Rajoittaako suunniteltu lisenssisopimus todellista tai mahdollista kilpailua, jota esiintyisi ilman kyseistä sopimusta? Jos vastaus on myönteinen, sopimus voi kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Arvioinnissa on otettava huomioon sopimuspuolten välinen kilpailu ja kolmansien aiheuttama kilpailu. Kun esimerkiksi kaksi eri ETA-valtioihin sijoittautunutta yritystä tekee kilpailevia teknologioita koskevan ristikkäisen lisenssisopimuksen ja sitoutuu olemaan myymättä tuotteitaan toisen kotimarkkinoilla, sopimus rajoittaa ennen sen tekoa esiintynyttä (mahdollista) kilpailua. Vastaavasti jos lisenssinantaja kieltää lisenssinsaajiaan käyttämästä kilpailevia teknologioita ja tämä kielto sulkee markkinoilta kolmansien osapuolten teknologioita, sopimus rajoittaa todellista tai mahdollista kilpailua, jota esiintyisi, ellei sopimusta olisi tehty.

                              b)

                              Rajoittaako lisenssisopimus todellista tai mahdollista kilpailua, jota esiintyisi vain ilman sopimusrajoituksia? Jos vastaus on myönteinen, sopimus voi kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Kun esimerkiksi lisenssinantaja rajoittaa kilpailua sellaisten lisenssinsaajiensa välillä, jotka eivät olleet todellisia tai mahdollisia kilpailijoita ennen sopimusta, rajoitetaan samalla (mahdollista) kilpailua, jota olisi voinut esiintyä lisenssinsaajien välillä ilman rajoituksia. Tämänkaltaisiin rajoituksiin kuuluvat vertikaaliset hintasopimukset sekä lisenssinsaajien väliset alueelliset tai asiakasmyyntiä koskevat rajoitukset. Eräissä tapauksissa jotkin rajoitukset saattavat kuitenkin jäädä 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle, jos rajoitus on objektiivisesti tarkasteltuna tarpeellinen kyseisentyyppisen tai kyseisenluonteisen sopimuksen olemassaolon kannalta (15). Ne voidaan sulkea 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle vain sopimuspuoliin liittymättömien objektiivisten seikkojen eikä sopimuspuolten subjektiivisten näkemysten tai ominaisuuksien perusteella. Kysymys ei ole siitä, olisivatko sopimuspuolet suostuneet omassa erityistilanteessaan tekemään vähemmän rajoittavan sopimuksen, vaan siitä, olisivatko vastaavissa olosuhteissa olevat yritykset tehneet vähemmän rajoittavan sopimuksen, kun otetaan huomioon sopimuksen luonne ja markkinoiden ominaispiirteet (16). Väitteet, joiden mukaan toimittaja olisi rajoitusten puuttuessa turvautunut vertikaaliseen integraatioon, eivät riitä tähän. Päätös vertikaalisesta integroitumisesta riippuu useista monitahoisista taloudellisista tekijöistä, joista monet liittyvät kyseisen yrityksen sisäisiin asioihin.

                  (13)

                  ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa erotetaan toisistaan sopimukset, joiden tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, ja sopimukset, joiden seurauksena on kilpailun rajoittuminen. Tämä seikka olisi otettava huomioon sovellettaessa näiden suuntaviivojen 12 kohdassa esitettyjä arviointiperusteita. Sopimus tai sopimukseen perustuva rajoitus on 53 artiklan 1 kohdan nojalla kielletty vain, jos sen tarkoituksena tai seurauksena on teknologioiden välisen ja/tai teknologian sisäisen kilpailun rajoittaminen.

                  (14)

                  Rajoitukset, joiden tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen, merkitsevät, että rajoitus on sellaisenaan kilpailua rajoittava. Tällaisten rajoitusten mahdollisuus vaikuttaa kilpailuun kielteisesti on ETA:n kilpailusääntöjen tavoitteiden perusteella arvioituna niin suuri, että 53 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa niiden tapauksessa ei tarvitse osoittaa todellisia vaikutuksia markkinoihin (17). Myöskään 53 artiklan 3 kohdan edellytykset eivät todennäköisesti täyty, kun kyseessä on rajoittava tarkoitus. Sen arvioiminen, onko sopimuksen tarkoituksena rajoittaa kilpailua, perustuu tiettyihin tekijöihin. Tekijöihin kuuluvat etenkin sopimuksen sisältö ja sen tavoitteet. Lisäksi voi olla tarpeen tarkastella yhteyttä, jossa sitä sovelletaan (tai aiotaan soveltaa), sekä sopimuspuolten käytännön menettelytapoja ja käyttäytymistä markkinoilla (18). Toisin sanoen saattaa olla tarpeen tutkia sopimuksen taustalla olevat seikat ja ne olosuhteet, joissa sopimusta sovelletaan, ennen kuin voidaan todeta, onko tietyn rajoituksen tarkoituksena ollut kilpailun rajoittaminen. Tapa, jolla sopimus pannaan tosiasiallisesti täytäntöön, saattaa paljastaa, että sen tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, vaikka virallisessa sopimuksessa ei ole siitä yksiselitteistä määräystä. Näyttö sopimuspuolten subjektiivisesta aikomuksesta rajoittaa kilpailua on merkittävä tekijä, muttei välttämätön edellytys. Sopimuksen tarkoituksena voidaan katsoa olevan kilpailun rajoittaminen, vaikkei tämä olekaan sen ainoa tavoite, vaan sillä on muita laillisia tavoitteita (19). Lisenssisopimusten osalta komissio katsoo, että teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklaan sisältyvän vakavimpien kilpailunrajoitusten luettelon kattamat rajoitukset ovat nimenomaan tarkoitukseltaan rajoittavia (20).

                  (15)

                  Jos sopimuksen tarkoituksena ei ole kilpailun rajoittaminen, on tarpeen tutkia, onko sillä kilpailua rajoittavia vaikutuksia. Tällöin on otettava huomioon sekä tosiasialliset että mahdolliset vaikutukset (21). Toisin sanoen on oltava todennäköistä, että sopimus vaikuttaa kilpailua rajoittavasti. Jotta lisenssisopimuksia voitaisiin pitää vaikutukseltaan kilpailua rajoittavina, niiden on vaikutettava todelliseen tai mahdolliseen kilpailuun siinä määrin, että asianomaisilla markkinoilla vallitseviin hintoihin, tuotantoon, innovaatiotoimintaan tai tuotteiden ja palvelujen valikoimaan tai laatuun voidaan olettaa melko todennäköisesti kohdistuvan kielteisiä vaikutuksia. Todennäköisten kielteisten kilpailuvaikutusten on oltava tuntuvia (22). Kilpailua rajoittavia tuntuvia vaikutuksia esiintyy todennäköisesti, kun vähintään yhdellä sopimuspuolella on ennestään tai se saa jonkinasteista markkinavoimaa ja kun sopimuksella edistetään tämän markkinavoiman syntymistä, ylläpitämistä tai vahvistumista tai mahdollistetaan tilanne, jossa sopimuspuolet voivat hyödyntää tällaista markkinavoimaa. Markkinavoimalla tarkoitetaan kykyä pitää hinnat kilpailukykyisen tason yläpuolella tai tuotanto kilpailukykyisen tason alapuolella tuotannon määrän, tuotteiden laadun tai valikoiman taikka innovaatiotoiminnan osalta kohtuullisen pituisen ajan (23). Yleensä 53 artiklan 1 kohtaan perustuvan rikkomisen toteamiseen riittää vähäisempi markkinavoima kuin 54 artiklan mukaisen määräävän aseman toteamiseen (24).

                  (16)

                  Arvioitaessa rajoituksia, joista on seurauksena kilpailun rajoittuminen, on yleensä määriteltävä merkitykselliset markkinat sekä tarkasteltava ja arvioitava erityisesti asianomaisten tuotteiden ja teknologioiden luonnetta, sopimuspuolten, kilpailijoiden ja ostajien markkina-asemaa, mahdollisten kilpailijoiden olemassaoloa ja markkinoillepääsyn esteitä. Joissakin tapauksissa voi kuitenkin olla mahdollista osoittaa kilpailua rajoittavat vaikutukset suoraan tarkastelemalla sopimuspuolten markkinakäyttäytymistä. On esimerkiksi mahdollista osoittaa, että sopimus on johtanut hinnankorotuksiin.

                  (17)

                  Lisenssisopimuksilla voidaan kuitenkin myös merkittävästi edistää kilpailua, ja pääosalla lisenssisopimuksista onkin kilpailua edistäviä vaikutuksia. Lisenssisopimukset voivat edistää innovaatiotoimintaa, koska innovaatioiden kehittäjät voivat saada keksinnöstään voittoa, jolla katetaan ainakin osa tutkimus- ja kehityskustannuksista. Lisenssisopimukset johtavat myös teknologian levitykseen, minkä ansiosta lisenssinsaajan tuotantokustannukset saattavat pienentyä tai uusien tai parannettujen tuotteiden valmistaminen voi tulla mahdolliseksi. Lisenssinsaajan saamat tehokkuusedut syntyvät usein siitä, kun lisenssinantajan teknologia yhdistetään lisenssinsaajan resursseihin ja teknologiaan. Tällainen toisiaan täydentävien resurssien ja teknologioiden yhdistäminen voi johtaa sellaiseen kustannus- tai tuotantokokoonpanoon, joka ei muuten olisi mahdollinen. Esimerkiksi lisenssinantajan tarjoaman paremman teknologian yhdistäminen lisenssinsaajan tehokkaampiin tuotanto- tai jakeluresursseihin voi vähentää tuotantokustannuksia tai johtaa korkealaatuisemman tuotteen valmistamiseen. Lisensointi voi edistää kilpailua myös poistamalla esteitä, jotka haittaavat lisenssinsaajan oman teknologian kehittämistä ja hyödyntämistä. Etenkin aloilla, joilla on runsaasti patentteja, lisensointia käytetään usein suunnitteluvapauden varmistamiseksi, sillä lisensoinnilla voidaan poistaa riski siitä, että lisenssinantaja vetoaa oikeudenloukkaukseen. Kun lisenssinantaja sitoutuu olemaan vetoamatta immateriaalioikeuksiinsa estääkseen lisenssinsaajan tuotteen myynnin, sopimuksella poistetaan lisenssinsaajan tuotteen myynnin estävä rajoitus ja edistetään näin samalla kilpailua.

                  (18)

                  Kun lisenssisopimus kuuluu 53 artiklan 1 kohdan kiellon piiriin, sen kilpailua edistävät vaikutukset on suhteutettava kilpailua rajoittaviin vaikutuksiin 53 artiklan 3 kohdan puitteissa. Kun kaikki 53 artiklan 3 kohdan neljä edellytystä täyttyvät, kilpailua rajoittava lisenssisopimus on pätevä ja täytäntöönpanokelpoinen, eikä tämä edellytä ennakolta tehtyä päätöstä (25). Vakavimmat rajoitukset eivät todennäköisesti täytä 53 artiklan 3 kohdassa asetettuja edellytyksiä. Yleensä (ainakin) toinen 53 artiklan 3 kohdan kahdesta ensimmäisestä edellytyksestä jää täyttymättä tällaisissa sopimuksissa. Ne eivät yleensä luo objektiivista taloudellista hyötyä tai hyötyä kuluttajille. Tämäntyyppiset sopimukset eivät myöskään yleensä läpäise (kolmannen edellytyksen mukaista) välttämättömyystestiä. Jos esimerkiksi sopimuspuolet sopivat hinnasta, johon lisenssillä valmistetut tuotteet on myytävä, seurauksena on periaatteessa tuotannon väheneminen, voimavarojen epätarkoituksenmukainen kohdentaminen ja korkeammat kuluttajahinnat. Hintarajoitus ei myöskään ole välttämätön, jotta saavutettaisiin mahdolliset tehokkuusedut siitä, että kummankin kilpailijan käytettävissä on kaksi teknologiaa.

            2.3   Markkinoiden määritelmä

                  (19)

                  EFTAn valvontaviranomaisen lähestymistapa merkityksellisten markkinoiden määrittelyyn on vahvistettu sen tiedonannossa merkityksellisten markkinoiden määritelmästä ETA:n kilpailuoikeuden kannalta (26). Näissä suuntaviivoissa käsitellään vain niitä markkinoiden määrittelyyn liittyviä seikkoja, joilla on erityistä merkitystä teknologiaoikeuksien lisensoinnin kannalta.

                  (20)

                  Teknologia on tekijä, joka sisällytetään joko tuotteeseen tai tuotantoprosessiin. Teknologiaoikeuden lisensointi voi sen vuoksi vaikuttaa kilpailuun sekä tuotantoketjun alkupäässä tuotannontekijämarkkinoilla että tuotantoketjun loppupäässä tuotemarkkinoilla. Esimerkiksi kilpailevia tuotteita tuotantoketjun loppupäässä myyvien sopimuspuolten välinen sopimus, johon sisältyy kyseisten tuotteiden valmistukseen liittyvän teknologiaoikeuden ristikkäinen lisensointi tuotantoketjun alkupäässä, voi rajoittaa kilpailua kyseisillä tuotantoketjun loppupään tuote- tai palvelumarkkinoilla. Ristiinlisensointi voi myös rajoittaa kilpailua tuotantoketjun alkupään teknologiamarkkinoilla ja mahdollisesti myös muilla tuotantoketjun alkupään tuotannontekijämarkkinoilla. Lisenssisopimusten kilpailuvaikutusten arvioimiseksi voi olla tarpeen määritellä merkitykselliset tuotemarkkinat sekä merkitykselliset teknologiamarkkinat (27).

                  (21)

                  Merkitykselliset tuotemarkkinat kattavat (lisensoitua teknologiaa sisältävät) sopimustuotteet ja tuotteet, joita ostajat pitävät sopimustuotteita vastaavina tai ne korvaavina tuotteiden ominaisuuksien, hinnan ja käyttötarkoituksen perusteella. Sopimustuotteet voivat kuulua loppu- ja/tai välituotteiden markkinoille.

                  (22)

                  Merkitykselliset teknologiamarkkinat muodostuvat lisensoiduista teknologiaoikeuksista ja niiden korvikkeista, toisin sanoen sellaisesta muusta teknologiasta, jota lisenssinsaajat pitävät lisensoitua teknologiaoikeutta vastaavana tai sen korvaavana teknologioiden ominaisuuksien, rojaltien ja käyttötarkoituksen perusteella. Kun lähtökohtana on lisenssinantajan markkinoima teknologia, on tarpeen yksilöidä kyseiset muut teknologiat, joihin lisenssinsaajat voisivat vaihtaa vastauksena suhteellisten hintojen eli rojaltien pieneen mutta pysyvään korotukseen. Toisena vaihtoehtona on tarkastella lisensoituja teknologiaoikeuksia sisältävien tuotteiden markkinoita (vrt. 25 kohta jäljempänä).

                  (23)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklassa käytetty ja 1 artiklan 1 kohdan m alakohdassa määritelty ’merkityksellisten markkinoiden’ käsite tarkoittaa merkityksellisiä tuote- ja teknologiamarkkinoita sekä tuotteen että maantieteellisen ulottuvuuden kannalta määriteltynä.

                  (24)

                  ’Merkitykselliset maantieteelliset markkinat’ määritellään teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan l alakohdassa, ja ne muodostuvat alueesta, jolla asianomaiset yritykset tarjoavat ja hankkivat kyseisiä tuotteita tai lisensoivat teknologiaa, jolla kilpailuedellytykset ovat riittävän yhtenäiset ja joka voidaan erottaa maantieteellisistä lähialueista erityisesti kilpailuedellytysten huomattavan erilaisuuden perusteella. Merkityksellisten teknologiamarkkinoiden maantieteelliset markkinat voivat poiketa merkityksellisten tuotemarkkinoiden maantieteellisistä markkinoista.

                  (25)

                  Kun merkitykselliset markkinat on määritelty, voidaan laskea kunkin markkinoilla toimivan kilpailijan markkinaosuus, jolla ilmaistaan markkinatoimijoiden suhteellinen markkina-asema. Teknologiamarkkinoilla yksi tapa on laskea markkinaosuudet kunkin teknologian osuutena rojalteina saaduista lisenssituloista. Tämä vastaa yksittäisen teknologian osuutta lisensoitujen kilpailevien teknologioiden markkinoista. Tämä saattaa kuitenkin usein olla mahdollista vain teoriassa, sillä rojalteista ei välttämättä ole saatavana selkeitä tietoja. Toinen vaihtoehto, jota käytetään ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan määrittämisessä, kuten teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 8 artiklan d alakohdassa selitetään, on laskea osuus teknologiamarkkinoista lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden myynnin perusteella tuotantoketjun loppupään tuotemarkkinoilla (ks. 86 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa määritellyn poikkeusjärjestelmän soveltamisalaan kuulumattomissa yksittäistapauksissa voi kuitenkin olla tarpeen soveltaa molempia kuvattuja lähestymistapoja aina kun se on käytännössä mahdollista, jotta lisenssinantajan markkina-asema saataisiin määriteltyä täsmällisemmin ja voitaisiin ottaa huomioon muut tekijät, jotka antavat hyvän kuvan saatavilla olevien teknologioiden suhteellisesta vahvuudesta (ks. 157 sekä 159 kohta ja sitä seuraavat kohdat) (28).

                  (26)

                  Jotkin lisenssisopimukset voivat vaikuttaa kilpailuun innovaatiotoiminnan alalla. Tällaisia vaikutuksia arvioitaessa valvontaviranomainen tarkastelee kuitenkin yleensä vain sopimuksen vaikutusta kilpailuun olemassa olevilla tuote- ja teknologiamarkkinoilla (29). Näillä markkinoilla käytävään kilpailuun voidaan vaikuttaa sopimuksilla, joilla viivästytetään senhetkiset tuotteet ajan mittaan korvaavien paranneltujen tai uusien tuotteiden saattamista markkinoille. Tällaisessa tapauksessa innovaatiotoiminta voi aiheuttaa kilpailua, joka on otettava huomioon arvioitaessa sopimuksen vaikutuksia tuotemarkkinoihin ja teknologiamarkkinoihin. Joissakin harvoissa tapauksissa voi kuitenkin olla hyödyllistä ja tarpeellista arvioida myös erikseen vaikutusta kilpailuun innovaatiotoiminnan alalla. Näin on erityisesti silloin, kun sopimus vaikuttaa innovaatiotoimintaan, jonka tavoitteena on luoda uusia tuotteita, ja kun tutkimus- ja kehityskeskusten nimeäminen on mahdollista varhaisessa vaiheessa (30). Tällaisissa tapauksissa voidaan arvioida, jääkö sopimuksenteon jälkeen vielä tarpeeksi kilpailevia tutkimus- ja kehityskeskuksia, niin että innovaatiotoiminnan kilpailutilanne säilyy tehokkaana.

            2.4   Keskenään kilpailevien ja kilpailemattomien yritysten erottaminen

                  (27)

                  Yleisesti ottaen kilpailijoiden väliset sopimukset aiheuttavat suuremman vaaran kilpailulle kuin keskenään kilpailemattomien yritysten väliset sopimukset. Samaa teknologiaa hyödyntävien yritysten välinen kilpailu (teknologian sisäinen kilpailu lisenssinsaajien kesken) on kuitenkin merkittävä täydentävä tekijä kilpailevia teknologioita käyttävien yritysten väliseen kilpailuun (teknologioiden välinen kilpailu). Teknologian sisäinen kilpailu voi esimerkiksi johtaa siihen, että kyseistä teknologiaa hyödyntävien tuotteiden hinnat laskevat. Tästä voi aiheutua paitsi suoria ja välittömiä hyötyjä tuotteiden kuluttajille, myös lisää kilpailua kilpailevia teknologioita käyttävien yritysten välille. Lisensoinnin yhteydessä on myös otettava huomioon, että lisenssinsaajat myyvät omaa tuotettaan. Ne eivät jälleenmyy toisen yrityksen toimittamaa tuotetta. Mahdollisuudet tuotteiden erilaisuuteen ja laatuun perustuvalle kilpailulle lisenssinsaajien välillä voivat siis olla suuremmat kuin tuotteiden jälleenmyyntiä koskevien vertikaalisten sopimusten yhteydessä.

                  (28)

                  Jotta sopimuspuolten välinen kilpailusuhde voidaan määritellä, on tarpeen tutkia, olisivatko sopimuspuolet olleet todellisia tai mahdollisia kilpailijoita ilman sopimusta. Jos sopimuspuolet eivät ilman sopimusta olisi olleet todellisia tai mahdollisia kilpailijoita millään merkityksellisillä markkinoilla, joihin sopimus vaikuttaa, niiden katsotaan olevan keskenään kilpailemattomia yrityksiä.

                  (29)

                  Yleensä sopimuspuolia ei pidetä kilpailijoina, jos ne voivat estää yksipuolisesti tai vastavuoroisesti teknologian käytön. Yksipuoliseksi estämiseksi katsotaan tilanne, jossa teknologiaoikeutta ei voi hyödyntää loukkaamatta toista pätevää teknologiaoikeutta tai jossa toinen sopimuspuoli ei voi toimia liiketaloudellisesti kannattavalla tavalla merkityksellisillä markkinoilla loukkaamatta toisen sopimuspuolen pätevää teknologiaoikeutta. Tällaisesta tilanteesta on kyse esimerkiksi silloin, kun teknologiaoikeus käsittää toisen teknologiaoikeuden parantamisen ja parannusta ei ole mahdollista käyttää laillisesti ilman perusteknologiaoikeuden lisenssiä. Vastavuoroiseksi estämiseksi katsotaan tilanne, jossa kumpaakaan teknologiaoikeutta ei voi hyödyntää loukkaamatta toista pätevää teknologiaoikeutta tai jossa kumpikaan sopimuspuoli ei voi toimia liiketaloudellisesti kannattavalla tavalla merkityksellisillä markkinoilla loukkaamatta toisen sopimuspuolen pätevää teknologiaoikeutta ja jossa sopimuspuolten on näin saatava toisiltaan lisenssi tai poikkeuslupa (31). Käytännössä esiintyy kuitenkin tilanteita, joissa ei ole varmuutta siitä, onko tietty teknologiaoikeus pätevä ja onko sitä loukattu.

                  (30)

                  Sopimuspuolet ovat todellisia kilpailijoita tuotemarkkinoilla, jos molemmat toimivat jo ennen sopimuksen tekemistä samoilla merkityksellisillä tuotemarkkinoilla. Jos molemmat sopimuspuolet harjoittavat jo toimintaa samoilla merkityksellisillä tuotemarkkinoilla ilman lisenssisopimusta, tämä on vahva viite siitä, että sopimuspuolet eivät estä toisiaan. Tällöin sopimuspuolten voidaan olettaa olevan todellisia kilpailijoita, kunnes estäminen todistetaan (erityisesti tuomioistuimen lopullisella tuomioilla).

                  (31)

                  Lisenssinsaajaa voidaan pitää mahdollisena kilpailijana tuotemarkkinoilla, jos on todennäköistä, että se tekisi sopimuksen puuttuessa tarvittavat lisäinvestoinnit tullakseen merkityksellisille markkinoille, jos tuotteen hinnoissa tapahtuisi pieni mutta pysyvä korotus. Todennäköistä markkinoille tuloa olisi arvioitava realistisista lähtökohdista, toisin sanoin käsiteltävänä olevaan tapaukseen liittyvien tosiseikkojen perusteella. Markkinoille tulon todennäköisyys on suurempi, jos lisenssinsaajalla on omaisuuseriä, joita voidaan helposti käyttää markkinoille tulemiseen ilman merkittäviä uponneita kustannuksia, tai jos se on jo tehnyt suunnitelmia tai alkanut muulla tavoin investoida markkinoille tulemiseksi. Lisenssinsaajalla on oltava todellisia realistisia mahdollisuuksia tulla merkityksellisille markkinoille ja kilpailla vakiintuneiden yritysten kanssa (32). Näin ollen lisenssinsaajaa ei voida pitää mahdollisena kilpailijana, jos sen markkinoille tulo ei ole taloudellisesti kannattava strategia (33).

                  (32)

                  Kun immateriaalioikeuksien yhteydessä arvioidaan, ovatko sopimuspuolet mahdollisia kilpailijoita tietyillä markkinoilla, lisätekijänä on mahdollisuus siitä, että niiden immateriaalioikeudet estävät teknologian käytön, toisin sanoen lisenssinsaaja ei voi tulla kyseisille markkinoille loukkaamatta toisen sopimuspuolen immateriaalioikeuksia.

                  (33)

                  Jos estämisestä ei ole saatu varmuutta tuomioistuimen antaman lopullisen tuomion muodossa ja näin varmuutta estämisestä, sopimuspuolten on ratkaistessaan sitä, ovatko ne mahdollisia kilpailijoita, käytettävä lähtökohtana kaikkia kyseisenä ajankohtana saatavilla olevia todisteita. Tällaisia ovat muun muassa mahdollisuus siihen, että immateriaalioikeuksia loukataan, ja siihen, että kyseisessä erityistapauksessa on tehokkaita keinoja kiertää olemassa olevat immateriaalioikeudet. Jo tehdyt tuntuvat investoinnit tai edistyneet suunnitelmat tulla tietyille markkinoille voivat tukea näkemystä siitä, että sopimuspuolet ovat mahdollisia kilpailijoita, vaikka estämistä ei voidakaan sulkea pois. Erityisen vakuuttavia todisteita teknologian käytön estävän suhteen olemassaolosta voidaan edellyttää silloin, kun on sopimuspuolten yhteisen edun mukaista vedota estämiseen, jotta ne katsottaisiin keskenään kilpailemattomiksi yrityksiksi esimerkiksi tilanteessa, jossa väitetty estäminen koskee korvaavia teknologioita (ks. 22 kohta edellä), tai kun lisenssinantaja tarjoaa lisenssinsaajalle merkittävän taloudellisen kannustimen.

                  (34)

                  Jotta kilpailupainetta voitaisiin pitää todellisena, markkinoille tulon on oltava todennäköistä lyhyen ajan kuluessa (34). Tällaisena ajanjaksona pidetään yleensä yhdestä kahteen vuotta. Yksittäistapauksissa voidaan kuitenkin ottaa huomioon myös pidempiä ajanjaksoja. Ajanjakson pituutta määritettäessä lähtökohtana voidaan käyttää aikaa, jonka markkinoilla jo oleva yritys tarvitsee kapasiteettinsa mukauttamiseksi. Sopimuspuolten katsotaan todennäköisesti olevan mahdollisia kilpailijoita tuotemarkkinoilla esimerkiksi silloin, kun lisenssinsaaja valmistaa tuotetta joillakin maantieteellisillä markkinoilla hyödyntäen omaa teknologiaansa ja alkaa valmistaa tuotetta toisilla maantieteellisillä markkinoilla hyödyntäen lisensoitua kilpailevaa teknologiaa. Tällaisessa tilanteessa lisenssinsaaja olisi todennäköisesti voinut päästä toisille markkinoille omaa teknologiaansa käyttäen, ellei markkinoille pääsyn esteenä ole objektiivisia tekijöitä, joita ovat esimerkiksi markkinoilta sulkemiseen tähtäävät immateriaalioikeudet.

                  (35)

                  Sopimuspuolia pidetään todellisina kilpailijoina teknologiamarkkinoilla, jos ne joko jo lisensoivat korvaavaa teknologiaa tai jos lisenssinsaaja lisensoi jo teknologiaansa ja lisenssinantaja tulee teknologiamarkkinoille myöntämällä lisenssinsaajalle lisenssin kilpailevaan teknologiaan.

                  (36)

                  Sopimuspuolia pidetään mahdollisina kilpailijoina teknologiamarkkinoilla, jos ne omistavat korvaavia teknologioita, vaikka lisenssinsaaja ei lisensoisikaan omaa teknologiaansa. Edellytyksenä on kuitenkin, että se todennäköisesti myöntäisi lisenssin vastatakseen pieneen mutta pysyvään teknologian hintojen korotukseen. Teknologiamarkkinoiden tapauksessa on yleensä vaikeampaa arvioida, ovatko sopimuspuolet mahdollisia kilpailijoita. Tämän vuoksi teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovellettaessa teknologiamarkkinoilla esiintyvää potentiaalista kilpailua ei oteta huomioon (ks. jäljempänä 83 kohta), vaan sopimuspuolet katsotaan keskenään kilpailemattomiksi yrityksiksi.

                  (37)

                  Joissakin tilanteissa voi myös olla mahdollista päätellä, että vaikka lisenssinantaja ja lisenssinsaaja tuottavat kilpailevia tuotteita, ne eivät ole kilpailijoita merkityksellisillä tuotemarkkinoilla ja merkityksellisillä teknologiamarkkinoilla, sillä lisensoitu teknologia edustaa niin mullistavaa innovaatiota, että lisenssinsaajan käyttämä teknologia on vanhentunut tai menettänyt kilpailukykynsä. Näissä tapauksissa lisenssinantajan teknologia joko luo uudet markkinat tai sulkee lisenssinsaajan teknologian olemassa olevien markkinoiden ulkopuolelle. Tätä ei kuitenkaan voida yleensä päätellä sopimuksen tekoajankohtana. Aiemman teknologian vanhentuminen tai kilpailukyvyn menetys huomataan tavallisesti vasta sitten, kun teknologia tai sitä sisältävät tuotteet ovat olleet kuluttajien käytössä jonkin aikaa. Kun esimerkiksi CD-teknologia kehitettiin ja CD-soittimet ja -levyt saatettiin markkinoille, ei ollut varmaa, että tämä uusi teknologia korvaisi LP-teknologian. Se kävi ilmeiseksi vasta joitakin vuosia myöhemmin. Sopimuspuolia pidetäänkin kilpailijoina, jos sopimuksen tekohetkellä ei ole selvää, että lisenssinsaajan teknologia on vanhentunutta tai kilpailukyvytöntä. Koska sekä 53 artiklan 1 kohtaa että 53 artiklan 3 kohtaa on sovellettava sopimukseen liittyvien todellisten olosuhteiden perusteella, tosiseikkojen konkreettiset muutokset vaikuttavat arvioon. Näin ollen jos lisenssinsaajan teknologia osoittautuu myöhemmässä vaiheessa vanhentuneeksi tai kilpailukyvyttömäksi markkinoilla, sopimuspuolten välinen suhde muuttuu keskenään kilpailemattomien sopimuspuolten suhteeksi.

                  (38)

                  Sopimuspuolista voi tulla kilpailijoita sopimuksenteon jälkeen, jos lisenssinsaaja kehittää tai hankkii kilpailevaa teknologiaa ja alkaa hyödyntää sitä. Tällöin on otettava huomioon, että sopimuspuolet eivät sopimuksentekohetkellä olleet toistensa kilpailijoita ja että sopimus tehtiin kyseisessä tilanteessa. Valvontaviranomainen tarkastelee tällöin pääasiassa sitä, miten sopimus vaikuttaa lisenssinsaajan mahdollisuuksiin hyödyntää omaa (kilpailevaa) teknologiaansa. Näihin sopimuksiin ei etenkään sovelleta kilpailijoiden välisiin sopimuksiin sovellettavaa vakavimpien kilpailunrajoitusten luetteloa, ellei kyseisiä sopimuksia olennaisesti muuteta sen jälkeen kun sopimuspuolista on tullut kilpailijoita (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 3 kohta).

                  (39)

                  Sopimuspuolina olevista yrityksistä voi tulla toistensa kilpailijoita sopimuksenteon jälkeen myös silloin, kun lisenssinsaaja harjoitti jo ennen lisenssin myöntämistä toimintaa niillä merkityksellisillä markkinoilla, joilla sopimustuotetta myydään, ja kun lisenssinantaja tulee sopimuksenteon jälkeen merkityksellisille markkinoille hyödyntäen joko lisensoituja teknologiaoikeuksia tai uutta teknologiaa. Myös tässä tapauksessa sopimukseen sovelletaan keskenään kilpailemattomien yritysten välisiin sopimuksiin sovellettavaa vakavimpien kilpailunrajoitusten luetteloa, ellei kyseisiä sopimuksia olennaisesti muuteta sen jälkeen kun sopimuspuolista on tullut kilpailijoita (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 3 kohta). Olennaisella muutoksella tarkoitetaan muun muassa sopimuspuolten tekemää uutta teknologiansiirtosopimusta, joka koskee sellaisia kilpailevia teknologiaoikeuksia, joita voidaan käyttää sopimustuotteiden kanssa kilpailevien tuotteiden valmistamiseksi.

            3.   TEKNOLOGIANSIIRTOA KOSKEVAN RYHMÄPOIKKEUSASETUKSEN SOVELTAMINEN

      3.1   Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen vaikutukset

                  (40)

                  Teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa asetetut ehdot täyttävien teknologiansiirtosopimusten ryhmille myönnetään 53 artiklan 1 kohdan sisältämää kieltoa koskeva poikkeus. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluvat sopimukset ovat laillisesti päteviä ja täytäntöönpanokelpoisia. Tällaiset sopimukset voidaan kieltää vain tulevan soveltamisen osalta ja siten, että valvontaviranomaisen ja EFTA-valtion kilpailuviranomainen peruuttaa ryhmäpoikkeuksen. Kansalliset tuomioistuimet eivät voi 53 artiklan nojalla kieltää ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluvia sopimuksia yksityisoikeudellisissa oikeudenkäynneissä.

                  (41)

                  Teknologiansiirtosopimusten ryhmille myönnettävät ryhmäpoikkeukset perustuvat olettamukseen, että tällaiset sopimukset – silloin kun ne kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan – täyttävät 53 artiklan 3 kohdassa asetetut neljä edellytystä. Näin ollen oletetaan, että sopimuksista syntyy taloudellisia tehokkuusetuja, että sopimuksiin sisältyvät rajoitukset ovat välttämättömiä näiden tehokkuusetujen saavuttamiseksi, että kuluttajat kyseisillä markkinoilla saavat kohtuullisen osuuden tästä hyödystä ja että sopimukset eivät anna näille yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kyseessä olevia tuotteita. Teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa säädetyillä markkinaosuusrajoilla (3 artikla), vakavimpien kilpailunrajoitusten luettelolla (4 artikla) ja ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jäävillä rajoituksilla (5 artikla) pyritään varmistamaan, että ryhmäpoikkeus myönnetään vain sellaisille kilpailua rajoittaville sopimuksille, joiden voidaan kohtuudella olettaa täyttävän 53 artiklan 3 kohdan neljä edellytystä.

                  (42)

                  Kuten näiden suuntaviivojen 4 jaksossa esitetään, monet lisenssisopimukset eivät kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan joko sen vuoksi, että ne eivät rajoita kilpailua lainkaan, tai sen vuoksi, että kilpailu ei rajoitu merkittävästi (35). Mikäli tällaiset sopimukset kuitenkin kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, ei ole tarpeen tutkia niiden kuulumista 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan (36).

                  (43)

                  Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolella on syytä tutkia, kuuluuko yksittäinen sopimus 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan ja jos kuuluu, täyttyvätkö 53 artiklan 3 kohdassa asetetut edellytykset. Ei voida olettaa, että ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jäävät teknologiansiirtosopimukset kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan tai että ne eivät täytä 53 artiklan 3 kohdassa asetettuja edellytyksiä. Etenkään yksinomaan se, että sopimuspuolten markkinaosuudet ylittävät teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklassa asetetut markkinaosuusrajat, ei riitä perusteeksi sen toteamiselle, että sopimus kuuluu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Sopimuksen todennäköiset vaikutukset on arvioitava erikseen. Sopimuksen voidaan yleensä olettaa olevan kielletty 53 artiklan nojalla vain, jos se sisältää vakavimpia kilpailunrajoituksia.

            3.2   Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisala ja kesto

      3.2.1   Teknologiansiirtosopimusten käsite

                  (44)

                  Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus ja nämä suuntaviivat koskevat teknologiansiirtosopimuksia. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan ’teknologiaoikeus’ käsittää taitotiedon sekä patentit, hyödyllisyysmallit, mallioikeudet, puolijohdetuotteiden piirimallit, lisäsuojatodistukset lääkkeille tai muille sellaisille tuotteille, joille on mahdollista saada lisäsuojatodistus, kasvinjalostajanoikeudet ja ohjelmistojen tekijänoikeudet sekä näitä oikeuksia koskevat hakemukset ja niiden rekisteröintiä koskevat hakemukset. Lisenssinsaajan olisi voitava tuottaa sopimustuotteet lisensoiduilla teknologiaoikeuksilla joko yhdessä muiden tuotannontekijöiden kanssa tai ilman niitä. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan vain niissä ETA-valtioissa, joissa lisenssinantaja on kyseisten teknologiaoikeuksien haltija. Muussa tapauksessa teknologiaoikeuksia ei ole siirrettäviksi teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisessa merkityksessä.

                  (45)

                  Taitotieto on määritelty teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan i alakohdassa sellaiseksi käytännön tietojen kokonaisuudeksi, joka on kokemusten ja kokeilun tulosta ja salaista, olennaista ja yksilöityä.

                              a)

                              ’Salaisella’ tarkoitetaan, että taitotieto ei ole yleisesti tunnettua eikä helposti saatavilla.

                              b)

                              ’Olennaisella’ tarkoitetaan, että taitotietoon sisältyy lisenssisopimuksen kattamien tuotteiden tuotannon tai lisenssisopimuksen kattaman prosessin soveltamisen kannalta merkityksellisiä ja hyödyllisiä tietoja. Toisin sanoen tietojen on merkittävästi edistettävä tai helpotettava sopimustuotteiden tuotantoa. Kun lisensoitu taitotieto liittyy prosessin sijasta tuotteeseen, edellä mainittu ehto tarkoittaa sitä, että taitotieto on sopimustuotteen tuotannon kannalta hyödyllistä. Tämä ehto ei täyty, jos sopimustuote voidaan tuottaa käyttämällä vapaasti saatavilla olevaa teknologiaa. Ehdon täyttyminen ei kuitenkaan edellytä sitä, että sopimustuote on arvoltaan suurempi kuin vapaasti saatavilla olevaa teknologiaa käyttäen valmistetut tuotteet. Prosessiteknologian tapauksessa ehto tarkoittaa, että taitotieto on hyödyllistä eli että sopimuksentekohetkellä voidaan kohtuudella olettaa, että sillä voidaan merkittävästi parantaa lisenssinsaajan kilpailuasemaa esimerkiksi lisenssinsaajan tuotantokustannuksia pienentämällä.

                              c)

                              ’Yksilöidyllä’ tarkoitetaan, että lisensoidun taitotiedon voidaan osoittaa täyttävän salaisen tiedon ja olennaisuuden vaatimukset. Tämä ehto täyttyy silloin, kun lisensoitu taitotieto esitetään käsikirjoissa tai muissa asiakirjoissa. Tämä ei kuitenkaan aina ole kohtuudella mahdollista. Lisensoitu taitotieto voi esimerkiksi olla lisenssinantajan työntekijöiden hallussa olevaa käytännön tietoa. Työntekijöillä voi esimerkiksi olla hallussaan tiettyä tuotantoprosessia koskevaa salaista ja olennaista tietoa, joka välitetään lisenssinsaajalle kouluttamalla tämän työntekijöitä. Tällöin riittää, että sopimuksessa annetaan yleisluonteinen kuvaus taitotiedosta ja yksilöidään työntekijät, jotka osallistuvat tai ovat osallistuneet kyseisen tiedon välittämiseen lisenssinsaajalle.

                  (46)

                  Teknologiansiirtosopimusten sisältämät ehdot, jotka koskevat lisenssinsaajan harjoittamaa tuotteiden hankintaa, kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan vain sikäli kuin kyseiset ehdot liittyvät suoraan sopimustuotteiden tuotantoon tai myyntiin. Tämän vuoksi teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ei sovelleta sellaisiin teknologiansiirtosopimusten osiin, jotka koskevat muihin tarkoituksiin kuin sopimustuotteiden tuotantoon käytettyjä tuotannontekijöitä ja/tai laitteita. Esimerkiksi jos maidon myynnin yhteydessä myönnetään lisenssi juustonvalmistusteknologiaan, ainoastaan juuston valmistuksessa lisensoidun teknologian avulla käytetty maito kuuluu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan.

                  (47)

                  Teknologiansiirtosopimusten sisältämät ehdot, jotka koskevat muuntyyppisten immateriaalioikeuksien lisensointia, kuten tavaramerkit ja tekijänoikeus, ohjelmistojen tekijänoikeuksia lukuun ottamatta (ohjelmistojen tekijänoikeuksista ks. 44 ja 62 kohta), kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan vain sikäli kuin kyseiset ehdot liittyvät suoraan sopimustuotteiden tuotantoon tai myyntiin. Tällä varmistetaan, että muunlaisia immateriaalioikeuksia kattaville ehdoille myönnetään ryhmäpoikkeus niiltä osin kuin näillä muilla immateriaalioikeuksilla taataan lisenssinsaajalle mahdollisuus hyödyntää lisensoituja teknologiaoikeuksia tehokkaammin. Jos lisenssinantaja esimerkiksi antaa lisenssinsaajalle luvan käyttää tavaramerkkiään lisensoitua teknologiaa sisältävissä tuotteissa, lisenssinsaaja voi tavaramerkin käyttöoikeuden ansiosta hyödyntää lisensoitua teknologiaa tehokkaammin, kun kuluttajat yhdistävät välittömästi tuotteen ja lisensoitujen teknologiaoikeuksien siihen tuomat ominaisuudet. Lisenssinsaajalle asetettu velvollisuus käyttää lisenssinantajan tavaramerkkiä voi myös edistää teknologian levitystä, sillä lisenssinantaja voi siten ilmoittaa olevansa käytetyn teknologian haltija. Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus kattaa teknologiansiirtosopimukset myös siinä tapauksessa, että sopimuspuolet ovat kiinnostuneita pikemminkin tavaramerkin käytöstä kuin teknologiasta (37).

                  (48)

                  Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ei sovelleta tekijänoikeuksien lisensointiin ohjelmistojen tekijänoikeuksia lukuun ottamatta (tästä poikkeuksena on 47 kohdassa tarkoitettu tilanne). Valvontaviranomainen soveltaa kuitenkin teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa ja näissä suuntaviivoissa vahvistettuja periaatteita yleissääntönä, kun se arvioi sopimustuotteiden tuotannon tekijänoikeuksien lisensointia 53 artiklan mukaisesti.

                  (49)

                  Erityisesti elokuvien ja musiikin tekijänoikeudella suojattujen vuokrausoikeuksien ja esittämisoikeuksien lisensointiin katsotaan sen sijaan liittyvän erityisiä ongelmia, eikä kyseisenlaisen lisensoinnin arvioiminen näissä suuntaviivoissa esitettyjen periaatteiden pohjalta ole välttämättä tarkoituksenmukaista. Sovellettaessa 53 artiklaa on otettava huomioon teoksen erityislaatu ja tapa, jolla sitä hyödynnetään (38). Valvontaviranomainen ei näin ollen sovella teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ja näitä suuntaviivoja vastaavalla tavalla näiden muiden oikeuksien lisensointiin.

                  (50)

                  Valvontaviranomainen ei myöskään ulota teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa ja näissä suuntaviivoissa asetettuja periaatteita tavaramerkkien lisensointiin (tästä poikkeuksena on 47 kohdassa tarkoitettu tilanne). Tavaramerkkejä lisensoidaan usein tavaroiden ja palvelujen jakelun ja jälleenmyynnin yhteydessä, ja toiminta on yleensä lähempänä jakelusopimuksia kuin teknologian lisensointia. Jos tavaramerkin käyttöoikeus liittyy suoraan tavaroiden ja palvelujen käyttöön, myyntiin tai jälleenmyyntiin eikä ole sopimuksen pääkohteena, lisenssisopimus kuuluu ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 2 kohdassa mainitun, ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin annetun säädöksen (komission 20 päivänä huhtikuuta 2010 antama asetus (EU) N:o 330/2010; vertikaalisia rajoituksia koskeva ryhmäpoikkeusasetus) soveltamisalaan (39).

            3.2.2   Siirron käsite

                  (51)

                  ”Siirron” käsite edellyttää, että teknologia siirtyy yritykseltä toiselle. Siirto tapahtuu yleensä lisensointina, jolloin lisenssinantaja antaa lisenssinsaajalle oikeuden käyttää teknologiaoikeuksia rojaltien maksua vastaan.

                  (52)

                  Kuten teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan c alakohdassa todetaan, teknologiansiirtosopimuksiksi katsotaan myös siirrot, joissa osa teknologiaoikeuksien hyödyntämiseen liittyvästä riskistä jää siirtäjälle. Näin tapahtuu etenkin silloin, kun siirtämisestä maksettava korvaus riippuu liikevaihdosta, joka teknologian saaneelle osapuolelle kertyy siirrettyä teknologiaa hyödyntäen valmistetuista tuotteista, kyseisten valmistettujen tuotteiden määrästä tai teknologiaa hyödyntäen toteutettujen operaatioiden määrästä.

                  (53)

                  Teknologiaoikeuksien siirtona voidaan pitää myös sopimusta, jossa lisenssinsaaja sitoutuu siihen, ettei se hyödynnä teknologiaoikeuksia lisenssinantajaa vastaan. Puhtaassa patenttilisenssissä on kyse juuri oikeudesta käyttää patentin tuottamaa yksinoikeutta. Tämän vuoksi teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus kattaa myös lisenssiin liittyvistä vaatimuksista luopumista koskevat sopimukset sekä nk. sovittelusopimukset, joilla lisenssinantaja antaa lisenssinsaajalle oikeuden tavaroiden tai palvelujen tuottamiseen patentin perusteella (40).

            3.2.3   Kahden sopimuspuolen väliset sopimukset

                  (54)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan asetus kattaa ”kahden yrityksen väliset” teknologiansiirtosopimukset. Useamman kuin kahden yrityksen väliset teknologiansiirtosopimukset eivät kuulu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Ratkaiseva tekijä kahdenvälisten ja monenvälisten sopimusten erottamisessa on se, onko sopimus tehty kahden vai useamman yrityksen välillä.

                  (55)

                  Kahden yrityksen välillä tehdyt sopimukset kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, vaikka sopimuksessa asetettaisiinkin useampia kaupan portaita koskevia ehtoja. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan esimerkiksi lisenssisopimukseen, joka koskee tuotantovaiheen lisäksi myös jakeluvaihetta ja jossa määritellään vaatimukset, jotka lisenssinsaajan on asetettava tai jotka lisenssinsaaja voi asettaa lisenssillä valmistetun tuotteen jälleenmyyjille (41).

                  (56)

                  Sopimukset, jotka koskevat teknologiapoolien perustamista ja teknologiapoolien myöntämiä lisenssejä, katsotaan yleensä usean sopimuspuolen välisiksi sopimuksiksi. Tämän vuoksi ne eivät yleensä kuulu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan (42). Teknologiapooleilla tarkoitetaan sopimusta, jossa vähintään kaksi sopimuspuolta sopii teknologioidensa yhdistämisestä ja niiden lisensoimisesta yhtenä pakettina. Teknologiapooleilla tarkoitetaan myös järjestelyjä, joiden puitteissa vähintään kaksi yritystä sopii, että kolmas osapuoli saa lisenssin teknologiapakettiin ja oikeuden myöntää siihen alilisenssejä.

                  (57)

                  Useamman kuin kahden yrityksen välillä tehdyt lisenssisopimukset aiheuttavat usein samoja ongelmia kuin kahden yrityksen väliset samankaltaiset sopimukset. Arvioidessaan tapauskohtaisesti lisenssisopimuksia, jotka ovat samankaltaisia kuin ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluvat sopimukset, mutta jotka on tehty useamman kuin kahden yrityksen välillä, valvontaviranomainen soveltaa vastaavalla tavalla teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa asetettuja periaatteita. Teknologiapooleja ja niiden myöntämiä lisenssejä käsitellään erikseen 4.4 jaksossa.

            3.2.4   Sopimustuotteiden tuotantoa koskevat sopimukset

                  (58)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan c alakohdasta seuraa, että lisenssisopimus kuuluu sen soveltamisalaan vain, jos se koskee ”sopimustuotteiden tuottamista”. Sopimustuotteilla tarkoitetaan tuotteita, jotka sisältävät lisensoituja teknologiaoikeuksia tai jotka on valmistettu niiden avulla. Lisenssin on mahdollistettava se, että lisenssinsaaja ja/tai sen alihankkijat voivat lisenssin ansiosta käyttää lisensoitua teknologiaa tavaroiden tai palvelujen tuotantoon (ks. myös teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen johdanto-osan 7 kappale).

                  (59)

                  Jos sopimuksen tarkoituksena ei ole tuottaa sopimustuotteita vaan esimerkiksi ainoastaan estää kilpailevan teknologian kehittäminen, lisenssisopimus ei kuulu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan eivätkä nämä suuntaviivat välttämättä sovellu sopimuksen arvioimiseen. Jos sopimuspuolet eivät hyödynnä lisensoituja teknologiaoikeuksia, tehokkuutta lisäävää toimintaa ei esiinny, jolloin ryhmäpoikkeuksen soveltamisen peruslähtökohta puuttuu. Hyödyntäminen ei kuitenkaan välttämättä edellytä resurssien yhdistämistä. Hyödyntämistä on myös se, kun lisenssinsaaja saa lisenssin ansiosta tuotesuunnitteluun liittyvän vapauden, jolloin se voi hyödyntää omaa teknologiaansa ilman riskiä siitä, että lisenssinantaja vetoaa oikeudenloukkaukseen. Kilpailijoiden välisten lisenssisopimusten yhteydessä se, että sopimuspuolet eivät hyödynnä lisensoitua teknologiaa, voi olla merkki siitä, että sopimus on naamioitu kartelli. Valvontaviranomainen tutkii näiden syiden vuoksi hyvin tarkasti tapaukset, joissa teknologiaa ei hyödynnetä.

                  (60)

                  Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan lisenssisopimuksiin, jotka koskevat lisenssinsaajan ja/tai sen alihankkijan (alihankkijoiden) harjoittamaa sopimustuotteiden tuotantoa. Sen vuoksi teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ei sovelleta teknologiansiirtosopimuksiin (tai niiden osiin), jotka mahdollistavat alilisenssien myöntämisen. Valvontaviranomainen soveltaa kuitenkin teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa ja näissä suuntaviivoissa vahvistettuja periaatteita vastaavalla tavalla kyseisiin lisenssinantajan ja lisenssinsaajan välisiin ”päälisenssisopimuksiin” (eli sopimuksiin, joilla lisenssinantaja antaa lisenssinsaajalle luvan teknologian alilisensseihin). Sopimustuotteiden tuotantoa koskevat lisenssinsaajan ja alilisenssinsaajien väliset sopimukset kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan.

                  (61)

                  ’Sopimustuote’ käsittää lisensoituja teknologiaoikeuksia hyödyntäen tuotetut tavarat ja palvelut. Tämä toteutuu, kun lisensoitua teknologiaa käytetään tuotantoprosessissa tai kun se on erottamaton osa tuotetta itseään. ’Lisensoitua teknologiaa sisältävillä tuotteilla’ tarkoitetaan näissä suuntaviivoissa molempia tapauksia. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan kaikkiin tapauksiin, joissa teknologiaoikeudet lisensoidaan tavaroiden ja palvelujen tuottamista varten. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen ja näiden suuntaviivojen lähtökohtana on, että lisensoitujen teknologiaoikeuksien ja sopimustuotteen välillä on suora yhteys. Jos tällaista yhteyttä ei ole, eli jos sopimuksen tavoitteena ei ole mahdollistaa sopimustuotteen tuotantoa, teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen ja näiden suuntaviivojen mukainen arviointikehys ei välttämättä sovellu käytettäväksi.

                  (62)

                  Ohjelmistojen tekijänoikeuksien lisensointia ainoastaan suojatun teoksen kopiointia ja jakelua varten eli kopioiden valmistamiseksi jälleenmyyntiin ei katsota teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa tarkoitetuksi ’tuotannoksi’, eikä se näin ollen kuulu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen ja näiden suuntaviivojen soveltamisalaan. Tällainen kopiointi jakelua varten kuuluu sen sijaan vertikaalisia rajoituksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen (43) ja vertikaalisista rajoituksista annettujen suuntaviivojen (44) soveltamisalaan. Kyse on kopioinnista jakelua varten silloin, kun lisenssi myönnetään ohjelmiston kopiointiin jollekin välineelle, eikä se riipu teknisistä välineistä, joita ohjelmiston jakelussa käytetään. Esimerkiksi teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ja näitä suuntaviivoja ei sovelleta ohjelmistojen tekijänoikeuksien lisensointiin, jonka yhteydessä lisenssinsaajalle toimitetaan ohjelmiston alkuperäislaitos ohjelmiston kopioimiseksi ja myymiseksi loppukäyttäjille. Niitä ei myöskään sovelleta ohjelmistojen tekijänoikeuksien lisensointiin ja ohjelmistojen jakeluun käyttämällä nk. shrink wrap -lisenssejä (joissa loppukäyttäjän katsotaan hyväksyvän pakkauksen sisältämät ehdot, kun hän avaa pakkauksen) tai ohjelmiston tekijänoikeuksien lisensointiin ja ohjelmiston jakeluun verkkolatauksen avulla.

                  (63)

                  Jos lisenssinsaaja kuitenkin käyttää lisensoitua ohjelmistoa myös sopimustuotteen tuotannossa, tätä ei pidetä pelkkänä kopiointina vaan tuotantona. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ja näitä suuntaviivoja sovelletaan esimerkiksi ohjelmiston tekijänoikeuksien lisensointiin, jos lisenssinsaajalla on oikeus sisällyttää ohjelmisto laitteeseen, jonka kanssa ohjelmisto toimii vuorovaikutuksessa.

                  (64)

                  Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan myös alihankintaan, jossa lisenssinantaja myöntää teknologiaoikeuksien käyttöoikeuden lisenssinsaajalle, joka sitoutuu tuottamaan yksinomaan lisenssinantajalle tiettyjä tuotteita kyseistä teknologiaa käyttäen. Alihankintaan voi sisältyä myös laitteita, jotka lisenssinantaja toimittaa käytettäväksi sopimuksen kohteena olevien tavaroiden ja palvelujen tuotannossa. Viimeksi mainitun kaltainen alihankinta kuuluu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan osana teknologiansiirtosopimusta vain silloin, kun toimitetut laitteet liittyvät suoraan sopimustuotteiden tuotantoon. Alihankintaan sovelletaan myös valvontaviranomaisen tiedonantoa tiettyjen alihankintasopimusten arvioinnista ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan mukaisesti (45). Tämän edelleen voimassa olevan tiedonannon mukaan alihankintasopimukset, joissa alihankkija sitoutuu tuottamaan tiettyjä tuotteita yksinomaan toimeksiantajaa varten, eivät yleensä kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Myös alihankintasopimukset, joissa toimeksiantaja määrittää välisopimustuotteen siirtohinnan alihankkijoiden välillä alihankintaketjussa, jäävät yleensä 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle edellyttäen, että sopimustuotteita tuotetaan yksinomaan toimeksiantajaa varten. Alihankkijaa koskevat muut rajoitukset, jotka esimerkiksi edellyttävät, että alihankkija sitoutuu olemaan harjoittamatta omaa tutkimus- ja kehitystyötä tai olemaan hyödyntämättä sitä, voivat sen sijaan kuulua 53 artiklan soveltamisalaan (46).

                  (65)

                  Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan myös sopimuksiin, jotka edellyttävät lisenssinsaajalta kehitystyötä kaupallisesti hyödynnettävissä olevan tuotteen tai prosessin aikaansaamiseksi, edellyttäen kuitenkin, että sopimustuote on yksilöity. Vaikka tämänkaltaista lisätyötä ja investointipanosta edellytettäisiinkin, sopimuksen kohteena on tietyn yksilöidyn sopimustuotteen eli lisensoitujen teknologiaoikeuksien avulla tuotetun tuotteen tuottaminen.

                  (66)

                  Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus ja nämä suuntaviivat eivät kata sopimuksia, joissa teknologiaoikeuksien lisensoinnin tarkoituksena on antaa lisenssinsaajalle mahdollisuus suorittaa jatkotutkimusta ja -kehitystä eri aloilla ja myös kehittää edelleen tällaisen tutkimus- ja kehitystyön seurauksena olevaa tuotetta (47). Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus ja nämä suuntaviivat eivät siis esimerkiksi kata jatkotutkimusprosessissa käytetyn teknologisen tutkimusvälineen lisensointia. Niitä ei myöskään sovelleta tutkimus- ja kehitystyötä koskevaan alihankintaan, jossa lisenssinsaaja sitoutuu suorittamaan tutkimus- ja kehitystyötä lisensoidun teknologian kattamalla alalla ja luovuttamaan parannellun teknologiapaketin lisenssinantajalle (48). Tällaisten sopimusten päätavoitteena on teknologian parantamiseen pyrkivien tutkimus- ja kehityspalvelujen tuottaminen eikä tavaroiden ja palvelujen tuottaminen lisensoidun teknologian avulla.

            3.2.5   Kesto

                  (67)

                  Ryhmäpoikkeusta sovelletaan teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen voimassaoloaikana, joka päättyy 30. huhtikuuta 2026, niin kauan kuin lisensoitu immateriaalioikeus ei ole rauennut tai päättynyt tai sitä ei ole julistettu mitättömäksi. Taitotiedon yhteydessä ryhmäpoikkeusta sovelletaan niin kauan kuin lisensoitu taitotieto säilyy salaisena, paitsi jos taitotieto tulee julkisesti tunnetuksi lisenssinsaajan toiminnan tuloksena, jolloin poikkeusta sovelletaan sopimuksen voimassaoloajan (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artikla).

                  (68)

                  Ryhmäpoikkeusta sovelletaan jokaiseen sopimuksen kattamaan lisensoituun teknologiaoikeuteen, ja sen soveltaminen päättyy, kun viimeinen teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa tarkoitettu teknologiaoikeus, raukeaa, tulee mitättömäksi tai muuttuu julkiseksi omaisuudeksi.

            3.2.6   Suhde muihin ryhmäpoikkeusasetuksiin

                  (69)

                  Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus kattaa kahden yrityksen väliset sopimukset, jotka koskevat teknologiaoikeuksien lisensointia sopimustuotteiden tuotantoa varten. Teknologiaoikeuksia voi kuitenkin sisältyä myös muuntyyppisiin sopimuksiin. Lisäksi lisensoitua teknologiaa hyödyntävät tuotteet myydään lopulta markkinoilla. Sen vuoksi on tarpeen käsitellä teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen suhdetta ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 6 kohdassa mainittuun säädökseen (komission asetus (EU) N:o 1218/2010, annettu 14 päivänä joulukuuta 2010, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan 3 kohdan soveltamisesta erikoistumissopimusten tiettyihin ryhmiin, jäljempänä ’erikoistumissopimuksia koskeva ryhmäpoikkeusasetus’ (49), ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 7 kohdassa mainittuun säädökseen (komission asetus (EU) N:o 1217/2010, annettu 14 päivänä joulukuuta 2010, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tutkimus- ja kehityssopimusten tiettyihin ryhmiin, jäljempänä ’tutkimus- ja kehityssopimuksia koskeva ryhmäpoikkeusasetus’ (50), ja vertikaalisia rajoituksia koskevaan ryhmäpoikkeusasetukseen (51).

            3.2.6.1   Erikoistumissopimuksia ja T&K-sopimuksia koskevat ryhmäpoikkeusasetukset

                  (70)

                  Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ei sovelleta erikoistumissopimuksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan kuuluviin erikoistumissopimuksiin liittyvään lisensointiin eikä tutkimus- ja kehityssopimuksia koskeva ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan kuuluviin tutkimus- ja kehityssopimuksiin liittyvään lisensointiin (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen johdanto-osan 7 kappale ja 9 artikla).

                  (71)

                  Erikoistumissopimuksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan d alakohdassa todetaan, että asetus kattaa muun muassa yhteistä tuotantoa koskevat sopimukset, joiden perusteella vähintään kaksi sopimuspuolta sitoutuu tuottamaan yhdessä tiettyjä tuotteita. Asetusta sovelletaan myös määräyksiin, jotka koskevat immateriaalioikeuksien luovuttamista tai käyttöä, edellyttäen, että ne eivät sisällä kyseisten sopimusten pääasiallista tavoitetta, mutta liittyvät suoraan niiden soveltamiseen ja ovat sen kannalta välttämättömiä.

                  (72)

                  Kun yritykset perustavat tuotannollisen yhteisyrityksen ja antavat yhteisyritykselle oikeuden hyödyntää teknologiaa, jota käytetään yhteisyrityksen valmistamien tuotteiden tuotantoon, lisensointi kuuluu erikoistumissopimuksia koskevan ryhmäpoikkeuksen eikä teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Tuotannolliseen yhteisyritykseen liittyvää lisensointia käsitellään vastaavasti yleensä erikoistumissopimuksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisesti. Jos yhteisyritys kuitenkin lisensoi teknologiaa kolmansille osapuolille, tämä toiminta ei liity yhteisyrityksen tuotantoon eikä siten kuuluu kyseisen asetuksen soveltamisalaan. Tällaiset lisenssisopimukset, joissa yhdistetään sopimuspuolten teknologiat, ovat teknologiapooleja, joita käsitellään näiden suuntaviivojen 4.4 jaksossa.

                  (73)

                  Tutkimus- ja kehityssopimuksia koskeva ryhmäpoikkeusasetus kattaa kahden tai useamman yrityksen väliset sopimukset, joiden tarkoituksena on yhteinen tutkimus- ja kehitystyö sekä tämän tutkimus- ja kehitystyön tulosten yhteinen hyödyntäminen. Kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdan m alakohdan mukaan tutkimus- ja kehitystyö tai tulosten hyödyntäminen on yhteistä, jos siihen liittyvät tehtävät suorittaa yhteinen ryhmä, järjestö tai yritys tai kolmas osapuoli sopimuspuolten yhteisestä toimeksiannosta tai jos tehtävät jaetaan sopimuspuolille tutkimukseen, kehittämiseen, tuotantoon tai jakeluun erikoistumisen perusteella, lisensointi mukaan luettuna. Kyseinen asetus kattaa myös maksettua tutkimus- ja kehitystyötä koskevat sopimukset, joiden puitteissa vähintään kaksi yritystä sopii, että yksi sopimuspuoli toteuttaa tutkimus- ja kehitystyön ja toinen rahoittaa sen. Tulosten yhteinen hyödyntäminen voi sisältyä tai olla sisältymättä tällaisiin sopimuksiin (ks. tutkimus- ja kehityssopimuksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan vi luetelmakohta).

                  (74)

                  Tästä seuraa, että tutkimus- ja kehityssopimuksia koskeva ryhmäpoikkeusasetus kattaa sopimuspuolten välisen lisensoinnin ja yhteiseen kokonaisuuteen kuuluvien sopimuspuolten toteuttaman lisensoinnin tutkimus- ja kehityssopimusten yhteydessä. Tällainen lisensointi kuuluu ainoastaan tutkimus- ja kehityssopimuksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen eikä teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Sopimuspuolet voivat tällaisen sopimuksen yhteydessä myös määritellä ehdot, joiden mukaan lisenssi tutkimus- ja kehityssopimuksen tuloksiin voidaan myöntää kolmansille. Lisenssin saaneet kolmannet eivät kuitenkaan ole tutkimus- ja kehityssopimuksen sopimuspuolia, joten erillinen kolmansien kanssa tehty lisenssisopimus ei kuulu tutkimus- ja kehityssopimuksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Tällainen lisenssisopimus kuuluu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisen ryhmäpoikkeuksen piiriin, jos siinä asetetut edellytykset täyttyvät.

            3.2.6.2   Vertikaalisia rajoituksia koskeva ryhmäpoikkeusasetus

                  (75)

                  Vertikaalisia rajoituksia koskeva ryhmäpoikkeusasetus kattaa sopimuksen kannalta eri tuotanto- tai jakeluportailla toimivien kahden tai useamman yrityksen väliset sopimukset, jotka koskevat ehtoja, joiden mukaisesti sopimuspuolet voivat ostaa, myydä tai jälleenmyydä tiettyjä tavaroita tai palveluja. Se kattaa näin ollen toimitus- ja jakelusopimukset (52).

                  (76)

                  Kun otetaan huomioon, että teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus kattaa vain kahden sopimuspuolen väliset sopimukset ja että lisenssinsaaja, joka myy lisensoitua teknologiaa sisältäviä tuotteita, on vertikaalisia rajoituksia koskevan ryhmäpoikkeuksen mukaisesti toimittaja, nämä ryhmäpoikkeukset liittyvät varsin läheisesti toisiinsa. Lisenssinantajan ja lisenssinsaajan välinen sopimus kuuluu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, kun taas lisenssinsaajan ja sopimustuotteiden ostajien väliset sopimukset kuuluvat vertikaalisia rajoituksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan (53).

                  (77)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaista poikkeusta sovelletaan myös sellaiseen lisenssinantajan ja lisenssinsaajan väliseen sopimukseen, jossa lisenssinsaajalle asetetaan vaatimuksia sen suhteen, miten lisensoitua teknologiaa sisältävää tuotetta on myytävä. Lisenssinsaaja voidaan velvoittaa esimerkiksi luomaan tietynlainen jakelujärjestelmä, kuten yksinjakelujärjestelmä tai valikoiva jakelujärjestelmä. Näiden velvoitteiden noudattamiseksi tehtyjen jakelusopimusten on kuitenkin oltava vertikaalisia rajoituksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisia, jotta niille voidaan myöntää ryhmäpoikkeus. Lisenssinantaja voi esimerkiksi velvoittaa lisenssinsaajan luomaan yksinjakeluun perustuvan järjestelmän erityisten sääntöjen mukaisesti. Vertikaalisia rajoituksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan b kohdasta seuraa kuitenkin, että yleensä jakelijalla on oltava oikeus passiiviseen myyntiin lisenssinsaajan muiden yksinoikeudellisten jakelijoiden alueille.

                  (78)

                  Lisäksi vertikaalisista rajoituksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen nojalla jakelijoilla on periaatteessa oltava oikeus aktiiviseen ja passiiviseen myyntiin alueille, joilla on muiden toimittajien, toisin sanoen lisensoitujen teknologiaoikeuksien avulla omia tuotteitaan valmistavien muiden lisenssinsaajien jakelujärjestelmiä. Tämä oikeus perustuu siihen, että vertikaalisia rajoituksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen kannalta jokainen lisenssinsaaja on erillinen toimittaja. Kyseiseen asetukseen sisältyvän, toimittajan jakelujärjestelmän sisäisiä aktiivisen myynnin rajoituksia koskevan ryhmäpoikkeuksen perusteita voidaan kuitenkin soveltaa myös silloin, kun eri lisenssinsaajat myyvät lisensoitua teknologiaa sisältävät tuotteet yhteisellä, lisenssinantajalle kuuluvalla merkillä. Kun myytävillä lisensoitua teknologiaa sisältävillä tuotteilla on yhteinen brändi-identiteetti, samat tehokkuuteen liittyvät syyt kuin yksittäisessä vertikaalisessa jakelujärjestelmässä voivat perustella samankaltaisten rajoitusten soveltamisen lisenssinsaajien välisiin jakelujärjestelmiin. Tällaisessa tapauksessa valvontaviranomainen tuskin ryhtyisi arvioimaan rajoituksia, jos vertikaalisia rajoituksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen vaatimukset täyttyvät vastaavasti. Jotta yhteinen kaupallinen identiteetti syntyy, tuotteet on myytävä ja markkinoitava samalla tavaramerkillä, joka parhaiten ilmaisee laatua ja muita kuluttajalle tärkeitä ominaisuuksia. Ei riitä, että tuotteessa on lisenssinsaajan merkin lisäksi lisenssinantajan merkki, josta tämä tunnistetaan lisensoidun teknologian lähteeksi.

            3.3   Ryhmäpoikkeuksen soveltamisen markkinaosuusrajat

                  (79)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan mukaan kilpailua rajoittaville sopimuksille myönnettävä ryhmäpoikkeus edellyttää tiettyjen markkinaosuusrajojen noudattamista. Näin ryhmäpoikkeuksen soveltamisala rajataan sopimuksiin, jotka voivat rajoittaa kilpailua mutta joiden voidaan yleensä olettaa täyttävän 53 artiklan 3 kohdassa asetetut edellytykset. Markkinaosuusrajoihin perustuvan ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolella edellytetään tapauskohtaista arviointia. Sen perusteella, että markkinaosuus ylittää asetetun rajan, ei voida suoraan olettaa, että sopimus kuuluu 53 artiklan 1 kohdan kiellon piiriin tai ettei se täytä 53 artiklan 3 kohdassa määrättyjä edellytyksiä. Jos teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklassa tarkoitettuja vakavimpia kilpailunrajoituksia ei ole, on tehtävä markkina-analyysi.

         Sovellettavat markkinaosuusrajat

                  (80)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaista ryhmäpoikkeusta sovellettaessa käytettävä markkinaosuusraja riippuu siitä, onko sopimus tehty keskenään kilpailevien vai kilpailemattomien yritysten välillä.

                  (81)

                  Markkinaosuusrajoja sovelletaan sekä lisensoitujen teknologiaoikeuksien merkityksellisiin markkinoihin että sopimustuotteiden merkityksellisiin markkinoihin. Jos sovellettava markkinaosuusraja ylittyy yksillä tai useammilla tuote- ja teknologiamarkkinoilla, ryhmäpoikkeusta ei voida soveltaa kyseisiä merkityksellisiä markkinoita koskevaan sopimukseen. Esimerkiksi jos lisenssisopimus koskee kaksia erillisiä tuotemarkkinoita, on mahdollista, että ryhmäpoikkeusta sovelletaan vain toisiin kyseisistä markkinoista.

                  (82)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan asetuksen 2 artiklassa säädettyä ryhmäpoikkeusta sovelletaan kilpailijoiden välisiin sopimuksiin sillä edellytyksellä, että sopimuspuolten yhdistetty markkinaosuus ei ylitä 20:tä prosenttia yksilläkään merkityksellisillä markkinoilla. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädettyä markkinaosuusrajaa sovelletaan, jos sopimuspuolet ovat todellisia tai mahdollisia kilpailijoita tuotemarkkinoilla ja/tai todellisia kilpailijoita teknologiamarkkinoilla (keskenään kilpailevien ja kilpailemattomien yritysten välistä eroa käsitellään 27 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa).

                  (83)

                  Mahdollista kilpailua teknologiamarkkinoilla ei oteta huomioon sovellettaessa markkinaosuusrajoja tai vakavimpien kilpailunrajoitusten luetteloa kilpailijoiden välisiin sopimuksiin. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisen ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolella mahdollinen kilpailu teknologiamarkkinoilla otetaan huomioon, mutta se ei johda kilpailijoiden välisiin sopimuksiin liittyvän vakavimpien kilpailunrajoitusten luettelon soveltamiseen.

                  (84)

                  Jos lisenssisopimuksen sopimuspuolina olevat yritykset eivät kilpaile keskenään, teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan 2 kohdassa säädettyä markkinaosuusrajaa sovelletaan. Keskenään kilpailemattomien yritysten välinen sopimus kuuluu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, jos kummankaan sopimuspuolen markkinaosuus ei ylitä 30:tä prosenttia vaikutusalaan kuuluvilla merkityksellisillä teknologia- ja tuotemarkkinoilla.

                  (85)

                  Jos sopimuspuolista tulee myöhemmin teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja kilpailijoita, esimerkiksi jos lisenssinsaaja harjoitti jo ennen lisenssin myöntämistä toimintaa niillä merkityksellisillä markkinoilla, joilla sopimustuotteita myydään, ja lisenssinantajasta tulee myöhemmin todellinen tai mahdollinen toimittaja samoilla merkityksellisillä markkinoilla, 20 prosentin raja-arvoa aletaan soveltaa siitä ajankohdasta, jolloin niistä tuli kilpailijoita. Sopimukseen sovelletaan tällöin kuitenkin edelleen keskenään kilpailemattomien yritysten välisiin sopimuksiin sovellettavaa vakavimpien kilpailunrajoitusten luetteloa, jos sopimusta ei ole olennaisesti muutettu sen jälkeen, kun sopimuspuolista on tullut kilpailijoita (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 3 kohta ja näiden suuntaviivojen 39 kohta).

         Markkinaosuuksien laskeminen teknologiamarkkinoilla ryhmäpoikkeuksen soveltamiseksi

                  (86)

                  Markkinaosuuksien laskeminen niillä merkityksellisillä markkinoilla, joilla teknologiaoikeuksia lisensoidaan, poikkeaa teknologiasiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen nojalla tavanomaisesta käytännöstä syistä, jotka selitetään näiden suuntaviivojen 87 kohdassa. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 8 artiklan d alakohdasta seuraa, että merkityksellisten markkinoiden tuote- ja maantieteellisillä markkinoilla lisenssinantajan markkinaosuus lasketaan lisenssinantajan ja kaikkien sen lisenssinsaajien lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden myynnin perusteella. Tässä lähestymistavassa lisenssinantajan ja lisenssinsaajien yhteenlaskettu sopimustuotteiden myynti lasketaan osuutena kilpailevien tuotteiden kokonaismyynnistä riippumatta siitä, onko nämä kilpailevat tuotteet tuotettu lisensoidulla teknologialla.

                  (87)

                  Tämä lähestymistapa, jossa lisenssinantajan markkinaosuus teknologiamarkkinoilla lasketaan sen ”jalanjälkenä” tuotteiden tasolla, on valittu niiden käytännön vaikeuksien vuoksi, joita liittyy lisenssinantajan markkinaosuuden laskemiseen rojaltitulojen perusteella (ks. edellä 25 kohta). Rojaltituloista on vaikea saada luotettavia tietoja, ja lisäksi todelliset rojaltitulot voivat myös vakavasti aliarvioida teknologian asemaa markkinoilla, jos rojaltit pienenevät seurauksena ristiinlisensoinnista tai sidottujen tuotteiden toimittamisesta. Kun lisenssinantajan markkinaosuus teknologiamarkkinoilla lasketaan kyseisen teknologian avulla tuotettujen tuotteiden perusteella verrattuna kilpailevilla teknologioilla tuotettuihin tuotteisiin, tämä riski poistuu. Tällainen ”jalanjälki” tuotteiden tasolla antaa yleensä hyvän kuvan teknologian markkina-asemasta.

                  (88)

                  Ihannetapauksessa tällainen jalanjälki laskettaisiin vähentämällä sellaisella omalla teknologialla tuotetut tuotteet, jota ei ole lisensoitu muille, sillä tällaiset omat teknologiat rajoittavat ainoastaan välillisesti lisensoitua teknologiaa. Koska lisenssinantajan ja lisenssinsaajien voi kuitenkin olla käytännössä vaikea tietää, tuotetaanko muita tuotteita samoilla tuotemarkkinoilla lisensoidulla vai omalla teknologialla, markkinaosuuden laskeminen teknologiamarkkinoilla perustuu teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovellettaessa lisensoidulla teknologialla tuotettuihin tuotteisiin osana kaikkia kyseisillä tuotemarkkinoilla myytyjä tuotteita. Tämän lähestymistavan, joka perustuu teknologian jalanjälkeen koko tuotemarkkinoilla, odotetaan supistavan laskettua markkinaosuutta seurauksena siitä, että omalla teknologialla tuotetut tuotteet on laskettu mukaan, mutta yleensä se antaa kuitenkin hyvän kuvan teknologian vahvuudesta. Ensinnäkin se kattaa mahdollisen kilpailun niiden yritysten taholta, jotka käyttävät omaa teknologiaa ja jotka todennäköisesti aloittavat teknologian lisensoinnin, jos lisenssien hintoihin tulee pieni mutta pysyvä korotus. Toiseksi niissäkin tapauksissa, joissa muut teknologian omistajat tuskin aikovat lisensoida teknologiaansa, lisenssinantajalla ei välttämättä ole markkinavoimaa teknologiamarkkinoilla, vaikka se saisikin suuren osan lisenssituloista. Jos tuotantoketjun loppupään tuotemarkkinoilla esiintyy kilpailua, tämän tason kilpailu voi rajoittaa lisenssinantajan asemaa. Rojaltien nousu tuotantoketjun alkupäässä vaikuttaa lisenssinsaajalle aiheutuviin kustannuksiin heikentäen tämän kilpailukykyä ja voi siten vähentää myyntiä. Markkinaosuuteen, joka teknologialla on tuotemarkkinoilla, sisältyy myös tämä tekijä, ja se onkin sen vuoksi yleensä hyvä osoitus lisenssinantajan markkinavoimasta teknologiamarkkinoilla.

                  (89)

                  Teknologian vahvuutta arvioitaessa on otettava huomioon myös teknologiamarkkinoiden maantieteellinen ulottuvuus. Se voi toisinaan poiketa tuotantoketjun loppupään tuotemarkkinoiden maantieteellisestä ulottuvuudesta. Sovellettaessa teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta merkityksellisten teknologiamarkkinoiden maantieteelliseen ulottuvuuteen vaikuttavat myös tuotemarkkinat. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalan ulkopuolella voi kuitenkin olla aiheellista tarkastella mahdollisesti laajempaa maantieteellistä aluetta, jolla lisenssinantaja ja kilpailevien teknologioiden lisenssinsaajat osallistuvat näiden teknologioiden lisensointiin ja jolla kilpailuedellytykset ovat riittävän yhtenäiset ja joka voidaan erottaa maantieteellisistä lähialueista erityisesti kilpailuedellytysten huomattavan erilaisuuden perusteella.

                  (90)

                  Jos kyseessä on uusi teknologia, johon perustuvaa myyntiä ei ollut edeltävänä kalenterivuonna, markkinaosuudeksi määritellään nolla. Kun myynti alkaa, teknologia alkaa kerätä markkinaosuutta. Jos markkinaosuus nousee myöhemmin yli 20 tai 30 prosentin rajan, ryhmäpoikkeuksen soveltamista jatketaan kaksi peräkkäistä kalenterivuotta sen vuoden jälkeen, jolloin raja-arvo ylittyi (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 8 artiklan e alakohta).

         Markkinaosuuksien laskeminen tuotemarkkinoilla ryhmäpoikkeuksen soveltamiseksi

                  (91)

                  Niiden merkityksellisten markkinoiden osalta, joilla sopimustuotteita myydään, lisenssinsaajan markkinaosuus lasketaan yhdistämällä lisenssinsaajan harjoittama lisenssinantajan teknologiaa sisältävien tuotteiden myynti ja kilpailevien tuotteiden myynti. Markkinaosuus siis perustuu lisenssinsaajan kokonaismyyntiin kyseisillä tuotemarkkinoilla. Jos lisenssinantaja on myös tuotteiden toimittaja asianomaisilla merkityksellisillä markkinoilla, lisenssinantajan myynti kyseisillä tuotemarkkinoilla on myös otettava huomioon. Laskettaessa markkinaosuuksia tuotemarkkinoilla ei kuitenkaan oteta huomioon muiden lisenssinsaajien myyntiä, kun lasketaan lisenssinsaajan ja/tai lisenssinantajan markkinaosuutta.

                  (92)

                  Markkinaosuudet on laskettava käyttäen myynnin arvoa edellisenä vuonna koskevia tietoja, jos tiedot ovat saatavilla. Ne antavat yleensä teknologian asemasta tarkemman kuvan kuin määrää koskevat tiedot. Jos arvoa koskevia tietoja ei kuitenkaan ole saatavilla, voidaan käyttää muita luotettavia markkinatietoja, myynnin määrää koskevat tiedot mukaan luettuina.

                  (93)

                  Seuraavassa on näiden suuntaviivojen 3.3. jaksossa esitettyjen periaatteiden mukaisia esimerkkejä:

         Lisensointi sellaisten yritysten välillä, jotka eivät ole kilpailijoita

            Esimerkki 1

      Yritys A on erikoistunut bioteknologian tuotteiden ja tekniikoiden kehittämiseen ja on kehittänyt uuden Xeran-nimisen tuotteen. Se ei ole Xeranin tuottaja, eikä sillä ole kyseisen tuotteen tuotantovälineitä eikä jakelukanavia. Yritys B on yksi kilpailevien tuotteiden valmistajista, ja nämä tuotteet valmistetaan vapaasti saatavilla olevaa patentoimatonta teknologiaa käyttäen. Vuonna 1 B myi 25 miljoonan euron arvosta tuotteita, jotka oli valmistettu vapaasti saatavilla olevaa patentoimatonta teknologiaa käyttäen. Vuonna 2 A myöntää B:lle lisenssin Xeranin tuottamista varten. Kyseisenä vuonna B myy 15 miljoonan euron arvosta vapaasti saatavilla olevalla teknologialla valmistettuja tuotteita ja 15 miljoonan euron arvosta Xerania. Vuonna 3 ja sitä seuraavina vuosina B valmistaa ja myy vain Xerania 40 miljoonan euron arvosta vuosittain. Lisäksi A myöntää vuonna 2 lisenssin C:lle. C ei ole ennen toiminut kyseisillä tuotemarkkinoilla. C valmistaa ja myy ainoastaan Xerania 10 miljoonan euron arvosta vuonna 2 ja 15 miljoonan euron arvosta vuonna 3 ja sitä seuraavina vuosina. Xeranin ja sen korvaavien tuotteiden markkinoiden, joilla B ja C toimivat, kokonaisarvon arvioidaan olevan 200 miljoonaa euroa kunakin vuonna.
      Vuonna 2, jolloin lisenssisopimukset tehdään, A:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla on 0 prosenttia, koska se lasketaan Xeranin edellisvuoden kokonaismyynnin perusteella. Vuonna 3 A:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla on 12,5 prosenttia, mikä vastaa B:n ja C:n edellisvuoden Xeran-tuotantoa. Vuonna 4 ja sitä seuraavina vuosina A:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla on 27,5 prosenttia, mikä vastaa B:n ja C:n edellisvuoden Xeran-tuotantoa.
      Vuonna 2 B:n markkinaosuus tuotemarkkinoilla on 12,5 prosenttia, mikä vastaa B:n 25 miljoonan euron liikevaihtoa vuonna 1. Vuonna 3 B:n markkinaosuus on 15 prosenttia, koska sen myynti kasvoi 30 miljoonaan euroon vuonna 2. Vuonna 4 ja sitä seuraavina vuosina B:n markkinaosuus on 20 prosenttia, koska sen vuosiliikevaihto on 40 miljoonaa euroa. C:n markkinaosuus tuotemarkkinoilla on 0 prosenttia vuosina 1 ja 2, 5 prosenttia vuonna 3 ja 7,5 prosenttia seuraavina vuosina.
      Koska lisenssisopimusten sopimuspuolet (A ja B sekä A ja C) eivät kilpaile keskenään ja A:n, B:n ja C:n yksittäiset markkinaosuudet jäävät kunakin vuonna alle 30 prosenttiin, sopimukset kuuluvat teknologiansiirtoa koskevalla ryhmäpoikkeusasetuksella luodun ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan.

            Esimerkki 2

      Tilanne on sama kuin esimerkissä 1, mutta B ja C toimivat eri maantieteellisillä markkinoilla. Xeranin ja sen korvaavien tuotteiden markkinoiden kokonaisarvo on molemmilla maantieteellisillä markkinoilla vuosittain 100 miljoonaa euroa.
      Tässä tapauksessa A:n markkinaosuus merkityksellisillä teknologiamarkkinoilla on laskettava erikseen kumpaakin maantieteellistä markkina-aluetta koskevien myyntitietojen perusteella. Koska koko markkinoiden arvon oletetaan tässä esimerkissä olevan 100 miljoonaa euroa eli puolet esimerkin 1 markkinoiden arvosta, A:n markkinaosuus on 0 prosenttia vuonna 2, 15 prosenttia vuonna 3 ja 40 prosenttia seuraavina vuosina. B:n markkinaosuus on 25 prosenttia vuonna 2, 30 prosenttia vuonna 3 ja 40 prosenttia sitä seuraavina vuosina. Vuosina 2 ja 3 sekä A:n että B:n markkinaosuus jää alle 30 prosentin raja-arvon. Sen sijaan vuodesta 4 alkaen raja-arvo ylittyy, joten teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 8 artiklan e alakohdan mukaan vuoden 6 jälkeen A:n ja B:n välinen lisenssisopimus ei voi enää hyötyä ryhmäpoikkeuksesta, vaan sitä on arvioitava yksittäistapauksena.
      Niillä markkinoilla, joilla C toimii, A:n markkinaosuus riippuu C:n Xeran-myynnistä. Teknologiamarkkinoilla A:n markkinaosuus, joka perustuu C:n edellisvuoden myyntiin, on siis 0 prosenttia vuonna 2, 10 prosenttia vuonna 3 ja 15 prosenttia sitä seuraavina vuosina. C:llä on sama markkinaosuus tuotemarkkinoilla: 0 prosenttia vuonna 2, 10 prosenttia vuonna 3 ja 15 prosenttia sitä seuraavina vuosina. A:n ja C:n välinen lisenssisopimus kuuluu siis koko tarkasteluajanjakson ajan ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan.

         Lisensointi kilpailijoiden välillä

            Esimerkki 3

      Yritykset A ja B toimivat erään kemiallisen tuotteen samoilla merkityksellisillä tuote- ja maantieteellisillä markkinoilla. Molemmilla on patentti erilaisiin teknologioihin, joilla valmistetaan kyseistä tuotetta. Vuonna 1 A ja B tekevät ristikkäisen lisenssisopimuksen, joka oikeuttaa sopimuspuolet käyttämään toistensa teknologiaa. Vuonna 1 A:n ja B:n tuotannossa sovelletaan vain yrityksen omaa teknologiaa, ja A myy tuotetta 15 miljoonan euron arvosta ja B 20 miljoonan euron arvosta. Vuodesta 2 alkaen molemmat käyttävät sekä omaa että toisen sopimuspuolen teknologiaa. A myy vuodesta 2 alkaen omalla teknologiallaan valmistettua tuotetta 10 miljoonalla eurolla ja B:n teknologialla valmistettua tuotetta myös 10 miljoonalla eurolla. B myy vuodesta 2 alkaen omalla teknologiallaan valmistettua tuotetta 15 miljoonalla eurolla ja A:n teknologialla valmistettua tuotetta myös 10 miljoonalla eurolla. Tuotteen ja sen korvaavien tuotteiden markkinoiden kokonaisarvo on vuosittain 100 miljoonaa euroa.
      Lisenssisopimuksen arvioimiseksi teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen nojalla A:n ja B:n markkinaosuudet on laskettava sekä teknologia- että tuotemarkkinoilla. A:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla riippuu siitä, kuinka paljon edellisvuonna myytiin tuotetta, jota sekä A että B olivat valmistaneet A:n teknologiaa käyttäen. Vuonna 2 A:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla on siis 15 prosenttia, mikä vastaa sen omaa tuotantoa ja 15 miljoonan euron myyntiä vuonna 1. Vuodesta 3 alkaen A:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla on 20 prosenttia, mikä vastaa tuotteen 20 miljoonan euron myyntiä, josta A ja B olivat kumpikin valmistaneet (A:n teknologiaa käyttäen) ja myyneet 10 miljoonan euron osuuden. B:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla on 20 prosenttia vuonna 2 ja 25 prosenttia seuraavina vuosina.
      A:n ja B:n markkinaosuudet tuotemarkkinoilla riippuvat siitä, paljonko yritykset ovat myyneet tuotetta edellisvuonna riippumatta siitä, mitä teknologiaa ne ovat käyttäneet. A:n markkinaosuus tuotemarkkinoilla on 15 prosenttia vuonna 2 ja 20 prosenttia seuraavina vuosina. B:n markkinaosuus tuotemarkkinoilla on 20 prosenttia vuonna 2 ja 25 prosenttia seuraavina vuosina.
      Koska kyseessä on kilpailijoiden välinen sopimus, niiden yhdistetty markkinaosuus ei saa teknologia- eikä tuotemarkkinoilla ylittää 20 prosentin raja-arvoa, jotta ne voisivat hyötyä ryhmäpoikkeuksesta. Tämä ehto ei selvästikään täyty. Yhdistetty markkinaosuus teknologia- ja tuotemarkkinoilla on 35 prosenttia vuonna 2 ja 45 prosenttia seuraavina vuosina. Tätä kilpailevien yritysten välistä sopimusta on siis arvioitava yksittäistapauksena.
      3.4   Vakavimmat kilpailunrajoitukset ryhmäpoikkeusasetuksen mukaan

      3.4.1   Yleiset periaatteet

                  (94)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artikla sisältää luettelon vakavimmista kilpailunrajoituksista. Rajoituksen luokittelu vakavimpiin kilpailunrajoituksiin perustuu rajoituksen luonteeseen ja kokemuksiin, jotka osoittavat tällaisten rajoitusten olevan lähes aina kilpailunvastaisia. Euroopan unionin tuomioistuimen ja yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön (54) mukaisesti tällainen rajoitus voi johtua sopimukseen sisältyvästä selvästä tavoitteesta tai yksittäistapauksen olosuhteista (ks. edellä 14 kohta). Vakavimmat rajoitukset saattavat poikkeustapauksissa olla objektiivisesti tarkasteltuna tarpeellisia tietynlaisen tai tietynlaatuisen sopimuksen kannalta (55) ja jäädä sen vuoksi 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. Yksittäistapauksissa yritykset voivat lisäksi aina puolustautua vetoamalla tehokkuusetuihin 53 artiklan 3 kohdan nojalla (56).

                  (95)

                  Jos teknologiansiirtosopimukseen sisältyy jokin vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluva rajoitus, sopimus jää teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 ja 2 kohdan perusteella kokonaisuudessaan ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovellettaessa vakavimpia kilpailunrajoituksia ei voida erottaa muusta sopimuksesta. Valvontaviranomainen katsoo lisäksi, että on epätodennäköistä, että vakavimmat kilpailunrajoitukset täyttävät tapauskohtaisessa arvioinnissa 53 artiklan 3 kohdan neljä edellytystä (ks. 18 kohta edellä).

                  (96)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklassa erotellaan kilpailijoiden väliset sopimukset ja keskenään kilpailemattomien yritysten väliset sopimukset.

            3.4.2   Kilpailijoiden väliset sopimukset

                  (97)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa luetellaan kilpailijoiden väliseen lisensointiin liittyvät vakavimmat kilpailunrajoitukset. Teknologiasiirtosopimuksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaan asetus ei kata sopimuksia, joiden tavoitteena on suoraan tai välillisesti, yksin tai yhdessä muiden sopimuspuolten määräysvallassa olevien tekijöiden kanssa:

                              a)

                              rajoittaa sopimuspuolen mahdollisuuksia määrittää hintansa myytäessä tuotteita kolmansille;

                              b)

                              rajoittaa tuotantoa lukuun ottamatta sopimustuotteiden tuotantoa koskevia rajoituksia, jotka on asetettu lisenssinsaajalle muussa kuin vastavuoroisessa sopimuksessa tai vain yhdelle lisenssinsaajalle vastavuoroisessa sopimuksessa;

                              c)

                              jakaa markkinat tai asiakkaat lukuun ottamatta

                                          i)

                                          lisenssinantajalle ja/tai lisenssinsaajalle muussa kuin vastavuoroisessa sopimuksessa asetettua velvollisuutta olla tuottamatta lisensoiduilla teknologiaoikeuksilla toiselle sopimuspuolelle varatuilla yksinoikeudellisella alueella ja/tai olla myymättä sekä aktiivisesti ja passiivisesti tai vain aktiivisesti toiselle sopimuspuolelle varatulle yksinoikeudelliselle alueelle tai yksinoikeuteen perustuvalle asiakasryhmälle;

                                          ii)

                                          lisenssinsaajalle muussa kuin vastavuoroisessa sopimuksessa asetettua rajoitusta, joka koskee aktiivista myyntiä lisenssinantajan toiselle lisenssinsaajalle myöntämälle yksinoikeudelliselle alueelle tai yksinoikeuteen perustuvalle asiakasryhmälle, edellyttäen että jälkimmäinen ei ollut lisenssinantajan kanssa kilpaileva yritys oman lisenssinsä myöntämisajankohtana;

                                          iii)

                                          lisenssinsaajalle asetettua velvollisuutta tuottaa sopimustuotteita ainoastaan omaan käyttöönsä, edellyttäen että lisenssinsaajaa ei rajoiteta myymästä aktiivisesti ja passiivisesti sopimustuotteita omien tuotteidensa varaosina;

                                          iv)

                                          lisenssinsaajalle muussa kuin vastavuoroisessa sopimuksessa asetettua velvoitetta tuottaa sopimustuotteita ainoastaan tietylle asiakkaalle, jos lisenssi on myönnetty vaihtoehtoisen hankintalähteen luomiseksi kyseiselle asiakkaalle;

                              d)

                              rajoittaa lisenssinsaajan mahdollisuuksia käyttää omia teknologiaoikeuksiaan tai rajoittaa jonkin sopimuspuolen mahdollisuuksia tehdä tutkimus- ja kehitystyötä, jollei jälkimmäinen rajoitus ole välttämätön, jotta estettäisiin lisenssin kohteena olevan taitotiedon paljastaminen kolmansille.

         Kilpailijoiden välisten vastavuoroisten ja muiden kuin vastavuoroisten sopimusten erottaminen toisistaan

                  (98)

                  Teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa erotetaan monien vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluvien rajoitusten yhteydessä toisistaan vastavuoroiset ja muut kuin vastavuoroiset sopimukset. Kilpailijoiden välisiin vastavuoroisiin sopimuksiin sovelletaan tiukempaa vakavimpien kilpailunrajoitusten luetteloa kuin sellaisiin kilpailijoiden välisiin sopimuksiin, jotka eivät ole vastavuoroisia. Vastavuoroiset sopimukset ovat ristiinlisensointisopimuksia, joissa lisensoidut teknologiat ovat kilpailevia teknologioita tai niitä voidaan käyttää kilpailevien tuotteiden tuotantoon. Kun sopimus ei ole vastavuoroinen, vain toinen sopimuspuolista lisensoi teknologiaoikeuksiansa toiselle sopimuspuolelle, tai jos kyse on ristiinlisensoinnista, lisensoidut teknologiaoikeudet eivät ole kilpailevia teknologioita eikä lisensoituja oikeuksia voida käyttää kilpailevien tuotteiden tuotantoon. Sopimusta ei katsota teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovellettaessa vastavuoroiseksi vain sen vuoksi, että se sisältää takaisinluovutusta koskevan ehdon, tai sen vuoksi, että lisenssinsaaja lisensoi takaisin lisensoituun teknologiaan tekemänsä parannukset. Jos lisenssisopimuksesta, joka ei ole vastavuoroinen, tulee myöhemmin vastavuoroinen lisenssisopimus sopimuspuolten tekemän toisen lisenssisopimuksen seurauksena, kyseiset sopimuspuolet saattavat joutua tarkistamaan ensimmäistä lisenssisopimusta varmistaakseen, ettei sopimus sisällä vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluvia rajoituksia. Valvontaviranomainen ottaa tapauskohtaisessa arvioinnissaan huomioon sen, kuinka pitkän ajan kuluessa ensimmäisestä lisenssisopimuksesta toinen lisenssisopimus on tehty.

         Kilpailijoiden väliset hintarajoitukset

                  (99)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluva rajoitus koskee kilpailijoiden välisiä sopimuksia, joiden tavoitteena on vahvistaa kolmansille myytävien tuotteiden hinnat, myös lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden osalta. Kun kilpailijat sopivat keskenään hinnoista, tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen. Hinnoista voidaan sopia suoralla sopimuksella, jossa määritellään tarkasti perittävä hinta, tai hintaluettelolla, jossa asetetaan tietyt sallitut enimmäisalennukset. Sillä, koskeeko sopimus sovittuja hintoja, vähimmäis- tai enimmäishintoja tai suositushintoja, ei ole asian kannalta merkitystä. Hinnoista voidaan sopia myös välillisesti asettamalla esteitä sovitusta hintatasosta poikkeamiselle esimerkiksi määräämällä, että rojaltimaksut nousevat, jos tuotteen hinta lasketaan tietyn tason alapuolelle. Lisenssinsaajan velvoittamista tietyn vähimmäisrojaltin maksamiseen ei kuitenkaan sellaisenaan katsota hintojen vahvistamiseksi.

                  (100)

                  Jos rojaltit lasketaan yksittäisen tuotteen myynnin perusteella, rojaltin suuruudella on suora vaikutus tuotteen rajakustannuksiin ja siten myös tuotteen hintaan (57). Kilpailijat voivat näin ollen käyttää ristiinlisensointia, johon liittyy myyntiin perustuvien rojaltien vastavuoroinen maksaminen, hintojen koordinoimiseksi ja/tai nostamiseksi tuotantoketjun loppupään tuotemarkkinoilla (58). Valvontaviranomainen pitää ristiinlisensointisopimuksia, joihin liittyy tuotteiden myyntiin perustuvien rojaltien vastavuoroinen maksaminen, hintojen vahvistamisena kuitenkin vain silloin, kun sopimuksella ei ole minkäänlaista kilpailua edistävää tarkoitusta. Tällöin se ei ole vilpittömässä mielessä tehty lisenssisopimus. Jos sopimuksella ei luoda minkäänlaista arvoa eikä sillä näin ollen ole pätevää liiketaloudellista perustetta, se on tehty vilpillisessä tarkoituksessa ja katsotaan kartelliksi.

                  (101)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluva rajoitus kattaa myös sopimukset, joissa rojaltit lasketaan kaikkien tuotteiden myynnin perusteella riippumatta siitä, käytetäänkö niissä lisensoitua teknologiaa. Tällaisiin sopimuksiin sovelletaan myös 4 artiklan 1 kohdan d alakohtaa, jonka mukaan lisenssinsaajan mahdollisuuksia käyttää omia teknologiaoikeuksiaan ei saa rajoittaa (ks. näiden suuntaviivojen 116 kohta). Tällaiset sopimukset rajoittavat yleensä kilpailua, sillä ne nostavat lisenssinsaajan omien kilpailevien teknologiaoikeuksien käytöstä aiheutuvia kustannuksia ja rajoittavat ennen sopimuksentekoa esiintynyttä kilpailua (59). Tämä pätee sekä vastavuoroisiin että muihin kuin vastavuoroisiin sopimuksiin.

                  (102)

                  Sopimus, jossa rojaltit lasketaan kaikkien tuotteiden myynnin perusteella, voi kuitenkin yksittäistapauksessa poikkeuksellisesti täyttää 53 artiklan 3 kohdan edellytykset, jos objektiivisten seikkojen perusteella voidaan todeta, että rajoitus on välttämätön kilpailua edistävän lisensoinnin toteutumiselle. Näin voi olla, jos lisenssinsaajan maksettavaksi kuuluvan rojaltin laskeminen ja valvominen olisi ilman rajoitusta mahdotonta tai kohtuuttoman vaikeaa esimerkiksi siksi, että lisenssinantajan tekniikasta ei jää näkyvää jälkeä lopputuotteeseen eikä toteuttamiskelpoisia vaihtoehtoisia valvontakeinoja ole olemassa.

         Kilpailijoiden väliset tuotannonrajoitukset

                  (103)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukainen vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluva rajoitus koskee sopimuspuolten tuotannon vastavuoroista rajoittamista. Tuotannonrajoituksella määrätään, miten paljon sopimuspuoli saa tuottaa ja myydä. Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ei sovelleta sellaisiin tuotannonrajoituksiin, jotka on asetettu lisenssinsaajalle muussa kuin vastavuoroisessa sopimuksessa tai vain yhdelle lisenssinsaajista vastavuoroisessa sopimuksessa, jos kyseisiä rajoituksia sovelletaan vain lisensoidulla teknologialla tuotettuihin tuotteisiin. Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa vakavimmiksi kilpailunrajoituksiksi katsotaan näin ollen sopimuspuolten vastavuoroiset tuotannonrajoitukset sekä lisenssinantajan omaan teknologiaan kohdistuvat tuotannonrajoitukset. Jos kilpailijat sopivat vastavuoroisista tuotannonrajoituksista, sopimuksen tarkoituksena on vähentää markkinoilla olevaa tuotantoa, joka todennäköisesti myös vähenee sen seurauksena. Näin on myös silloin, kun sopimuksella vähennetään sopimuspuolten halukkuutta laajentaa tuotantoa esimerkiksi soveltamalla vastavuoroisia yksikkökohtaisia rojalteja, jotka kasvavat tuotannon lisääntyessä, tai velvoittamalla suorittamaan maksuja, jos tietty tuotantomäärä ylittyy.

                  (104)

                  Yksipuolisten määrällisten rajoitusten sallivampi kohtelu perustuu siihen, että yksipuolinen rajoitus ei välttämättä johda tuotannon vähenemiseen markkinoilla. Lisäksi riski siitä, ettei sopimus ole vilpittömässä mielessä tehty lisenssisopimus, on pienempi, kun rajoitus ei ole vastavuoroinen. Jos lisenssinsaaja suostuu hyväksymään yksipuolisen rajoituksen, sopimus johtaa todennäköisesti todelliseen täydentävien teknologioiden yhdistämiseen tai tehokkuuden lisääntymiseen siten, että lisenssinantajan kehittyneempi teknologia yhdistetään lisenssinsaajan tuotantoresursseihin. Vastavuoroisessa sopimuksessa vain yhdelle lisenssinsaajista asetettu tuotannonrajoitus on todennäköisesti osoitus yhden sopimuspuolen lisensoiman teknologian suuremmasta arvosta ja voi näin edistää kilpailua tukevaa lisensointia.

         Markkinoiden ja asiakkaiden jakaminen kilpailijoiden välillä

                  (105)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukainen vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluva rajoitus koskee markkinoiden ja asiakkaiden jakamista. Sellaisten sopimusten, joilla kilpailijat jakavat markkinat tai asiakkaat, tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen. Vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluvana rajoituksena pidetään sopimusta, jossa kilpailijat sopivat vastavuoroisesti, etteivät ne harjoita tuotantoa tietyillä alueilla tai myy aktiivisesti ja passiivisesti tai vain aktiivisesti tietyille toiselle sopimuspuolelle varatuille alueille tai asiakkaille. Näin ollen esimerkiksi kilpailijoiden välinen vastavuoroinen yksinoikeudellinen lisensointi katsotaan markkinoiden jakamiseksi.

                  (106)

                  Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohtaa sovelletaan riippumatta siitä, onko lisenssinsaajalla oikeus käyttää vapaasti omia teknologiaoikeuksiaan. Kun lisenssinsaaja on asentanut lisenssinantajan teknologian käyttöönsä tietyn tuotteen valmistusta varten, toista teknologiaa hyödyntävän erillisen tuotantolinjan ylläpito rajoitusten piiriin kuuluvien asiakkaiden palvelemiseksi saattaa tulla kalliiksi. Kun lisäksi otetaan huomioon rajoitusten mahdollinen kilpailunvastainen vaikutus, lisenssinsaajan tuskin kannattaa valmistaa tuotteita omaa teknologiaansa hyödyntäen. Lisäksi on erittäin epätodennäköistä, että kyseiset rajoitukset ovat välttämättömiä kilpailua edistävälle lisensoinnille.

                  (107)

                  Vakavimmista kilpailunrajoituksista ei asetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdan mukaan ole kyse silloin, kun lisenssinantaja myöntää muulla kuin vastavuoroisella sopimuksella lisenssinsaajalle yksinoikeuslisenssin lisensoitua teknologiaa hyödyntävään tuotantoon tietyllä alueella ja sitoutuu näin itse olemaan tuottamatta sopimustuotteita kyseisellä alueella tai tarjoamatta kyseisellä alueella valmistettuja sopimustuotteita. Tämänkaltaisiin yksinoikeuslisensseihin sovelletaan ryhmäpoikkeusta alueen laajuudesta riippumatta. Maailmanlaajuisen lisenssin tapauksessa yksinoikeus tarkoittaa sitä, että lisenssinantaja sitoutuu olemaan tulematta markkinoille tai jatkamasta toimintaa niillä. Ryhmäpoikkeusta sovelletaan myös muihin kuin vastavuoroisiin sopimuksiin, kun lisenssinsaaja ei saa harjoittaa tuotantoa lisenssinantajalle varatulla yksinoikeudellisella alueella. Tällaisten sopimusten tavoitteena voi olla kannustaa lisenssinantajaa ja/tai lisenssinsaajaa investoimaan lisensoituun teknologiaan ja kehittämään sitä. Sopimuksen tarkoituksena ei näin välttämättä ole markkinoiden jakaminen.

                  (108)

                  Samasta syystä ryhmäpoikkeusta sovelletaan 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdan mukaisesti myös muihin kuin vastavuoroisiin sopimuksiin, joissa sopimuspuolet sitoutuvat siihen, etteivät ne myy aktiivisesti tai passiivisesti toiselle sopimuspuolelle varatulle yksinmyyntialueelle tai yksinoikeuteen perustuvalle asiakasryhmälle. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovellettaessa komissio tulkitsee ”aktiivisen” ja ”passiivisen” myynnin vertikaalisia rajoituksia koskevissa suuntaviivoissa määritellyllä tavalla (60). Lisenssinsaajalle ja/tai lisenssinantajalle asetettuihin rajoituksiin, jotka koskevat aktiivista ja/tai passiivista myyntiä toisen sopimuspuolen alueelle tai asiakasryhmälle, sovelletaan ryhmäpoikkeusta vain, jos kyseinen alue tai asiakasryhmä on varattu yksinoikeudella kyseiselle sopimuspuolelle. Tietyissä erityistilanteissa tällaisia myyntirajoituksia sisältävät sopimukset voivat kuitenkin yksittäistapauksessa täyttää 53 artiklan 3 kohdan edellytykset silloin, kun yksinoikeus jaetaan tilapäisesti, esimerkiksi jos se on välttämätöntä väliaikaisen puutteen lieventämiseksi sen lisenssinantajan tai lisenssinsaajan tuotannossa, jolle alue tai asiakasryhmä on yksinomaan osoitettu. Tällaisissa tapauksissa lisenssinantaja tai lisenssinsaaja on todennäköisesti edelleen riittävästi suojattu aktiiviselta ja/tai passiiviselta myynniltä, jotta sillä on kannustimia lisensoida teknologiansa tai investoida lisensoidun teknologian käyttämiseen. Vaikka tällaiset rajoitukset rajoittaisivat kilpailua, ne edistäisivät kilpailua tukevaa teknologian levittämistä ja sen yhdistämistä lisenssinsaajan tuotantoresursseihin.

                  (109)

                  Vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluvasta rajoituksesta ei ole myöskään kyse silloin, kun lisenssinantaja nimeää lisenssinsaajan ainoaksi lisenssinsaajakseen tietyllä alueella ja osoittaa näin, ettei kolmansille myönnetä lisenssiä lisenssinantajan teknologiaan perustuvaan tuotantoon kyseisellä alueella. Tämänkaltaisiin yksinoikeuslisensseihin sovelletaan ryhmäpoikkeusta siitä riippumatta, onko sopimus vastavuoroinen, jos kyseinen sopimus ei vaikuta sopimuspuolten mahdollisuuksiin hyödyntää vapaasti omia teknologiaoikeuksiaan omilla alueillaan.

                  (110)

                  Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan ii alakohdassa jätetään vakavimpien kilpailunrajoitusten luettelon ulkopuolelle muuhun kuin vastavuoroiseen sopimukseen sisältyvät ehdot, joilla rajoitetaan lisenssinsaajan aktiivista myyntiä lisenssinantajan toiselle lisenssinsaajalle varaamalle alueelle tai asiakasryhmälle. Niihin sovelletaan ryhmäpoikkeusta, jos markkinaosuusrajaa koskeva vaatimus täyttyy. Tämä edellyttää kuitenkin, että suojattu lisenssinsaaja ei ollut sopimuksen tekoajankohtana lisenssinantajan kilpailija. Tämäntyyppisten rajoitusten katsominen vakavimmiksi kilpailunrajoituksiksi ei ole perusteltua kyseisessä tilanteessa. Lisenssinantaja voi kyseisten rajoitusten ansiosta suojata sellaista lisenssinsaajaa, joka ei vielä toimi markkinoilla, muiden lisenssinantajan kanssa kilpailevien ja tämän vuoksi markkinoilla jo asemansa vakiinnuttaneiden lisenssinsaajien aktiiviselta myynniltä. Näin kyseiset rajoitukset todennäköisesti saavat kyseisen lisenssinsaajan hyödyntämään lisensoitua teknologiaa entistä tehokkaammin. Toisaalta jos lisenssinsaajat sitoutuvat keskinäisellä sopimuksella olemaan myymättä aktiivisesti tai passiivisesti tietyille alueille tai tietyille asiakasryhmille, sopimus katsottaisiin lisenssinsaajien kartelliksi. Koska tällainen sopimus ei koske teknologian siirtoa, se ei kuuluisi ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan.

                  (111)

                  Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan iii alakohtaan sisältyy vielä yksi poikkeus 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuista vakavimmista kilpailunrajoituksista eli sisäistä käyttöä koskevat rajoitukset. Niillä tarkoitetaan vaatimuksia, joiden mukaan lisenssinsaaja voi tuottaa lisensoitua teknologiaa sisältäviä tuotteita vain omaan käyttöönsä. Jos sopimuksen kohteena oleva tuote on komponentti, lisenssinsaaja voidaan velvoittaa tuottamaan kyseistä komponenttia vain omien tuotteidensa erottamattomaksi osaksi ja olemaan myymättä komponenttia muille tuottajille. Lisenssinsaajan on kuitenkin voitava myydä komponentteja omien tuotteidensa varaosina ja toimittaa niitä siten kolmansille, jotka tarjoavat tuotteeseen liittyviä myynnin jälkeisiä palveluja. Sisäistä käyttöä koskevat rajoitukset voivat olla tarpeellisia edistämään teknologian levittämistä etenkin kilpailijoiden välillä, ja ne kuuluvat ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan. Tällaisia rajoituksia tarkastellaan myös 4.2.5 jaksossa.

                  (112)

                  Lopuksi 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan iv alakohdassa suljetaan pois vakavimpien kilpailunrajoitusten luettelosta lisenssinsaajalle muussa kuin vastavuoroisessa sopimuksessa asetettu ehto, jolla lisenssinsaaja velvoitetaan tuottamaan sopimustuotteita vain tietylle asiakkaalle ja jonka tavoitteena on luoda kyseiselle asiakkaalle vaihtoehtoinen hankintalähde. Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan iv alakohdan soveltamisedellytyksenä siis on, että lisenssin ainoana tarkoituksena on vaihtoehtoisen hankintalähteen luominen kyseiselle asiakkaalle. Kyseisen alakohdan soveltaminen ei kuitenkaan edellytä, että lisenssejä myönnetään vain yksi, vaan sen soveltamisalaan kuuluvat myös tapaukset, joissa useammalle kuin yhdelle yritykselle myönnetään lisenssi saman asiakkaan hankintalähteenä toimimiseen. Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan iv alakohtaa sovelletaan riippumatta lisenssisopimuksen voimassaoloajasta. Tämä poikkeus kattaa esimerkiksi kertaluonteisen lisenssin, jolla täytetään tietyn asiakkaan toteuttaman hankkeen tarpeet. Mahdollisuudet markkinoiden jakamiseen tämänkaltaisin sopimuksin ovat vähäiset silloin, kun lisenssi koskee vain tietyn asiakkaan hankintalähteenä toimimista. Tällaisissa tilanteissa ei etenkään voida olettaa, että lisenssinsaaja lopettaa sopimuksen vuoksi oman teknologiansa käytön.

                  (113)

                  Kilpailijoiden välisiin sopimuksiin sisältyvät ehdot, joilla lisenssi rajoitetaan koskemaan yksiä tai useampia tuotemarkkinoita tai yhtä tai useampaa teknistä käyttöalaa (61), eivät kuulu vakavimpiin kilpailunrajoituksiin. Tällaisiin rajoituksiin sovelletaan ryhmäpoikkeusta, kun markkinaosuus on enintään 20 prosenttia, riippumatta siitä, onko sopimus vastavuoroinen. Tällaisten rajoitusten tarkoituksena ei katsota olevan markkinoiden tai asiakkaiden jakaminen. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisedellytyksenä on kuitenkin, että käyttöalarajoitukset koskevat vain lisensoitujen teknologioiden kattamaa alaa. Jos esimerkiksi rajoitetaan myös teknisiä aloja, joilla lisenssinsaajat voivat käyttää omia teknologiaoikeuksiaan, sopimuksella jaetaan markkinoita.

                  (114)

                  Ryhmäpoikkeuksen soveltamiseen ei vaikuta se, onko käyttöalarajoitus symmetrinen vai epäsymmetrinen. Vastavuoroisessa lisenssisopimuksessa oleva epäsymmetrinen käyttöalarajoitus tarkoittaa, että sopimuspuolilla on oikeus käyttää lisensoimiaan teknologioita vain eri käyttöaloilla. Jos sopimuspuolten mahdollisuuksia käyttää omia teknologioitaan ei rajoiteta, sopimuksen ei oleteta johtavan siihen, että sopimuspuolet vetäytyvät toiselle sopimuspuolelle myönnetyn lisenssin kattamilta aloilta tai pysyttelevät poissa niiltä. Siinäkin tapauksessa, että lisenssinsaajat hankkivat tarvittavat laitteet lisensoidun teknologian hyödyntämiseksi lisenssin kohteena olevalla käyttöalalla, tällä ei välttämättä ole vaikutusta lisenssin ulkopuoliseen tuotantoon käytettäviin resursseihin. Tässä yhteydessä on tärkeää, että rajoitus koskee tiettyjä selkeästi erotettavissa olevia tuotemarkkinoita, teollisuusaloja tai käyttöaloja eikä asiakkaita, jotka on jaettu alueen tai asiakasryhmän mukaan ja jotka ostavat samoille tuotemarkkinoille tai samalle tekniselle käyttöalalle kuuluvia tuotteita. Jälkimmäisessä tapauksessa riskiä markkinoiden jakamisesta pidetään huomattavasti suurempana (ks. edellä 106 kohta). Lisäksi käyttöalarajoitukset saattavat olla tarpeen kilpailua edistävän lisensoinnin kannustamiseksi (ks. jäljempänä 212 kohta).

         Rajoitukset, jotka koskevat sopimuspuolten mahdollisuuksia tehdä tutkimus- ja kehitystyötä

                  (115)

                  Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan d alakohdassa määritelty vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluva rajoitus koskee ehtoja, joilla rajoitetaan kumman tahansa sopimuspuolen mahdollisuuksia tehdä tutkimus- ja kehitystyötä. Molemmilla sopimuspuolilla on oltava vapaus tehdä riippumatonta tutkimus- ja kehitystyötä. Tätä periaatetta sovelletaan siitä riippumatta, koskeeko rajoitus lisenssin kattamaa alaa vai muita aloja. Sen, että sopimuspuolet sopivat luovuttavansa toisilleen teknologioihinsa vastaisuudessa tekemänsä parannukset, ei kuitenkaan sinänsä katsota rajoittavan riippumatonta tutkimus- ja kehitystyötä. Tällaisten sopimusten vaikutus kilpailuun on arvioitava tapauskohtaisesti. Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan d alakohta ei kuitenkaan kata sopimuspuolelle asetettuja rajoituksia, jotka koskevat kolmannen osapuolen kanssa toteutettavaa tutkimus- ja kehitystyötä, jos tällaista rajoitusta tarvitaan suojaamaan lisenssinantajan taitotietoa paljastumiselta. Jotta rajoitukset, joilla on tarkoitus estää lisenssinantajan taitotiedon paljastuminen, kuuluisivat poikkeuksen soveltamisalaan, niiden on oltava suojan varmistamisen kannalta tarpeellisia ja oikeasuhteisia. Esimerkiksi silloin, kun sopimuksessa nimetään tietyt lisenssinsaajan työntekijät, joille lisensoitu taitotieto siirretään koulutuksella ja jotka ovat vastuussa sen käytöstä, saattaa riittää se, että lisenssinsaaja velvoitetaan varmistamaan, etteivät kyseiset työntekijät osallistu kolmansien kanssa harjoitettavaan tutkimus- ja kehitystoimintaan. Myös muut suojalausekkeet voivat olla tarkoituksenmukaisia.

         Lisenssinsaajan oman teknologian käyttöä koskeva rajoitukset

                  (116)

                  Lisenssinsaajalle ei myöskään saa 4 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan asettaa rajoituksia, jotka koskevat lisenssinsaajan omien kilpailevien teknologiaoikeuksien käyttöä, edellyttäen että lisenssinsaaja ei samalla hyödynnä lisenssillä saatuja lisenssinantajan teknologiaoikeuksia. Lisenssinsaajan mahdollisuutta käyttää omia teknologiaoikeuksiaan ei saa rajoittaa suhteessa tuotanto- tai myyntipaikkaan, teknisiin käyttöaloihin tai tuotemarkkinoihin, joilla se harjoittaa tuotantoa, tuotanto- tai myyntimäärään ja myyntihintaan. Lisenssinsaajaa ei myöskään saa velvoittaa maksamaan rojalteja tuotteista, jotka on tuotettu sen omia teknologiaoikeuksia hyödyntäen (ks. edellä 101 kohta). Myöskään lisenssinsaajan oikeutta lisensoida omia teknologiaoikeuksiaan kolmansille ei saa rajoittaa. Jos lisenssinsaajalle asetetaan omien teknologiaoikeuksien käyttöä tai tutkimus- ja kehitystyön toteuttamisoikeutta koskevia rajoituksia, lisenssinsaajan teknologian kilpailukyky heikkenee. Tämän seurauksena on kilpailun väheneminen olemassa olevilla tuote- ja teknologiamarkkinoilla. Samalla pienenevät myös lisenssinsaajan mahdollisuudet investoida teknologiansa kehittämiseen ja paranteluun. Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan d alakohta ei koske ehtoja, joilla rajoitetaan lisenssinsaajan mahdollisuuksia käyttää kolmannen osapuolen teknologiaa, joka kilpailee lisensoidun teknologian kanssa. Vaikka tällaisten kilpailukieltojen vaikutuksena voi olla kolmannen osapuolen teknologioiden sulkeminen markkinoilta (ks. 4.2.7 jakso), ne eivät yleensä vähennä lisenssinsaajan kannustimia investoida omien teknologioidensa kehittämiseen ja parantamiseen.

            3.4.3   Keskenään kilpailemattomien osapuolten väliset sopimukset

                  (117)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 2 kohdassa luetellaan keskenään kilpailemattomien osapuolten väliseen lisensointiin liittyvät vakavimmat kilpailunrajoitukset. Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus ei tämän säännöksen mukaan kata sopimuksia, joiden tavoitteena on suoraan tai välillisesti, yksin tai yhdessä muiden sopimuspuolten määräysvallassa olevien tekijöiden kanssa:

                              a)

                              rajoittaa sopimuspuolen mahdollisuuksia määrittää hintansa myytäessä tuotteita kolmansille, rajoittamatta kuitenkaan toimittajan mahdollisuutta asettaa enimmäismyyntihinta tai suositella myyntihintaa, kunhan se ei johda kiinteään tai vähimmäismyyntihintaan jonkin sopimuspuolen käyttämän painostuksen tai tarjoamien kannustimien vuoksi;

                              b)

                              rajoittaa alueita tai asiakkaita, joille lisenssinsaaja voi myydä passiivisesti sopimustuotteita, lukuun ottamatta

                                          i)

                                          passiivisen myynnin rajoittamista käyttöluvan antajalle varatulle yksinoikeudelliselle alueelle tai yksinoikeuteen perustuvalle asiakasryhmälle;

                                          ii)

                                          lisenssinsaajalle asetettua velvollisuutta tuottaa sopimustuotteita ainoastaan omaan käyttöönsä, kunhan lisenssinsaajaa ei rajoiteta myymästä aktiivisesti ja passiivisesti sopimustuotteita omien tuotteidensa varaosina;

                                          iii)

                                          velvollisuutta tuottaa sopimustuotteita ainoastaan tietylle asiakkaalle, jos lisenssi on myönnetty vaihtoehtoisen hankintalähteen luomiseksi kyseiselle asiakkaalle;

                                          iv)

                                          kaupan tukkuportaassa toimivan lisenssinsaajan loppukäyttäjille suuntautuvan myynnin rajoittamista;

                                          v)

                                          valikoivan jakelujärjestelmän jäsenten myynnin rajoittamista valtuuttamattomille jakelijoille;

                              c)

                              rajoittaa vähittäisportaassa toimivan valikoivaan jakelujärjestelmään kuuluvan lisenssinsaajan aktiivista tai passiivista myyntiä loppukäyttäjille; tämä ei kuitenkaan rajoita mahdollisuutta kieltää järjestelmän jäsentä toimimasta valtuuttamattomassa liikkeessä.

         Hintasopimukset

                  (118)

                  Asetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdassa määritelty vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluva rajoitus koskee hintojen vahvistamista myytäessä tuotteita kolmansille. Säännös kattaa erityisesti rajoitukset, joiden suorana tai välillisenä tarkoituksena on vahvistaa sovittu myyntihinta tai vähimmäismyyntihinta tai sovittu hintataso tai vähimmäishintataso, jota lisenssinantajan ja lisenssinsaajan on noudatettava myydessään tuotteita kolmansille. Sopimuksissa, joissa myyntihinta vahvistetaan suoraan, rajoitus on täysin ilmeinen. Myyntihinta voidaan kuitenkin määrätä myös epäsuorin keinoin. Esimerkkejä tästä ovat sopimukset, joissa vahvistetaan voittomarginaalit, sovitaan myönnettävien alennusten enimmäistaso, suhteutetaan myyntihinta kilpailijoiden myyntihintoihin, esitetään uhkauksia tai varoituksia tai uhataan rangaistuksilla tai sopimuksen irtisanomisella, jos sovittua hintatasoa ei noudateta. Suorat tai välilliset keinot vahvistaa hinta voivat olla tehokkaampia, jos niihin yhdistetään toimenpiteitä hintojen laskemisen havaitsemiseksi, kuten hintojen seurantajärjestelmä tai lisenssinsaajille asetettu velvollisuus raportoida hintojen poikkeamista. Vastaavasti suora tai välillinen hintojen vahvistaminen voi olla tehokkaampaa, jos siihen yhdistetään toimenpiteitä, joilla heikennetään lisenssinsaajan mahdollisuuksia alentaa myyntihintojaan, kuten tapauksessa, jossa lisenssinantaja vaatii lisenssinsaajaa soveltamaan ”suosituimman asiakkaan kohtelua” koskevaa ehtoa eli velvollisuutta myöntää jollekin asiakkaalle aina paremmat myyntiehdot kuin muille asiakkaille. Enimmäis- tai suositushinnat voidaan samoja keinoja käyttäen saada toimimaan sovittujen myyntihintojen tai vähimmäismyyntihintojen tapaan. Sen, että lisenssinantaja antaa lisenssinsaajalle suositushintaluettelon tai velvoittaa lisenssinsaajan noudattamaan tiettyä enimmäishintaa, ei kuitenkaan itsessään katsota johtavan sovittujen myyntihintojen tai vähimmäismyyntihintojen käyttöön.

         Lisenssinsaajan harjoittamaa passiivista myyntiä koskevat rajoitukset

                  (119)

                  Asetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdassa katsotaan vakavimmiksi kilpailunrajoituksiksi sopimukset tai yhteensovitetut menettelytavat, joiden suorana tai välillisenä tarkoituksena on rajoittaa lisenssinsaajien harjoittamaa, lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden (62) passiivista myyntiä (63). Lisenssinsaajaan kohdistuvat passiivista myyntiä koskevat rajoitukset voivat olla seurausta suorista velvoitteista, kuten velvoitteesta olla myymättä joillekin asiakkaille tai tiettyjen alueiden asiakkaille taikka velvoitteesta siirtää näiden asiakkaiden tekemät tilaukset muille lisenssinsaajille. Ne voivat myös syntyä epäsuorista toimista, joiden tarkoituksena on saada lisenssinsaaja luopumaan tällaisesta myynnistä. Niitä ovat esimerkiksi taloudelliset kannustimet tai lisensoitujen tuotteiden todellisen määränpään varmistamiseen tarkoitetun valvontajärjestelmän toteuttaminen. Määrällisillä rajoituksilla voidaan epäsuorasti rajoittaa passiivista myyntiä. Valvontaviranomainen ei kuitenkaan katso, että määrälliset rajoitukset sinänsä palvelevat kyseistä tarkoitusta. Se kuitenkin katsoo toisin, jos määrällisillä rajoituksilla pannaan täytäntöön taustalla oleva sopimus markkinoiden jakamisesta. Merkkejä tällaisesta toiminnasta ovat määrien vähittäinen mukauttaminen siten, että ne kattavat vain paikallisen kysynnän, määrälliset rajoitukset yhdistettynä aluekohtaista vähimmäismyyntiä koskevaan velvoitteeseen, aluekohtaisen myynnin mukaan määräytyvät vähimmäisrojalteja koskevat velvoitteet, tuotteen määränpään mukaan eriytetyt rojaltimaksut sekä yksittäisten lisenssinsaajien myymien tuotteiden määränpään valvominen. Tästä lisenssinsaajien harjoittamaa passiivista myyntiä koskevasta vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluvasta yleisrajoituksesta on kuitenkin useita merkittäviä poikkeuksia, joita käsitellään 120–125 kohdassa.

                  (120)

                  Poikkeus 1: Asetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohta ei koske lisenssinantajaan kohdistuvia (aktiivisen ja passiivisen) myynnin rajoituksia. Kaikki lisenssinantajaan kohdistuvat myynnin rajoitukset kuuluvat ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, jos markkinaosuus ei ylitä 30:tä prosenttia. Sama pätee kaikkiin rajoituksiin, jotka koskevat lisenssinsaajan harjoittamaa aktiivista myyntiä, lukuun ottamatta 125 kohdassa käsiteltyjä aktiivista myyntiä koskevia tapauksia. Aktiivista myyntiä koskevien rajoitusten sisällyttäminen ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan perustuu siihen olettamukseen, että ne edistävät investointeja, muihin tekijöihin kuin hintaan perustuvaa kilpailua ja lisenssinsaajien tarjoamien palvelujen laadun parantamista ratkaisemalla vapaamatkustajuuteen ja investoinneista pidättymiseen liittyvät ongelmat. Lisenssinsaajien alueiden tai asiakasryhmien välistä aktiivista myyntiä koskevien rajoitusten yhteydessä ei edellytetä, että suojatulle lisenssinsaajalle on myönnetty yksinoikeus tiettyyn alueeseen tai asiakasryhmään. Ryhmäpoikkeusta sovelletaan myös aktiivista myyntiä koskeviin rajoituksiin silloin, kun tietty alue tai asiakasryhmä on varattu useammalle kuin yhdelle lisenssinsaajalle. Kun lisenssinsaaja voi olla varma siitä, että se joutuu alueellaan vastaamaan vain tiettyjen muiden lisenssinsaajien aktiivisen myynnin aiheuttamaan kilpailuun ja etteivät sen alueen ulkopuolelta tulevat lisenssinsaajat kilpaile sen alueella, on todennäköistä, että tilanne kannustaa tehokkuutta lisäävien investointien tekemiseen.

                  (121)

                  Poikkeus 2: Ehto, jolla rajoitetaan lisenssinsaajan aktiivista ja passiivista myyntiä alueelle tai asiakasryhmälle, johon lisenssinantaja on varannut yksinoikeuden, ei kuulu vakavimpiin kilpailunrajoituksiin (ks. 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohta) ja niille myönnetään ryhmäpoikkeus. Vaikka tällaiset ehdot rajoittaisivat kilpailua, niiden katsotaan markkinaosuusrajaan asti edistävän teknologian levittämistä ja siten kilpailua sekä teknologian yhdistämistä lisenssinsaajan tuotantoresursseihin. Tietty alue tai asiakasryhmä voi olla varattu lisenssinantajalle, vaikka tämän ei tosiasiassa tarvitse käyttää tuotannossaan lisensoitua teknologiaa kyseisellä alueella tai kyseistä asiakasryhmää varten. Lisenssinantaja voi varata itselleen jonkin alueen tai asiakasryhmän myös myöhempää hyödyntämistä varten.

                  (122)

                  Poikkeus 3: Asetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii alakohdan mukaan ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluu myös rajoitus, jonka mukaan lisenssinsaaja on velvollinen valmistamaan lisensoitua teknologiaa sisältäviä tuotteita vain omaan (sisäiseen) käyttöönsä. Jos sopimustuote on komponentti, lisenssinsaaja voidaan siten velvoittaa käyttämään tuotetta vain omien tuotteidensa osana ja olemaan myymättä sitä muille tuottajille. Lisenssinsaajan on kuitenkin voitava myydä sekä aktiivisesti että passiivisesti tuotteita omien tuotteidensa varaosina, joten sillä on oltava oikeus toimittaa tuotteita kolmansille, jotka tarjoavat kyseisiin tuotteisiin liittyviä myynnin jälkeisiä palveluja. Sisäisen käytön rajoituksia käsitellään myös 4.2.5 jaksossa.

                  (123)

                  Poikkeus 4: Kuten kilpailijoiden välisissä sopimuksissa (ks. edellä 112 kohta), ryhmäpoikkeusta sovelletaan myös sopimuksiin, joissa lisenssinsaaja velvoitetaan tuottamaan sopimustuotteita vain tietylle asiakkaalle, jotta kyseiselle asiakkaalle voitaisiin luoda vaihtoehtoinen hankintalähde, riippumatta lisenssisopimuksen kestosta (ks. 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan iii alakohta). On epätodennäköistä, että tämänkaltaiset rajoitukset kuuluisivat 53 artiklan 1 kohdan kiellon piiriin silloin, kun ne sisältyvät keskenään kilpailemattomien yritysten välisiin sopimuksiin.

                  (124)

                  Poikkeus 5: Asetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan iv alakohdan mukaan ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluu myös tukkukaupan tasolla toimivalle lisenssinsaajalle asetettu vaatimus olla myymättä tuotteita loppukäyttäjille eli toisin sanoen myydä vain jälleenmyyjille. Lisenssinantaja voi tällaisella vaatimuksella uskoa lisenssinsaajalle tukkumyyntitehtävän, ja se ei yleensä kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan (64).

                  (125)

                  Poikkeus 6: Asetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan v luetelmakohdan mukaan ryhmäpoikkeuksen piiriin kuuluu myös lisenssinsaajaan kohdistuva vaatimus olla myymättä muille kuin valtuutetuille jakelijoille. Lisenssinantaja voi tämän poikkeuksen turvin vaatia lisenssinsaajaa kuulumaan valikoivaan jakelujärjestelmään. Siinä tapauksessa lisenssinsaajille on kuitenkin 4 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaan annettava lupa myydä tuotteita loppukäyttäjille sekä aktiivisesti että passiivisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mahdollisuutta rajata lisenssinsaajan toiminta tukkumyyntiin 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan iv alakohdassa tarkoitetulla tavalla (ks. edellä 124 kohta). Alueella, jossa lisenssinantaja käyttää valikoivaa jakelujärjestelmää, tätä järjestelmää ei saa yhdistää yksinoikeudellisiin alueisiin tai yksinoikeuteen perustuviin asiakasryhmiin, jos se johtaisi loppukäyttäjille suuntautuvan lisenssinsaajan aktiivisen tai passiivisen myynnin rajoittamiseen, sillä tämä kuuluisi 4 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti vakavimpiin kilpailunrajoituksiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mahdollisuutta kieltää lisenssinsaajaa toimimasta valtuuttamattomalla sijoittautumispaikalla.

                  (126)

                  Ehdot, jotka koskevat lisenssinsaajien toiselle lisenssinsaajalle varatulle yksinoikeudelliselle alueelle tai yksinoikeuteen perustuvalle asiakasryhmälle harjoittaman passiivisen myynnin rajoittamista ja jotka yleensä kuuluvat vakavimpiin kilpailunrajoituksiin, voivat jäädä 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle tiettynä ajanjaksona, jos ne ovat objektiivisesti arvioituna tarpeen suojatun lisenssinsaajan pääsemiseksi uusille markkinoille. Tällaisesta tilanteesta voi olla kyse, kun lisenssinsaajien on tehtävä merkittäviä investointeja tuotantoresursseihin ja myynninedistämistoimiin voidakseen käynnistää toiminnan ja kehittää sitä uusilla markkinoilla. Uuteen lisenssinsaajaan kohdistuvat riskit voivat näin ollen olla huomattavat, erityisesti siksi, että myynninedistämiskustannukset ja tietyn teknologian pohjalta käynnistettävään tuotantoon tarvittaviin resursseihin tehdyt investoinnit ovat usein uponneita, toisin sanoen lisenssinsaajan poistuessa kyseiseltä toimialalta se ei voi käyttää investointia muissa toiminnoissa tai myydä muutoin kuin huomattavalla tappiolla. Lisenssinsaaja voi esimerkiksi olla ensimmäinen yritys, joka tuottaa ja myy uudenlaista tuotetta tai soveltaa ensimmäisenä uutta teknologiaa. Tällaisessa tilanteessa lisenssinsaaja ei useinkaan tekisi lisenssisopimusta, ellei siihen sisältyisi tietyn ajanjakson pituista suojaa muiden lisenssinsaajien (aktiiviselta ja) passiiviselta myynniltä kyseisen lisenssinsaajan myyntialueelle tai sille varatulle asiakasryhmälle. Jos lisenssinsaajan on tehtävä merkittäviä investointeja aloittaakseen toiminnan ja kehittääkseen sitä uusilla markkinoilla, muiden lisenssinsaajien harjoittamaa passiivista myyntiä tällaisella alueella tai tällaiselle asiakasryhmälle koskevat rajoitukset, jotka ovat tarpeen sen varmistamiseksi, että lisenssinsaaja saa takaisin kyseiset investoinnit, eivät kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Useimmiten katsotaan, että enintään kaksi vuotta päivästä, jona kyseinen lisenssinsaaja ensimmäistä kertaa saattoi sopimustuotteen markkinoille yksinoikeudellisella alueellaan tai myi sitä yksinoikeuteen perustuvalle asiakasryhmälleen, riittää lisenssinsaajalle kyseisten investointien takaisin saamiseen. Yksittäistapauksissa lisenssinsaajan pidempi suojajakso voi kuitenkin olla tarpeen, jotta lisenssinsaaja saa takaisin aiheutuneet kulut.

                  (127)

                  Samoin rajoituksella, jolla kaikkia lisenssinsaajia kielletään myymästä tuotteitaan tietyille loppukäyttäjäryhmille, ei välttämättä rajoiteta kilpailua, jos kyseinen rajoitus on objektiivisesti arvioituna tarpeen tuotteen vaarallisuuteen liittyvistä turvallisuus- ja terveyssyistä.

            3.5   Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jätetyt rajoitukset

                  (128)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklassa luetellaan kolme rajoitustyyppiä, joille ei myönnetä ryhmäpoikkeusta ja joiden kilpailunvastaiset ja kilpailua edistävät vaikutukset on sen vuoksi arvioitava tapauskohtaisesti. Asetuksen 5 artiklan tarkoituksena on välttää ryhmäpoikkeuksen soveltaminen sopimuksiin, jotka voivat vähentää innovointihalukkuutta. Asetuksen 5 artiklasta seuraa, että jonkin kyseiseen artiklaan sisältyvän rajoituksen esiintyminen lisenssisopimuksessa ei estä ryhmäpoikkeuksen soveltamista sopimuksen muihin osiin, jos ne voidaan erottaa soveltamisalan ulkopuolelle jäävästä rajoituksesta. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jää vain kyseinen yksittäinen rajoitus, joka on arvioitava tapauskohtaisesti.

         Yksinoikeuden sisältävä takaisinluovutus

                  (129)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohta koskee tilanteita, joissa lisensoituun teknologiaan tehtyihin parannuksiin liittyvät oikeudet luovutetaan tai siirretään takaisin lisenssinantajalle siten, että tämä saa niihin yksinoikeuden (eli lisenssinsaajan tekemää parannusta koskeva yksinoikeuslisenssi takaisin lisenssinantajalle). Ehto, jolla lisenssinsaaja velvoitetaan myöntämään lisenssinantajalle yksinoikeus lisensoidun teknologian parannuksiin tai siirtämään tälle kyseisiin parannuksiin liittyvät oikeudet, vähentää todennäköisesti lisenssinsaajan halukkuutta innovaatiotoimintaan, sillä se estää lisenssinsaajaa hyödyntämästä parannuksia, kuten lisensoimasta niitä kolmansille. Yksinoikeuden sisältävä takaisinluovutus määritellään takaisinluovutukseksi, joka estää lisenssinsaajaa (joka on tässä tapauksessa parannuksen innovoija ja lisenssinantaja) hyödyntämästä parannusta (joko omaa tuotantoaan varten tai lisensoitavaksi edelleen kolmansille). Tilanne on sama silloin, kun parannus koskee samaa sovellusta kuin lisensoitu teknologia tai kun lisenssinsaaja kehittää uusia lisensoidun teknologian sovelluksia. Tällaiset velvollisuudet eivät 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan kuulu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan.

                  (130)

                  Asetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltaminen ei riipu siitä, maksaako lisenssinantaja korvauksen saamastaan parannuksesta tai yksinoikeuslisenssistä. Tällaisen korvauksen olemassaololla ja suuruudella saattaa kuitenkin olla merkitystä arvioitaessa sopimuksia tapauskohtaisesti 53 artiklan nojalla. Jos takaisinluovutus tapahtuu korvausta vastaan, velvollisuus ei yhtä todennäköisesti vähennä lisenssinsaajan innovointihalukkuutta. Arvioitaessa yksinoikeuden sisältävää takaisinluovutusta ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolella on otettava huomioon myös lisenssinantajan markkina-asema teknologiamarkkinoilla. Mitä vahvempi asema lisenssinantajalla on, sitä todennäköisemmin yksinoikeuden sisältävää takaisinluovutusta koskevat velvollisuudet vaikuttavat rajoittavasti innovaatiokilpailuun. Mitä vahvempi asema lisenssinantajan teknologialla on, sitä tärkeämpää on, että lisenssinsaajasta voi kehittyä merkittävä innovaatioiden lähde ja tulevaisuuden kilpailija. Takaisinluovutusta koskevien velvollisuuksien kielteiset vaikutukset voivat korostua myös tällaisia velvollisuuksia sisältävien lisenssisopimusten rinnakkaisissa verkostoissa. Jos saatavilla olevia teknologioita hallitsee rajallinen määrä lisenssinantajia, jotka asettavat lisenssinsaajille velvollisuuksia yksinoikeudelliseen takaisinluovutukseen, kilpailunvastaisten vaikutusten riski on suurempi kuin silloin, kun teknologioita on paljon ja kun vain osa niistä on lisensoitu yksinoikeudellisin takaisinluovutusehdoin.

                  (131)

                  Velvollisuudet, jotka koskevat takaisinluovutusta ilman yksinoikeutta, kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisen ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan. Näin on myös silloin, kun ne eivät ole vastavuoroisia, eli ne on asetettu vain lisenssinsaajalle, sekä silloin, kun lisenssinantajalla on sopimuksen mukaan oikeus jakaa parannukset edelleen muille lisenssinsaajille. Yksipuolinen takaisinluovutusta koskeva velvollisuus voi edistää uuden teknologian levittämistä, kun lisenssinantaja saa vapaasti määritellä, luovuttaako se omat parannuksensa lisenssinsaajille ja jos luovuttaa, missä määrin. Jakamista koskeva ehto voi sekin edistää teknologian levittämistä varsinkin, jos kukin lisenssinsaaja tietää sopimushetkellä olevansa tasa-arvoisessa asemassa muiden lisenssinsaajien kanssa tuotannossa käyttämänsä teknologian osalta.

                  (132)

                  Mainituilla velvollisuuksilla, jotka koskevat takaisinluovutusta ilman yksinoikeutta, voi olla innovaatiotoimintaan kohdistuvia kielteisiä vaikutuksia kilpailijoiden välisessä ristiinlisensoinnissa silloin, kun takaisinluovutusta koskevaan vastavuoroiseen velvollisuuteen on liitetty molemmille sopimuspuolille asetettu velvollisuus jakaa omaan teknologiaansa tekemänsä parannukset toisen sopimuspuolen kanssa. Kaikkien parannusten jakaminen kilpailijoiden välillä voi estää kutakin kilpailijaa saavuttamasta kilpailuetumatkaa muihin kilpailijoihin nähden (ks. myös jäljempänä 241 kohta). Sopimuspuolia ei kuitenkaan todennäköisesti estetä saavuttamasta kilpailuetumatkaa toisiinsa nähden silloin, kun lisenssillä pyritään tarjoamaan molemmille sopimuspuolille mahdollisuus oman teknologiansa kehittämiseen ja kun lisenssi ei johda siihen, että sopimuspuolet päätyvät käyttämään tuotesuunnittelussaan samaa teknologiapohjaa. Näin on silloin, kun lisenssin tarkoituksena on pikemminkin tuotesuunnitteluun liittyvän vapauden varmistaminen kuin lisenssinsaajan teknologiapohjan parantaminen.

         Kiistämisen kieltämistä koskevat lausekkeet ja irtisanomislausekkeet

                  (133)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa määritelty poikkeuksen ulkopuolelle jäävä rajoitus koskee kiistämisen kieltäviä lausekkeita eli suoraa tai välillistä velvollisuutta olla kiistämättä lisenssinantajan immateriaalioikeuksien pätevyyttä. Tämä ei kuitenkaan vaikuta yksinoikeuslisenssin tapauksessa lisenssinantajan oikeuteen irtisanoa teknologiansiirtosopimus, jos lisenssinsaaja kiistää jonkin lisensoidun teknologiaoikeuden pätevyyden.

                  (134)

                  Kiistämisen kieltämistä koskevat lausekkeet on suljettu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle, koska lisenssinsaajat pystyvät usein parhaiten arvioimaan, onko immateriaalioikeus mitätön. Mitättömistä immateriaalioikeuksista olisi päästävä eroon immateriaalioikeuden suojaa koskevien periaatteiden mukaisesti, jotta kilpailu ei vääristyisi. Mitättömät immateriaalioikeudet tukahduttavat innovaatiotoimintaa eivätkä edistä sitä. Kiistämisen kieltävät sopimusehdot kuuluvat todennäköisesti 53 artiklan 1 kohdan kiellon piiriin, jos lisensoitu teknologia on arvokasta ja luo siksi kilpailullisen haitan yrityksille, joita estetään käyttämästä sitä tai jotka voivat käyttää sitä vain rojaltien maksua vastaan. Tällaisissa tapauksissa on epätodennäköistä, että 53 artiklan 3 kohdan edellytykset täyttyvät. Jos lisensoitu teknologia kuitenkin liittyy teknisesti vanhentuneeseen prosessiin, jota lisenssinsaaja ei enää käytä, tai jos lisenssi myönnetään ilmaiseksi, kilpailua ei rajoiteta (65). Sovittelusopimuksiin sisältyviä kiistämisen kieltäviä ehtoja käsitellään jäljempänä 242 ja 243 kohdassa.

                  (135)

                  Lauseke, joka velvoittaa lisenssinsaajan olemaan kiistämättä teknologiaoikeuksien omistajuutta, ei yleensä rajoita kilpailua 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Riippumatta siitä, omistaako lisenssinantaja teknologiaoikeudet vai ei, lisenssinsaajan ja minkä tahansa muun osapuolen on joka tapauksessa saatava teknologian lisenssi voidakseen hyödyntää sitä, joten kilpailuun ei yleensä kohdistuisi vaikutusta (66).

                  (136)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa myös jätetään ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle muiden kuin yksinoikeuslisenssien tapauksessa lisenssinantajan oikeus irtisanoa sopimus, jos lisenssinsaaja kiistää lisenssinantajalla ETAssa olevien immateriaalioikeuksien pätevyyden. Tällaisella irtisanomisoikeudella voi olla sama vaikutus kuin kiistämisen kieltämistä koskevalla lausekkeella erityisesti, jos lisenssinantajan teknologian vaihtaminen toiseen johtaisi lisenssinsaajan merkittäviin tappioihin (esimerkiksi kun lisenssinsaaja on jo investoinut tietyntyyppisiin koneisiin tai laitteisiin, joita ei voida käyttää toiseen teknologiaan perustuvassa tuotannossa) tai jos lisenssinantajan teknologia on välttämätön tuotannontekijä lisenssinsaajan tuotannossa. Esimerkiksi standardin soveltamisen kannalta olennaisten patenttien tapauksessa standardin mukaista tuotetta tuottavan lisenssinsaajan on välttämätöntä käyttää kaikkia kyseiseen standardiin liittyviä patentteja. Tällöin asiaankuuluvien patenttien pätevyyden kiistäminen voi johtaa merkittäviin tappioihin, jos teknologiansiirtosopimus irtisanotaan. Jos lisenssinantajan teknologia ei ole standardin soveltamisen kannalta olennaista, mutta sillä on merkittävä markkina-asema, kiistäminen on myös erittäin epätodennäköistä, koska lisenssinsaajan on vaikea löytää kannattavaa vaihtoehtoista teknologiaa lisensoitavaksi. Kysymystä siitä, olisivatko lisenssinsaajan voittojen menetykset merkittäviä ja vähentäisivätkö ne siis sen vuoksi huomattavasti sen kannustimia kiistämiseen, olisi arvioitava tapauskohtaisesti.

                  (137)

                  Edellä 136 kohdassa kuvatuissa tapauksissa lisenssinsaaja jättäisi ehkä kiistämättä immateriaalioikeuden pätevyyden, jos riskinä olisi lisenssisopimuksen irtisanominen. Nämä riskit ovat paljon suurempia kuin rojaltien maksamista koskevat velvoitteet. Olisi kuitenkin myös huomattava, että muissa tilanteissa irtisanomislauseke ei usein vähennä merkittävästi kannustimia kiistämiseen, ja sen vuoksi sen vaikutus ei ole samanlainen kuin kiistämisen kieltämistä koskevalla lausekkeella.

                  (138)

                  On yleisen edun mukaista lisätä lisenssinantajan kannustimia myöntää lisenssejä siten, ettei sen ole pakko jatkaa yhteistyötä sellaisen lisenssinsaajan kanssa, joka kiistää lisenssisopimuksen sisällön. Tämä yleinen etu on suhteutettava siihen, että on myös yleisen edun mukaista poistaa kaikki taloudellisen toiminnan esteet, jotka voivat olla seurausta immateriaalioikeuden myöntämisestä väärin perustein (67). Näiden etujen suhteuttamisessa olisi otettava huomioon se, täyttääkö lisenssinsaaja kaikki sopimuksen mukaiset velvoitteet kiistämisen aikaan, erityisesti velvollisuuden maksaa sovitut rojaltit.

                  (139)

                  Yksinoikeuslisenssien tapauksessa on epätodennäköisempää, että irtisanomislausekkeet aiheuttavat kilpailun vastaisia vaikutuksia. Kun lisenssi on myönnetty, lisenssinantaja voi olla erityisessä riippuvuussuhteessa, sillä lisenssinsaajasta tulee sen ainoa tulonlähde kyseisten lisensoitujen teknologiaoikeuksien osalta, jos rojaltit riippuvat lisensoituihin teknologiaoikeuksiin perustuvasta tuotannosta, mikä on usein tehokas tapa järjestää rojaltimaksut. Tällöin kannustimet innovointiin ja lisensointiin voivat heikentyä, jos esimerkiksi lisenssinantaja lukkiutuisi sopimukseen yksinoikeuslisenssin haltijan kanssa, joka ei enää panosta merkittävästi lisensoitujen teknologiaoikeuksien perusteella tuotetun (tuotettavan) tuotteen kehittämiseen, tuotantoon ja markkinointiin (68). Tämän vuoksi teknologiansiirtoa koskevalla ryhmäpoikkeusasetuksella myönnetään poikkeus yksinoikeuteen perustuvien lisenssisopimusten irtisanomislausekkeille siinä määrin kuin ne täyttävät myös muut ryhmäpoikkeuksen edellytykset, kuten noudattavat markkinaosuusrajoja. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolisissa tilanteissa on tehtävä tapauskohtainen arviointi, jossa on otettava huomioon edellä 138 kohdassa kuvaillut eri edut.

                  (140)

                  Valvontaviranomainen suhtautuu lisäksi myönteisemmin kiistämisen kieltäviin lausekkeisiin ja irtisanomislausekkeisiin, jotka koskevat taitotietoa, kun lisensoidun taitotiedon saaminen takaisin on sen paljastuttua todennäköisesti mahdotonta tai erittäin vaikeaa. Tällöin ehdolla, jolla lisenssinsaajaa kielletään kiistämästä lisensoitua taitotietoa, edistetään uuden teknologian levittämistä, etenkin koska heikommat lisenssinantajat voivat sen ansiosta myöntää lisenssejä itseään vahvemmille lisenssinsaajille ilman pelkoa siitä, että lisenssinsaaja kiistää taitotiedon saatuaan sen haltuunsa. Näin ollen ainoastaan taitotietoa koskevat kiistämisen kieltävät lausekkeet ja irtisanomislausekkeet kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan.

         Lisenssinsaajan oman teknologian hyödyntämisen tai kehittämisen rajoittaminen (keskenään kilpailemattomien osapuolten välillä)

                  (141)

                  Kun kyse on keskenään kilpailemattomien osapuolten välisestä sopimuksesta, asetuksen 5 artiklan 2 kohdan mukaan ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jäävät keskenään kilpailemattomien osapuolten välisissä sopimuksissa asetetut suorat tai välilliset vaatimukset, joilla rajoitetaan lisenssinsaajan mahdollisuuksia hyödyntää omia teknologiaoikeuksiaan tai sopimuspuolten oikeutta tehdä tutkimus- ja kehitystyötä, ellei tällainen rajoitus ole välttämätön sen varmistamiseksi, ettei lisensoitua taitotietoa paljasteta kolmansille. Tämä edellytys on sisällöltään sama kuin vakavimpia kilpailunrajoituksia kilpailijoiden välisissä sopimuksissa koskeva 4 artiklan 1 kohdan d alakohta, jota on käsitelty näiden suuntaviivojen 115 ja 116 kohdassa. Keskenään kilpailemattomien osapuolten välisten sopimusten kohdalla ei kuitenkaan voida katsoa, että kyseiset rajoitukset vaikuttavat yleisesti ottaen kielteisesti kilpailuun tai että 53 artiklan 3 kohdassa asetetut edellytykset eivät täyty (69). Sopimukset on tämän vuoksi arvioitava tapauskohtaisesti.

                  (142)

                  Keskenään kilpailemattomien osapuolten välisten sopimusten kohdalla lisenssinsaaja ei yleensä omista kilpailevaa teknologiaa. Sellaisia tapauksia saattaa kuitenkin esiintyä, joissa sopimuspuolia ei pidetä kilpailijoina ryhmäpoikkeuksen soveltamisen kannalta, vaikka lisenssinsaaja omistaakin kilpailevaa teknologiaa. Näin voi olla esimerkiksi silloin, kun lisenssinsaaja omistaa tietyn teknologian, mutta ei myönnä siihen lisenssejä eikä lisenssinantaja ole todellinen tai mahdollinen toimittaja tuotemarkkinoilla. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisen kannalta sopimuspuolet eivät tällöin ole kilpailijoita teknologiamarkkinoilla eivätkä tuotantoketjun loppupään tuotemarkkinoilla (70). Tällaisissa tapauksissa on tärkeää varmistaa, että lisenssinsaajan mahdollisuuksia hyödyntää omaa teknologiaansa ja kehittää sitä edelleen ei rajoiteta. Kyseinen teknologia aiheuttaa markkinoilla kilpailupainetta, joka olisi säilytettävä. Tällaisessa tapauksessa ehtoja, joilla rajoitetaan lisenssinsaajan oman teknologiaoikeuksien käyttöä tai omaa tutkimus- ja kehitystoimintaa, pidetään yleensä kilpailua rajoittavina ehtoina, jotka eivät täytä 53 artiklan 3 kohdan edellytyksiä. Jos lisenssinsaaja on velvollinen maksamaan rojalteja sekä lisensoidulla teknologialla että omalla teknologiallaan tuottamistaan tuotteista, tämä yleensä rajoittaa lisenssinsaajan mahdollisuuksia hyödyntää omaa teknologiaansa. Tällainen velvollisuus ei näin ollen yleensä kuulu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan.

                  (143)

                  Tapauksissa, joissa lisenssinsaaja ei omista kilpailevaa teknologiaa tai ei ole jo kehittämässä tällaista teknologiaa, sopimuspuolille asetettu velvollisuus olla tekemättä itsenäistä tutkimus- ja kehitystyötä voi olla kilpailua rajoittava silloin, kun teknologioita on saatavilla vain muutama. Tällöin sopimuspuolet saattavat olla merkittäviä (mahdollisia) innovaation lähteitä markkinoilla. Näin on etenkin silloin, kun sopimuspuolilla on hallussaan tarvittavat resurssit ja taidot jatkotutkimuksen ja kehitystyön tekemiseksi. Siinä tapauksessa 53 artiklan 3 kohdan edellytykset eivät todennäköisesti täyty. Kun sen sijaan teknologioita on saatavilla muutamia ja kun sopimuspuolten hallussa ei ole erityisiä resursseja ja taitoja, tutkimus- ja kehitystyöhön kohdistuva rajoitus jää todennäköisesti 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle, koska sillä ei ole tuntuvaa kilpailua rajoittavaa vaikutusta tai se täyttää 53 artiklan 3 kohdan edellytykset. Rajoitus voi edistää uuden teknologian levitystä siten, että lisenssinantaja saa takeet siitä, ettei lisenssinsaaja luo uutta kilpailua, ja että lisenssinsaajaa kannustetaan keskittymään lisensoidun teknologian hyödyntämiseen ja kehittämiseen. Lisäksi 53 artiklan 1 kohtaa sovelletaan vain silloin, kun sopimuksella vähennetään kannustimia, jotka saavat lisenssinsaajan parantamaan ja hyödyntämään omaa teknologiaansa. Näin ei todennäköisesti ole esimerkiksi silloin, kun lisenssinantajalla on oikeus irtisanoa lisenssisopimus heti, kun lisenssinsaaja alkaa valmistaa tuotteita oman kilpailevan teknologiansa pohjalta. Tämä oikeus ei vähennä lisenssinsaajan kannustimia innovointiin, sillä sopimus voidaan irtisanoa vasta, kun on kehitetty kaupallisesti kannattava teknologia, jonka pohjalta tuotetut tuotteet ovat valmiita markkinoille saatettaviksi.

            3.6   Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisen peruuttaminen ja soveltamatta jättäminen

      3.6.1   Peruuttamismenettely

                  (144)

                  Valvontaviranomainen ja EFTA-valtioiden kilpailuviranomaiset voivat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 6 artiklan mukaan peruuttaa ryhmäpoikkeuksen soveltamisesta johtuvan edun yksittäiseltä sopimukselta, jolla on todennäköisesti kilpailun vastaisia vaikutuksia (huomioon otetaan sekä todelliset että mahdolliset vaikutukset) ja joka ei ole 53 artiklan 3 kohdan edellytysten mukainen. EFTA-valtioiden kilpailuviranomaisten valtuudet peruuttaa ryhmäpoikkeuksen soveltamisesta johtuva etu rajoittuvat tapauksiin, joissa merkitykselliset maantieteelliset markkinat eivät ylitä kyseisen EFTA-valtion aluetta.

                  (145)

                  ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdassa määritellyt neljä edellytystä ovat kumulatiivisia, ja niiden on kaikkien täytyttävä, jotta poikkeussääntöä voidaan soveltaa (71). Ryhmäpoikkeus voidaan näin ollen peruuttaa, jos yksi tai useampi neljästä edellytyksestä jää yksittäisessä sopimuksessa täyttymättä.

                  (146)

                  Kun peruuttamismenettelyä sovelletaan, peruuttavan viranomaisen tehtävänä on osoittaa, että sopimus kuuluu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan ja että sopimus ei täytä kaikkia 53 artiklan 3 kohdan neljää edellytystä. Kun otetaan huomioon, että peruuttaminen merkitsee, että sopimus rajoittaa kilpailua 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja että se ei täytä 53 artiklan 3 kohdan edellytyksiä, peruuttamiseen liittyy välttämättä pöytäkirjassa 4 olevan II luvun 5, 7 tai 9 artiklaan perustuva kielteinen päätös.

                  (147)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 6 artiklan mukaan peruuttaminen voi olla perusteltua etenkin seuraavissa tilanteissa:

                              a)

                              kolmansien hallussa olevan teknologian pääsy markkinoille rajoittuu esimerkiksi seurauksena samankaltaisten rajoittavien sopimusten, joissa kielletään lisenssinsaajia käyttämästä kolmansien osapuolten teknologiaa, rinnakkaisten verkostojen kumulatiivisesta vaikutuksesta;

                              b)

                              mahdollisten lisenssinsaajien pääsy markkinoille rajoittuu esimerkiksi seurauksena samankaltaisten rajoittavien sopimusten, joissa kielletään lisenssinantajia myöntämästä lisenssejä muille lisenssinsaajille, rinnakkaisten verkostojen kumulatiivisesta vaikutuksesta tai koska ainoa teknologian omistaja, joka on valmis lisensoimaan merkitykselliset teknologiaoikeudet, myöntää yksinoikeuslisenssin lisenssinsaajalle, joka jo toimii tuotemarkkinoilla korvaavien teknologiaoikeuksien avulla. Jotta teknologiaoikeuksia voidaan pitää merkityksellisinä, niiden on oltava sekä teknisesti että liiketaloudellisesti korvaavia, jotta lisenssinsaaja voi toimia aktiivisesti merkityksellisillä tuotemarkkinoilla.

                  (148)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 ja 5 artiklalla, joissa säädetään vakavimpien kilpailunrajoitusten ja ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jäävien rajoitusten luettelosta, pyritään varmistamaan, että ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluvat sopimukset eivät vähennä kannustimia innovointiin, viivytä teknologian levittämistä eivätkä rajoita aiheettomasti lisenssinantajan ja lisenssinsaajan välistä tai lisenssinsaajien välistä kilpailua. Vakavimpien kilpailunrajoitusten luettelossa ja poikkeuksen ulkopuolelle jäävien rajoitusten luettelossa ei kuitenkaan oteta huomioon lisenssisopimusten kaikkia mahdollisia vaikutuksia. Ryhmäpoikkeuksessa ei etenkään oteta huomioon lisenssisopimusten verkostoon sisältyvien samankaltaisten rajoitusten kumulatiivisia vaikutuksia. Lisenssisopimukset voivat johtaa kolmansien osapuolten sulkemiseen markkinoilta sekä lisenssinantajan tasolla että lisenssinsaajan tasolla. Muiden lisenssinantajien sulkeminen markkinoilta voi johtua sellaisista lisenssisopimuksista muodostuvan verkoston kumulatiivisista vaikutuksista, joissa lisenssinsaajia kielletään hyödyntämästä kilpailevia teknologioita, mikä johtaa muiden (mahdollisten) lisenssinantajien sulkemiseen markkinoilta. Lisenssinantajien sulkemisesta markkinoilta on todennäköisesti kyse silloin, kun rajoittavat sopimukset estävät useimpia markkinoilla olevia yrityksiä, jotka voisivat (todellisuudessa) saada kilpailevan lisenssin, hankkimasta sitä, ja joissa mahdolliset lisenssinsaajat kohtaavat suhteellisen suuria esteitä pyrkiessään markkinoille. Muiden lisenssinsaajien sulkeminen markkinoilta voi johtua sellaisten lisenssisopimusten kumulatiivisista vaikutuksista, joissa kielletään lisenssinantajia myöntämästä lisenssiä muille lisenssinsaajille ja joilla näin estetään mahdollisia lisenssinsaajia saamasta käyttöönsä tarvittavaa teknologiaa. Markkinoilta sulkemista käsitellään tarkemmin 4.2.2 ja 4.2.7 jaksossa. Valvontaviranomainen peruuttaa todennäköisesti ryhmäpoikkeuksesta johtuvan edun myös silloin, kun merkittävä määrä keskenään kilpailevien teknologioiden lisenssinantajia edellyttää yksittäisissä lisenssisopimuksissa lisenssinsaajiltaan, että myös niille tarjotaan muiden lisenssinantajien kanssa sovitut edullisemmat ehdot.

            3.6.2   Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta jättäminen

                  (149)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta jättämistä koskeva erityismenettely EFTA-valtioissa on määritelty ryhmäpoikkeusasetuksen, sellaisena kuin se on sisällytettynä ETA-sopimukseen, 7 artiklan 2 kohdassa. Komissio voi olla soveltamatta teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta, kun asiasta on säädetty EU:n jäsenvaltioille osoitetulla asetuksella. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 7 artiklan 2 kohdassa valvontaviranomaiselle annetaan mahdollisuus antaa suositus, jonka mukaan kyseistä ryhmäpoikkeusasetusta ei sovelleta kyseisiin markkinoihin liittyviä erityisiä rajoituksia sisältäviin teknologiansiirtosopimuksiin silloin, kun samankaltaisten sopimusten rinnakkaiset verkostot kattavat yli 50 prosenttia merkityksellisistä markkinoista EFTA-valtioissa. Suositus on osoitettu niille EFTA-valtioille, jotka muodostavat kyseiset merkitykselliset markkinat. Sen jälkeen kun valvontaviranomainen on antanut 7 artiklan mukaisen suosituksen, EFTA-valtioilla on kolme kuukautta aikaa ilmoittaa valvontaviranomaiselle, hyväksyvätkö ne suosituksen. Jos EFTA-valtio ei vastaa suositukseen, sen katsotaan hyväksyneen sen. Jos EFTA-valtio hyväksyy tai sen katsotaan hyväksyvän suosituksen, EFTA-valtion on pantava suositus täytäntöön kolmen kuukauden kuluessa päivästä, jona se annettiin (72).

                  (150)

                  Kun valvontaviranomainen peruuttaa teknologiansiirtoa koskevasta ryhmäpoikkeusasetuksesta johtuvan edun 6 artiklan nojalla, se edellyttää valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 4 olevan II luvun 7 tai 9 artiklan mukaisen päätöksen tekemistä. Sen sijaan valvontaviranomaisen annettua suosituksen ja EFTA-valtioiden hyväksyttyä sen teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 7 artiklan mukaisen ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättämisen vaikutuksena on pelkästään poistaa kyseisen ryhmäpoikkeusasetuksen tuottama etu asianomaisten rajoitusten ja markkinoiden osalta ja palauttaa tilanne, jossa ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 ja 3 kohtaa sovelletaan täysimääräisesti. Kun ryhmäpoikkeusta ei sovelleta tietyillä markkinoilla tiettyjä rajoituksia sisältäviin sopimuksiin, yksittäisiin sopimuksiin sovelletaan 53 artiklaa asiaan liittyvän EFTAn tuomioistuimen ja unionin tuomioistuinten oikeuskäytännön ja EFTAn valvontaviranomaisen tiedonantojen ja aiempien päätösten perusteella. Tarvittaessa valvontaviranomainen tekee yksittäisessä asiassa päätöksen, josta voi olla apua kaikille kyseisillä markkinoilla toimiville yrityksille.

                  (151)

                  Laskettaessa sitä, kattavatko verkostot 50 prosenttia markkinoista, on otettava huomioon kukin yksittäinen lisenssisopimusten verkosto, joka sisältää samankaltaisia vaikutuksia markkinoihin aiheuttavia rajoituksia tai rajoitusten yhdistelmiä.

                  (152)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 7 artikla ei velvoita valvontaviranomaista toimimaan aina, kun 50 prosentin kattavuusraja ylittyy. Yleensä soveltamatta jättäminen on tarpeen, jos pääsy tietyille markkinoille tai kilpailu niillä todennäköisesti rajoittuu tuntuvasti. Arvioidessaan tarvetta soveltaa 7 artiklaa valvontaviranomainen harkitsee, olisiko yksittäinen peruuttaminen tarkoituksenmukaisempi keino korjata tilanne. Tämä riippuu erityisesti kumulatiiviseen vaikutukseen markkinoilla myötävaikuttavien kilpailevien yritysten määrästä tai siitä, kuinka moniin maantieteellisiin markkinoihin vaikutus kohdistuu EFTA-valtioiden alueella.

                  (153)

                  Jokaisessa 7 artiklan nojalla annetussa suosituksessa on selvästi määriteltävä sen soveltamisala. Tämä merkitsee ensinnäkin sitä, että valvontaviranomaisen on määriteltävä merkitykselliset tuotemarkkinat ja maantieteelliset markkinat, sekä toiseksi sitä, että sen on yksilöitävä se lisenssisopimuksissa esiintyvä rajoitustyyppi, jonka kohdalla teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ei enää sovelleta. Viimeksi mainitun tekijän osalta valvontaviranomainen voi mukauttaa suosituksensa soveltamisalaa sen mukaan, mihin kilpailuongelmaan se haluaa puuttua. Esimerkiksi vaikka kaikki keskenään kilpailemattomien yritysten välisten sopimusten rinnakkaiset verkostot otetaan huomioon laskettaessa 50 prosentin markkinaosuutta, valvontaviranomainen voi siitä huolimatta rajata suosituksen soveltamisalaan vain sellaiset keskenään kilpailemattomien yritysten asettamat velvoitteet, joiden voimassaolo ylittää tietyn ajan. Näin lyhytkestoiset sopimukset tai vähemmän rajoittavat sopimukset voidaan jättää säädöksen vaikutusten ulottumattomiin sen vuoksi, että tällaisilla rajoituksilla on vähemmässä määrin markkinoilta sulkevia vaikutuksia. Valvontaviranomainen voi tarvittaessa myös antaa ohjeita määrittelemällä tietyssä markkinatilanteessa sovellettavan markkinaosuustason, jonka alapuolella yrityksen ei katsota edistävän merkittävästi kumulatiivista markkinoita sulkevaa vaikutusta. Kun yksittäisen lisenssinantajan lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden markkinaosuus on alle viisi prosenttia, kyseistä teknologiaa koskevan sopimuksen tai sopimusten verkoston ei yleensä katsota lisäävän merkittävästi kumulatiivista markkinoita sulkevaa vaikutusta (73).

                  (154)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta jättämistä koskeva vähintään kuuden kuukauden siirtymäkausi, joka valvontaviranomaisen on suosituksen 7 artiklan 2 kohdan mukaan asetettava, antaa asianomaisille yrityksille mahdollisuuden muuttaa sopimuksiaan siten, että niissä otetaan huomioon kyseisen ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta jättäminen. Valvontaviranomainen katsoo, että siirtymäkauden olisi alettava päivästä, jona kohteena oleva EFTA-valtio toteuttaa kansalliset täytäntöönpanotoimenpiteet.

                  (155)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta jättämistä koskeva suositus ja kansalliset täytäntöönpanotoimet eivät vaikuta kyseisen ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluneiden sopimusten asemaan ennen kansallisten täytäntöönpanotoimien voimaantuloa.

            4.   ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN 1 KOHDAN JA 53 ARTIKLAN 3 KOHDAN SOVELTAMINEN RYHMÄPOIKKEUSASETUKSEN SOVELTAMISALAN ULKOPUOLELLA

      4.1   Arvioinnin yleiset puitteet

                  (156)

                  Sopimukset, jotka eivät kuulu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan esimerkiksi siksi, että markkinaosuusrajat ylittyvät, tai siksi, että sopimuspuolia on enemmän kuin kaksi, arvioidaan tapauskohtaisesti. Sopimukset, jotka eivät rajoita kilpailua 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla tai täyttävät 53 artiklan 3 kohdan edellytykset, ovat päteviä ja toimeenpanokelpoisia. On syytä muistaa, ettei ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuulumattomien sopimusten oleteta olevan lainvastaisia, ellei niihin sisälly vakavimpia kilpailunrajoituksia. Varsinkaan markkinaosuusrajojen ylittyminen ei yksin riitä perusteeksi olettaa, että 53 artiklan 1 kohtaa sovelletaan. Tällöin tarvitaan aina suuntaviivoissa esitettyjen periaatteiden mukaista tapauskohtaista arviointia.

         Ryhmäpoikkeusta sovelletaan, jos on riittävästi riippumattomien tahojen hallinnassa olevaa teknologiaa

                  (157)

                  Jotta voitaisiin lisätä ennustettavuutta silloinkin, kun teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ei sovelleta, ja jotta yksityiskohtainen arviointi voitaisiin rajoittaa tapauksiin, jotka todennäköisesti aiheuttavat todellisia kilpailuongelmia, valvontaviranomainen katsoo, että 53 artiklaa ei todennäköisesti rikota silloin, kun vakavimpia kilpailunrajoituksia ei ole ja kun sopimuspuolten hallinnassa olevien teknologioiden lisäksi voidaan osoittaa vähintään neljä riippumattomien tahojen hallinnassa olevaa teknologiaa, joilla lisensoitu teknologia voidaan korvata siten, että käyttäjälle aiheutuvat kustannukset säilyvät vastaavina. Arvioitaessa, voidaanko kyseisillä teknologioilla korvata lisensoitu teknologia riittävässä määrin, on otettava huomioon kyseisten teknologioiden suhteellinen kaupallinen vahvuus. Teknologian aiheuttama kilpailupaine on merkitykseltään vähäinen silloin, kun teknologia ei tarjoa kaupallisesti kannattavaa vaihtoehtoa lisensoidulle teknologialle. Esimerkiksi silloin, kun kuluttajat suosivat markkinoilla esiintyvien verkostovaikutusten vuoksi selkeästi tuotteita, jotka sisältävät lisensoitua teknologiaa, muut markkinoilla jo olevat tai markkinoille todennäköisesti kohtuullisen ajan kuluessa tulevat teknologiat eivät välttämättä tarjoa todellista vaihtoehtoa ja aiheuttavat tämän vuoksi vain vähäistä kilpailupainetta.

                  (158)

                  Se, että sopimus ei kuulu 157 kohdassa kuvaillun poikkeuksen soveltamisalaan, ei tarkoita sitä, että se kuuluu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan tai että sen kuuluessa kyseisen kohdan soveltamisalaan se ei täytä 53 artiklan 3 kohdassa määrättyjä edellytyksiä. Kuten teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisella markkinaosuusrajaan perustuvalla ryhmäpoikkeuksella myös tässä tarkastellulla lisäpoikkeuksella luodaan ainoastaan oletus, jonka mukaan sopimus ei ole kielletty 53 artiklan nojalla. Kun ryhmäpoikkeusta ei sovelleta, sopimukset on arvioitava tapauskohtaisesti noudattamalla näissä suuntaviivoissa vahvistettuja periaatteita.

            4.1.1   Merkitykselliset tekijät

                  (159)

                  Kun 53 artiklan 1 kohtaa sovelletaan yksittäisiin tapauksiin, on otettava asianmukaisesti huomioon kilpailun toimintaperiaatteet kyseisillä markkinoilla. Erityisesti seuraavat tekijät ovat tässä suhteessa merkityksellisiä:

                              a)

                              sopimuksen luonne

                              b)

                              sopimuspuolten markkina-asema

                              c)

                              kilpailijoiden markkina-asema

                              d)

                              ostajien markkina-asema merkityksellisillä markkinoilla

                              e)

                              markkinoille tulon esteet ja

                              f)

                              markkinoiden kypsyys.

                  (160)

                  Yksittäisten tekijöiden merkitys voi vaihdella tapauskohtaisesti ja riippuu aina kaikista muista tekijöistä. Esimerkiksi sopimuspuolten suuri markkinaosuus on usein selvä merkki markkinavoimasta, mutta jos markkinoille pääsyn esteet ovat pieniä, se ei ehkä viittaakaan markkinavoimaan. Yksittäisten tekijöiden merkityksestä ei tämän vuoksi voida antaa täsmällisiä sääntöjä.

                  (161)

                  Teknologiansiirtosopimuksia voidaan tehdä eri muodoissa. Sopimuksen luonteen arviointi on sen vuoksi tärkeää sopimuspuolten välisen kilpailusuhteen ja sopimuksen sisältämien rajoitusten määrittelemiseksi. Viimeksi mainittu tehtävä edellyttää sopimuksessa esitettyjen ehtojen lisäksi myös muiden asioiden huomioon ottamista. Välillisiä rajoituksia voi syntyä tavasta, jolla sopimuspuolet panevat sopimuksen täytäntöön, tai niiden kohtaamista kannustimista.

                  (162)

                  Sopimuspuolten markkina-asema, mukaan lukien kaikki niiden määräysvaltaan tosiasiassa tai oikeudellisesti kuluvat yritykset, antaa viitteitä lisenssinantajan, lisenssinsaajan tai molempien mahdollisesta markkinavoimasta. Mitä suurempi sopimuspuolten markkinaosuus on, sitä enemmän markkinavoimaa ne todennäköisesti saavat. Tämä pitää paikkansa erityisesti silloin, kun markkinaosuus kuvastaa kustannusetuja tai muita kilpailullisia etuja kilpailijoihin nähden. Kilpailuedut voivat johtua esimerkiksi siitä, että kyseinen sopimuspuoli on edelläkävijä markkinoilla, se on keskeisten patenttien haltija tai se käyttää parempaa teknologiaa. Markkinaosuudet ovat kuitenkin aina vain yksi tekijä arvioitaessa markkina-asemaa. Esimerkiksi erityisesti teknologiamarkkinoilla markkinaosuudet eivät välttämättä ole aina hyvä osoitus kyseisen teknologian suhteellisesta vahvuudesta ja markkinaosuusluvut voivat vaihdella huomattavasti laskentamenetelmästä riippuen.

                  (163)

                  Markkinaosuudet ja mahdolliset kilpailuedut ja -haitat otetaan huomioon myös arvioitaessa kilpailijoiden markkina-asemaa. Mitä vahvemmassa asemassa todelliset kilpailijat ovat ja mitä enemmän niitä on, sitä pienempi on riski, että sopimuspuolet pystyvät yksin käyttämään markkinavoimaa. Jos kilpailijoita sen sijaan on melko vähän ja niiden markkina-asemat (koko, kustannukset, T&K-valmiudet yms.) ovat lähestulkoon samanlaiset, tällainen markkinarakenne voi lisätä kilpailunvastaisen yhteistyön vaaraa.

                  (164)

                  Ostajien markkina-asema kertoo siitä, onko yhdellä tai useammalla ostajalla neuvotteluvoimaa. Ensimmäinen merkki neuvotteluvoimasta on ostajan markkinaosuus ostomarkkinoilla. Tämä markkinaosuus kertoo siitä, kuinka merkittävää ostajan kysyntä on mahdollisten toimittajien kannalta. Muut indikaattorit koskevat ostajan asemaa sen omilla jälleenmyyntimarkkinoilla, joilla huomioon otettavia piirteitä ovat muun muassa toimijan jakelupisteiden verkoston maantieteellinen laajuus ja loppukäyttäjillä kyseisen toimijan tuotteista oleva tuotekuva. Joissakin tapauksissa neuvotteluvoima voi estää lisenssinantajaa ja/tai lisenssinsaajaa käyttämästä markkinavoimaa markkinoilla, jolloin se ratkaisee kilpailuongelman, joka olisi syntynyt ilman sitä. Näin tapahtuu erityisesti silloin, kun vahvoilla ostajilla on keinot ja valmiudet tuoda markkinoille uusia toimituslähteitä, jos suhteellisissa hinnoissa tapahtuu pieni mutta pysyvä korotus. Jos vahvat ostajat vain saavat suotuisat ehdot toimittajalta tai yksinkertaisesti siirtävät hinnan nousun asiakkaidensa maksettavaksi, ostajien asema ei ole sellainen, että se voisi estää lisenssinsaajaa käyttämästä markkinavoimaa tuotemarkkinoilla, eikä se tällöin riitä ratkaisemaan kyseisillä markkinoilla syntynyttä kilpailuongelmaa (74).

                  (165)

                  Markkinoille pääsyn esteitä mitataan arvioimalla, missä määrin vakiintuneet yritykset voivat nostaa hintojaan kilpailukykyisen tason yläpuolelle houkuttelematta markkinoille uusia tulijoita. Jos markkinoille pääsyn esteitä ei ole, uusien markkinatoimijoiden helppo ja nopea pääsy markkinoille tekee tällaisista hintojen korotuksista kannattamattomia. Jos uusia todellisia toimijoita, jotka estävät tai haittaavat markkinavoiman käyttämistä, tulee markkinoille yhden tai kahden vuoden kuluessa, markkinoille pääsyn esteitä voidaan pääsääntöisesti pitää vähäisinä.

                  (166)

                  Markkinoille pääsyn esteet voivat aiheutua monenlaisista tekijöistä, kuten mittakaavaeduista ja tuotevarioinnin eduista, kansallisista säädöksistä – etenkin jos niissä säädetään yksinoikeuksista – valtiontuista, tuontitulleista, immateriaalioikeuksista, resurssien omistajuudesta, jos niiden tarjontaa rajoittavat esimerkiksi luonnolliset rajoitukset, välttämättömistä hyödykkeistä, edelläkävijän saamista eduista tai pitkään jatkuneilla tehokkailla myynninedistämistoimilla luodusta kuluttajien merkkiuskollisuudesta. Yritysten tekemät kilpailua rajoittavat sopimukset voivat myös olla markkinoille pääsyn esteitä, jos ne vaikeuttavat markkinoille tuloa ja sulkevat markkinoilta (mahdollisia) kilpailijoita. Markkinoille pääsyn esteitä voi olla tutkimus- ja kehitystyöstä, tuotannosta ja jakelusta koostuvan prosessin kaikissa vaiheissa. Näiden tekijöiden mahdollinen katsominen markkinoille pääsyn esteiksi riippuu etenkin siitä, liittyykö niihin uponneita kustannuksia. Uponneet kustannukset merkitsevät kustannuksia, jotka on maksettava markkinoille pääsemiseksi tai markkinoilla toimimiseksi mutta joita ei saada takaisin, jos markkinoilta poistutaan. Mitä enemmän uponneita kustannuksia on, sitä tarkemmin mahdollisten uusien tulokkaiden on punnittava markkinoille tulon riskejä ja sitä uskottavampia ovat vakiintuneiden markkinatoimijoiden uhkaukset uuteen kilpailuun vastaamisesta, sillä vakiintuneiden yritysten poistuminen markkinoilta on uponneiden kustannusten vuoksi kallista. Markkinoille tulo edellyttää yleensä uponneita kustannuksia, jotka ovat joskus vähäisiä, joskus merkittäviä. Sen vuoksi todellinen kilpailu on yleensä mahdollista kilpailua tehokkaampi arviointikeino, ja sille annetaankin arvioinnissa enemmän painoarvoa.

                  (167)

                  Kypsillä markkinoilla tarkoitetaan markkinoita, jotka ovat olleet olemassa jo jonkin aikaa, joilla käytetty teknologia on hyvin tunnettua ja laajalle levinnyttä eikä muutu kovin usein ja joilla kysyntä on suhteellisen vakaata tai laskevaa. Kilpailurajoitukset aiheuttavat todennäköisemmin kielteisiä vaikutuksia kypsillä markkinoilla kuin dynaamisemmilla markkinoilla.

                  (168)

                  Yksittäisiä rajoituksia arvioitaessa voi olla tarpeen ottaa huomioon myös muita tekijöitä. Tällaisia tekijöitä ovat esimerkiksi kumulatiiviset vaikutukset, jotka johtuvat samankaltaisten sopimusten esiintymisestä markkinoilla, sopimusten kesto, sääntelykehys ja käyttäytyminen, joka voi merkitä tai helpottaa kilpailunvastaista yhteistyötä kuten hintajohtajuutta, hintojen muutoksista ilmoittamista etukäteen ja neuvottelemista ”oikeasta” hinnasta, hintojen jäykkyyttä liiallisen kapasiteetin seurauksena, hintasyrjintää ja aiempaa kilpailunvastaista yhteistyötä.

            4.1.2   Kilpailunrajoituksia sisältävien lisenssisopimusten kielteiset vaikutukset

                  (169)

                  Kilpailunrajoituksia sisältävillä teknologiansiirtosopimuksilla voi olla seuraavanlaisia kielteisiä vaikutuksia markkinoilla käytävään kilpailuun:

                              a)

                              teknologioiden välisen kilpailun väheneminen sellaisten yritysten välillä, jotka toimivat teknologiamarkkinoilla tai kyseisiä teknologioita sisältävien tuotteiden markkinoilla, mukaan luettuna sekä avoimen että sanattoman kilpailunvastaisen yhteistyön helpottuminen;

                              b)

                              kilpailijoiden sulkeminen markkinoilta nostamalla niille aiheutuvia kustannuksia ja rajoittamalla näin niiden mahdollisuuksia saada välttämättömiä tuotannontekijöitä tai asettamalla muuten markkinoille pääsyn esteitä; ja

                              c)

                              teknologian sisäisen kilpailun väheneminen sellaisten yritysten välillä, jotka valmistavat tuotteita samaa teknologiaa hyödyntäen.

                  (170)

                  Teknologiansiirtosopimukset voivat vähentää teknologioiden välistä kilpailua eli sellaisten yritysten välistä kilpailua, jotka myöntävät lisenssejä korvattavissa oleviin teknologioihin tai hyödyntävät niitä tuotannossaan. Näin voi käydä erityisesti silloin, kun asetetaan vastavuoroisia velvoitteita. Jos kilpailijat esimerkiksi siirtävät toisilleen kilpailevia teknologioita ja asettavat vastavuoroisen velvoitteen, jonka mukaan kumpikin sopimuspuoli toimittaa toiselle teknologioihinsa tekemänsä myöhemmät parannukset, ja jos kyseinen sopimus estää jompaakumpaa kilpailijaa saavuttamasta teknologista etumatkaa toiseen nähden, sopimuspuolten välinen innovaatiokilpailu rajoittuu (ks. myös jäljempänä 241 kohta).

                  (171)

                  Kilpailijoiden välinen lisensointi voi myös helpottaa kilpailunvastaista yhteistyötä. Kilpailunvastaisen yhteistyön vaara on erityisen suuri keskittyneillä markkinoilla. Kilpailunvastainen yhteistyö edellyttää, että asianomaisilla yrityksillä on samanlainen käsitys yhteisistä eduistaan ja siitä, miten koordinointimekanismi toimii. Jotta kilpailunvastainen yhteistyö toimisi, yritysten on pystyttävä seuraamaan toistensa markkinakäyttäytymistä ja niillä on oltava käytössään riittävät yhteisestä markkinapolitiikasta poikkeamista ehkäisevät keinot, jotka tarjoavat sopimuspuolille kannustimen kyseisessä politiikassa pitäytymiseen. Lisäksi markkinoille pääsyn esteiden on tällöin oltava niin tehokkaita, että niillä voidaan estää ulkopuolisia tulemasta markkinoille tai laajentamasta toimintaansa markkinoilla. Sopimukset voivat helpottaa kilpailunvastaista yhteistyötä lisäämällä markkinoiden avoimuutta, mahdollistamalla tiettyjen toimintatapojen valvonnan sekä vaikeuttamalla markkinoille pääsyä. Kilpailunvastaista yhteistyötä voidaan poikkeustapauksissa helpottaa myös sellaisin lisenssisopimuksin, joiden tuloksena sopimuspuolten kustannukset merkittävässä määrin yhdenmukaistuvat, sillä yrityksillä, joilla on samanlaiset kustannukset, on todennäköisesti samanlainen näkemys koordinoinnin ehdoista (75).

                  (172)

                  Lisenssisopimukset voivat vaikuttaa teknologioiden väliseen kilpailuun myös estämällä kilpailijoita pääsemästä markkinoille ja laajentamasta toimintaansa. Tällaiset markkinoilta sulkevat vaikutukset voivat johtua rajoituksista, jotka estävät lisenssinsaajia hankkimasta lisenssiä kolmansilta osapuolilta tai jotka vähentävät niiden mahdollisuuksia tehdä niin. Kolmannet osapuolet voidaan sulkea markkinoilta esimerkiksi siten, että vakiintuneet lisenssinantajat asettavat lisenssinsaajille niin tiukkoja kilpailukieltovelvoitteita, ettei kolmansien osapuolten saatavilla ole riittävästi lisenssinsaajia, tai siten, että lisenssinsaajien pääsy markkinoille tehdään vaikeaksi. Korvaavien teknologioiden toimittajat voidaan myös sulkea markkinoilta niin, että riittävän markkinavoiman omaava lisenssinantaja sitoo yhteen eri osia teknologiasta ja myöntää koko pakettia koskevan lisenssin, vaikka paketista tarvitaan vain osa tietyn tuotteen valmistamiseen.

                  (173)

                  Lisenssisopimukset voivat myös vähentää teknologian sisäistä kilpailua eli sellaisten yritysten välistä kilpailua, joiden tuotanto perustuu samaan teknologiaan. Sopimus, jossa lisenssinsaajille asetetaan alueellisia rajoituksia ja jolla niitä estetään myymästä tuotteita toistensa alueilla, vähentää niiden välistä kilpailua. Lisenssisopimukset voivat myös vähentää teknologian sisäistä kilpailua helpottamalla lisenssinsaajien välistä kilpailunvastaista yhteistyötä. Teknologian sisäistä kilpailua vähentävät lisenssisopimukset voivat myös helpottaa kilpailevien teknologioiden omistajien välistä kilpailunvastaista yhteistyötä tai vähentää teknologioiden välistä kilpailua lisäämällä markkinoille pääsyn esteitä.

            4.1.3   Rajoittavien lisenssisopimusten myönteiset vaikutukset ja niiden arviointimenetelmä

                  (174)

                  Jopa rajoittavilla lisenssisopimuksilla on tuottamiensa tehokkuusetujen ansiosta usein myös kilpailua edistäviä vaikutuksia, jotka saattavat olla niiden kilpailunvastaisia vaikutuksia merkittävämpiä. Mahdollisia kilpailua edistäviä vaikutuksia arvioidaan 53 artiklan 3 kohdan perusteella, johon sisältyy poikkeus 53 artiklan 1 kohdan kieltoon. Jotta tätä poikkeusta voidaan soveltaa, lisenssisopimusten on saatava aikaan objektiivisia taloudellisia etuja, kilpailunrajoitusten on oltava välttämättömiä tehokkuusetujen saavuttamiseksi, kuluttajien on saatava kohtuullinen osuus tehokkuuseduista eikä sopimus saa antaa sopimuspuolille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kysymyksessä olevia tuotteita. Yrityksen, joka vetoaa 53 artiklan 3 kohtaan, on osoitettava vakuuttavin perusteluin ja todistein, että edellytykset poikkeuksen saamiseksi täyttyvät (76).

                  (175)

                  Kilpailua rajoittavia sopimuksia arvioidaan 53 artiklan 3 kohdan mukaan siinä konkreettisessa tilanteessa, jossa ne toteutetaan (77), ja tiettynä hetkenä vallitsevien tosiseikkojen perusteella. Arvioinnissa otetaan tämän vuoksi huomioon tosiseikkojen olennaiset muutokset. ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan poikkeussääntöä sovelletaan, kun kaikki neljä edellytystä täyttyvät, ja sen soveltaminen lakkaa, jos kaikki edellytykset eivät enää täyty (78). Sovellettaessa 53 artiklan 3 kohtaa on kuitenkin tarpeen ottaa huomioon sopimuspuolten tekemät uponneet alkuinvestoinnit sekä se, miten paljon aikaa ja millaisten ehtojen täyttymistä vaaditaan investoinnin tekemiseksi ja investointikustannusten takaisin saamiseksi. Ei ole mahdollista soveltaa 53 artiklaa ottamatta huomioon ennakkoinvestointeja ja niihin liittyviä riskejä. Sopimuspuolille aiheutunut riski ja uponneita kustannuksia aiheuttanut investointi, joka on toteutettava sopimuksen täytäntöön panemiseksi, voivat näin ollen johtaa siihen, että sopimus ei kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan tai ei täytä 53 artiklan 3 kohdassa määriteltyjä edellytyksiä investoinnin takaisinsaamisen edellyttämältä ajalta.

                  (176)

                  ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan edellytyksistä ensimmäinen koskee sopimuksen tuottamien objektiivisten tehokkuusetujen arviointia. Lisenssisopimuksilla voidaan lisätä tehokkuutta yhdistämällä toisiaan täydentäviä teknologioita ja muita omaisuuseriä, jolloin uusia tai parannettuja tuotteita voidaan saattaa markkinoille tai olemassa olevia tuotteita valmistaa edullisemmin. Usein vakavimpien kartellien ulkopuolella lisensoinnin syynä on, että teknologian lisensointi on lisenssinantajan kannalta tehokkaampaa kuin sen hyödyntäminen itse. Näin on varsinkin silloin, kun lisenssinsaajalla on jo ennestään tarvittavat tuotantoresurssit. Sopimuksen ansiosta lisenssinsaaja saa käyttöönsä teknologian, joka yhdistettynä resursseihin antaa mahdollisuuden hyödyntää uutta tai parannettua teknologiaa. Toinen esimerkki tuotantoa mahdollisesti tehostavasta lisensoinnista on tapaus, jossa lisenssinsaajalla on jo ennestään jonkinlainen teknologia, jonka yhdistäminen lisenssinantajan teknologiaan luo synergiaetuja. Kun kaksi teknologiaa yhdistetään, lisenssinsaaja voi saavuttaa kustannus-tuotantosuhteen, joka ei muuten olisi ollut mahdollinen. Lisenssisopimukset voivat tehostaa lisäksi jakeluvaihetta samaan tapaan kuin vertikaaliset jakelusopimukset. Tehokkuusedut voivat ilmetä kustannussäästöinä tai arvokkaiden palvelujen tuottamisena kuluttajille. Vertikaalisten sopimusten myönteisiä vaikutuksia on kuvailtu vertikaalisista rajoituksista annetuissa valvontaviranomaisen suuntaviivoissa (79). Yksi esimerkki mahdollisten tehokkuusetujen saamisesta ovat myös sopimukset, joilla teknologian omistajat kokoavat kolmansille lisensoitavan teknologiapaketin. Tällaiset yhdistämiset voivat vähentää erityisesti liiketoimeen liittyviä kustannuksia, sillä lisenssinsaajien ei tarvitse solmia erillisiä lisenssisopimuksia kunkin lisenssinantajan kanssa. Kilpailua edistävää lisensointia voidaan käyttää myös tuotesuunnitteluun liittyvän vapauden varmistamiseen. Aloilla, joilla on runsaasti immateriaalioikeuksia ja joilla yksittäisillä tuotteilla voidaan loukata useita senhetkisiä ja tulevia oikeuksia, lisenssisopimukset, joissa sopimuspuolet sitoutuvat olemaan vetoamatta immateriaalioikeuksiinsa toista sopimuspuolta vastaan, edistävät usein kilpailua. Ne antavat sopimuspuolille mahdollisuuden kehittää omia teknologioitaan ilman riskiä siitä, että jompikumpi sopimuspuolista vetoaa myöhemmin oikeudenloukkaukseen.

                  (177)

                  Arvioidessaan 53 artiklan 3 kohdan mukaista välttämättömyyttä valvontaviranomainen tarkastelee etenkin, onko kyseessä oleva toiminta yksittäisen rajoituksen ansiosta tehokkaampaa kuin se olisi ollut ilman kyseistä rajoitusta. Arviota laadittaessa on otettava huomioon markkinaolosuhteet ja sopimuspuolten tosiasiallinen tilanne. ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan mukaiseen poikkeukseen vetoavien yritysten ei tarvitse tarkastella hypoteettisia tai teoreettisia vaihtoehtoja. Niiden on kuitenkin selitettävä ja osoitettava, miksi realistisilta vaikuttavat ja kilpailua huomattavasti vähemmän rajoittavat vaihtoehdot olisivat huomattavasti tehottomampia. Jos kaupallisesta näkökulmasta realistiselta ja vähemmän rajoittavalta vaikuttavan vaihtoehdon soveltaminen johtaisi tehokkuuden merkittävään vähenemiseen, rajoitusta pidetään välttämättömänä. Joissakin tapauksissa voi olla tarpeen tutkia lisäksi, onko sopimus itsessään välttämätön tehokkuusetujen saavuttamiselle. Näin voi olla esimerkiksi silloin, kun teknologiapoolissa yhdistyvät toisiaan täydentävät vaikka eivät keskeiset teknologiat (80). Tällöin on tutkittava, missä määrin tällaisten teknologioiden sisällyttäminen teknologiapooliin saa aikaan erityisiä tehokkuusetuja tai voitaisiinko pooli rajoittaa tehokkuusetuja juurikaan menettämättä teknologioihin, joille ei ole korvaavia vaihtoehtoja. Kun kyseessä on yksinkertainen lisensointi kahden sopimuspuolen välillä, yksittäisten rajoitusten välttämättömyyden arviointi yleensä riittää. Useimmiten lisenssisopimukselle ei ole vähemmän rajoittavaa vaihtoehtoa.

                  (178)

                  Edellytys, jonka mukaan kuluttajien on saatava kohtuullinen osuus hyödystä, merkitsee sitä, että lisenssillä valmistettujen tuotteiden kuluttajille on vähintään korvattava sopimuksesta aiheutuvat kielteiset vaikutukset (81). Tämä tarkoittaa sitä, että tehokkuusetujen on täysimääräisesti korvattava sopimuksen todennäköiset kielteiset vaikutukset, jotka kohdistuvat hintoihin, tuotantoon ja muihin merkityksellisiin tekijöihin. Tämä voidaan saavuttaa muuttamalla kyseisten yritysten kustannusrakennetta, tarjoamalla niille kannustimia hintojen alentamiseen tai tarjoamalla kuluttajille uusia tai parannettuja tuotteita, joilla tasoitetaan todennäköisten hinnankorotusten vaikutus (82).

                  (179)

                  ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan viimeinen edellytys, jonka mukaan sopimus ei saa antaa osapuolille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kyseessä olevia hyödykkeitä, edellyttää markkinoille jäävien kilpailupaineiden ja sopimuksesta näihin kilpailulähteisiin kohdistuvien vaikutusten arviointia. Sovellettaessa 53 artiklan 3 kohdan viimeistä edellytystä on otettava huomioon 53 artiklan 3 kohdan ja 54 artiklan välinen suhde. SEUT-sopimuksen 101 artiklan 3 kohtaa ja 102 artiklaa koskevan vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan 53 artiklan 3 kohdan soveltaminen ei voi estää 54 artiklan soveltamista (83) Kun sekä 53 että 54 artiklan tarkoituksena on säilyttää todellinen kilpailutilanne markkinoilla, 53 artiklan 3 kohtaa on johdonmukaisen soveltamisen takaamiseksi tulkittava siten, että se estää poikkeussäännön soveltamisen sellaisiin kilpailua rajoittaviin sopimuksiin, joissa määräävää markkina-asemaa käytetään väärin (84).

                  (180)

                  Vaikka sopimus vähentäisi merkittävästi yhtä kilpailun ulottuvuutta, se ei välttämättä merkitse kilpailun poistamista 53 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Esimerkiksi teknologioiden yhdistämisen tuloksena voi syntyä teollisuusstandardi, jolloin teknologialla käydään vain vähän kilpailua. Kun markkinoiden päätoimijat ovat ottaneet tietyn teknologiaformaatin käyttöönsä, vaihtoehtoisille formaateille voi olla hyvin vaikeaa löytää tilaa verkoston vaikutuksen vuoksi. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että tosiasiallisen teollisuusstandardin luominen aina johtaisi kilpailun poistamiseen 53 artiklan 3 kohdan viimeisen edellytyksen tarkoittamalla tavalla. Toimittajat voivat standardin puitteissa kilpailla hinnalla, laadulla ja tuotteen ominaisuuksilla. Jotta sopimus kuitenkin olisi 53 artiklan 3 kohdan mukainen, on varmistettava, ettei se rajoita kohtuuttomasti tällaista kilpailua tai haittaa tulevaa innovaatiotoimintaa.

            4.2   ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltaminen erilaisiin lisensointiin liittyviin rajoituksiin

                  (181)

                  Tässä jaksossa käsitellään erilaisia lisenssisopimuksissa usein esiintyviä rajoituksia. Niiden yleisyyden vuoksi on hyödyllistä antaa ohjeita siitä, miten niitä arvioidaan teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisen ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolella. Näiden suuntaviivojen edellisissä jaksoissa ja etenkin 3.4 ja 3.5 jaksossa käsiteltyjä rajoituksia tarkastellaan tässä jaksossa lyhyesti.

                  (182)

                  Tämä jakso kattaa sekä kilpailijoiden että keskenään kilpailemattomien osapuolten väliset sopimukset. Kilpailijoiden välisten sopimusten kohdalla vastavuoroiset ja muut kuin vastavuoroiset sopimukset erotetaan tarvittaessa toisistaan. Keskenään kilpailemattomien osapuolten välisten sopimusten kohdalla tällaista erottelua ei tarvitse tehdä. Jos yritykset eivät ole todellisia eivätkä mahdollisia kilpailijoita merkityksellisillä teknologiamarkkinoilla tai lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden markkinoilla, vastavuoroinen lisenssi ei käytännössä eroa mitenkään kahdesta erillisestä lisenssistä. Tilanne on toinen sellaisten järjestelyjen osalta, joiden puitteissa sopimuspuolet kokoavat teknologiapaketin, joka lisensoidaan kolmansille osapuolille. Tällaiset järjestelyt katsotaan teknologiapooleiksi, joita käsitellään jäljempänä 4 jaksossa.

                  (183)

                  Tässä jaksossa ei käsitellä sellaisia lisenssisopimuksiin sisältyviä velvoitteita, jotka eivät yleensä rajoita kilpailua 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Tällaisia velvoitteita voivat olla muun muassa:

                              a)

                              luottamuksellisuutta koskevat velvoitteet;

                              b)

                              lisenssinsaajille asetettu velvollisuus olla myöntämättä alilisenssejä;

                              c)

                              velvoitteet, joiden mukaan lisensoituja teknologiaoikeuksia ei saa käyttää sopimuksen voimassaolon päätyttyä, jos lisensoidut teknologiaoikeudet ovat edelleen päteviä ja voimassa;

                              d)

                              velvollisuus avustaa lisenssinantajaa lisensoitujen immateriaalioikeuksien valvonnassa;

                              e)

                              velvollisuus maksaa vähimmäisrojalteja tai tuottaa vähimmäismäärä lisensoitua teknologiaa sisältäviä tuotteita, ja

                              f)

                              velvollisuus käyttää lisenssinantajan tavaramerkkiä tai mainita lisenssinantajan nimi tuotteessa.

            4.2.1   Rojalteja koskevat velvoitteet

                  (184)

                  Lisenssisopimuksen osapuolet voivat yleensä vapaasti määritellä lisenssinsaajan maksettavaksi kuuluvan rojaltin ja sen maksutavan toiminnan kuulumatta 53 artiklan 1 kohdan kiellon piiriin. Tätä periaatetta sovelletaan sekä kilpailijoiden että keskenään kilpailemattomien osapuolten välisiin sopimuksiin. Rojaltit voidaan vaatia maksettaviksi esimerkiksi kertamaksuina, myyntihinnasta laskettuna prosenttiosuutena tai kustakin lisensoitua teknologiaa sisältävästä tuotteesta maksettavana kiinteänä summana. Jos lisensoitu teknologia liittyy lopputuotteeseen kuuluvaan tuotannontekijään, rojaltien laskemista lopputuotteen hinnan perusteella ei yleensä pidetä kilpailua rajoittavana, kunhan lisensoitu teknologia sisältyy lopputuotteeseen (85). Ohjelmistojen lisensoinnissa käyttäjien tai laitteiden lukumäärän perusteella lasketut rojaltit ovat yleensä 53 artiklan 1 kohdan mukaisia.

                  (185)

                  Kilpailijoiden välisten lisenssisopimusten osalta olisi otettava huomioon (ks. edellä 100–101 ja 116 kohta), että rojalteja koskevia velvoitteita olisi joissakin olosuhteissa pidettävä hintojen vahvistamisena, jonka katsotaan kuuluvan vakavimpiin kilpailunrajoituksiin (ks. 4 artiklan 1 kohdan a alakohta). Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan kyse on vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluvasta rajoituksesta silloin, kun kilpailijat veloittavat toisiltaan myynnin perusteella määräytyviä rojalteja tilanteessa, jossa lisenssisopimus on vain näennäinen eikä sen tarkoituksena ole toisiaan täydentävien teknologioiden yhdistäminen tai muiden kilpailua edistävien tavoitteiden saavuttaminen. Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan a ja d alakohdan mukaan kyse on vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluvasta rajoituksesta myös silloin, kun lisenssinsaaja maksaa rojalteja myös tuotteista, jotka se on tuottanut käyttämällä vain omia teknologiaoikeuksiaan.

                  (186)

                  Muuntyyppiset kilpailijoiden väliset rojalteja koskevat sopimukset kuuluvat ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, jos markkinaosuus ei ylitä 20:tä prosenttia, silloinkin kun kyseisillä sopimuksilla rajoitetaan kilpailua. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolella 53 artiklan 1 kohta voi tulla sovellettavaksi silloin, kun kilpailijat sopivat ristiinlisensoinnista ja veloittavat toisiltaan myynnin perusteella määräytyviä rojalteja, jotka ovat selkeästi epäsuhteessa lisenssin markkina-arvoon ja joilla on merkittävä vaikutus markkinahintoihin. Arvioitaessa, ovatko rojaltit epäsuhtaisia, on tarkasteltava muiden tuotemarkkinoilla toimivien lisenssinsaajien samasta tai korvaavasta teknologiasta maksamia rojalteja. Tämänkaltaisissa tilanteissa on epätodennäköistä, että 53 artiklan 3 kohdassa määrätyt edellytykset täyttyvät.

                  (187)

                  Huolimatta siitä, että ryhmäpoikkeusta sovelletaan vain niin kauan kuin teknologiaoikeudet ovat päteviä ja voimassa, sopimuspuolet voivat yleensä 53 artiklan 1 kohtaa rikkomatta sopia rojaltien maksamista koskevien velvoitteiden jatkamisesta lisensoitujen immateriaalioikeuksien voimassaoloaikaa pidemmälle. Kun oikeudet sammuvat, kolmannet osapuolet voivat laillisesti hyödyntää kyseistä teknologiaa ja kilpailla sopimuspuolten kanssa. Tämä todellinen ja mahdollinen kilpailu riittää yleensä varmistamaan sen, ettei kyseisellä velvoitteella ole tuntuvia kilpailunvastaisia vaikutuksia.

                  (188)

                  Keskenään kilpailemattomien sopimuspuolten välisten sopimusten osalta ryhmäpoikkeus kattaa sopimukset, joissa rojaltimaksut lasketaan sekä sopimuksen kohteena olevalla lisensoidulla teknologialla että kolmansilta lisensoidulla teknologialla tuotettujen tuotteiden perusteella. Tällaiset järjestelyt voivat helpottaa rojaltien laskemista. Ne voivat kuitenkin myös johtaa kolmansien sulkemiseen markkinoilta nostamalla niiden toimittamien tuotannontekijöiden käytöstä aiheutuvia kustannuksia, jolloin järjestelyjen vaikutus voi olla sama kuin kilpailukieltovelvoitteen. Jos rojalteja maksetaan lisensoidulla teknologialla valmistettujen tuotteiden lisäksi tuotteista, jotka on valmistettu käyttämällä kolmannen osapuolen teknologiaa, ne lisäävät viimeksi mainittujen tuotteiden kustannuksia ja vähentävät kolmannen osapuolen teknologian kysyntää. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolella on tämän vuoksi arvioitava, onko rajoituksella markkinoilta sulkevia vaikutuksia. Arvioinnissa on syytä käyttää jäljempänä 4.2.7 jaksossa esitettyä arviointikehystä. Jos tuntuvia markkinoilta sulkevia vaikutuksia esiintyy, sopimukset kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan kiellon piiriin eivätkä todennäköisesti täytä 53 artiklan 3 kohdan edellytyksiä, ellei kyseessä ole tilanne, jossa rojaltimaksuja ei voida käytännössä muulla tavoin laskea ja valvoa.

            4.2.2   Yksinoikeuslisenssit ja myynnin rajoittaminen

                  (189)

                  Näitä suuntaviivoja sovellettaessa erotetaan toisistaan rajoitukset, jotka koskevat tuotantoa tietyllä alueella (yksinoikeuslisenssit ja lisenssinantajan kanssa rinnakkaiset yksinoikeuslisenssit), ja rajoitukset, jotka koskevat lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden myyntiä tietylle alueelle tai asiakasryhmälle (myynnin rajoitukset).

            4.2.2.1   Yksinoikeuslisenssit ja rinnakkaiset yksinoikeuslisenssit

                  (190)

                  ’Yksinoikeuslisenssi’ merkitsee, että lisenssinantajalla itsellään ei ole oikeutta käyttää tuotannossaan lisensoituja teknologiaoikeuksia eikä sillä ole oikeutta myöntää lisensoituja teknologiaoikeuksia kolmansille yleiseen tai erityiseen käyttöön tietyllä alueella. Tämä tarkoittaa, että yksinomaan lisenssinsaajalla on oikeus käyttää lisensoituja teknologiaoikeuksia tuotannossaan yleisesti tai kyseistä erityistarkoitusta varten tai kyseisellä alueella.

                  (191)

                  Kun lisenssinantaja sitoutuu siihen, ettei se käytä teknologiaa omassa tuotannossaan eikä myönnä tuotantoon oikeuttavaa lisenssiä muille kyseisellä alueella, kyseinen alue voi käsittää koko maailman tai jonkin osan siitä. Kun lisenssinantaja sitoutuu ainoastaan olemaan myöntämättä tuotantoon oikeuttavaa lisenssiä kolmansille tietyllä alueella, kyseessä on ns. rinnakkainen yksinoikeuslisenssi (sole licence). Yksinoikeuslisenssiin tai rinnakkaiseen yksinoikeuslisenssiin liittyy usein myyntiä koskevia ehtoja, joilla sopimuspuolille asetetaan lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden myyntiä koskevia alueellisia rajoituksia.

                  (192)

                  Kilpailijoiden välisiin vastavuoroisiin yksinoikeuslisensseihin sovelletaan teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, jonka mukaan markkinoiden ja asiakkaiden jakaminen kilpailijoiden välillä kuuluu vakavimpiin kilpailunrajoituksiin. Kilpailijoiden välisiin vastavuoroisiin rinnakkaisiin yksinoikeuslisensseihin sovelletaan kuitenkin ryhmäpoikkeusta, jos markkinaosuus ei ylitä 20:tä prosenttia. Tämänkaltaisessa lisensoinnissa sopimuspuolet sitoutuvat vastavuoroisesti olemaan myöntämättä kolmansille osapuolille lisenssiä kilpaileviin teknologioihinsa. Kun sopimuspuolilla on huomattava markkinavoima, tällaiset sopimukset voivat helpottaa kilpailunvastaista yhteistyötä, sillä niillä voidaan varmistaa, että sopimuspuolet ovat ainoita tuottajia lisensoituun teknologiaan perustuvilla markkinoilla.

                  (193)

                  Kilpailijoiden väliset muut kuin vastavuoroiset yksinoikeuslisenssit kuuluvat ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, kun markkinaosuus on enintään 20 prosenttia. Jos markkinaosuus on tätä suurempi, on tarpeen arvioida, millaisia kilpailunvastaisia vaikutuksia tämänkaltaisella yksinoikeuslisenssillä todennäköisesti on. Maailmanlaajuinen yksinoikeuslisenssi merkitsee sitä, että lisenssinantaja poistuu markkinoilta. Jos yksinoikeuslisenssi koskee vain tiettyä aluetta, kuten yhtä ETA-valtiota, lisenssinantaja sitoutuu olemaan tuottamatta tavaroita ja palveluja kyseisellä alueella. ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaan perustuvassa tarkastelussa on etenkin arvioitava, mikä on lisenssinantajan merkitys kilpailussa. Jos lisenssinantajan markkina-asema tuotemarkkinoilla ei ole kovinkaan merkittävä tai jos sillä ei ole kapasiteettia teknologian tehokkaaseen hyödyntämiseen lisenssinsaajan alueella, sopimus ei todennäköisesti kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Erityistapauksen muodostavat tilanteet, joissa lisenssinantaja ja lisenssinsaaja kilpailevat ainoastaan teknologiamarkkinoilla ja lisenssinantaja on esimerkiksi tutkimuslaitos tai pieni tutkimusyritys, jolla ei ole tuotanto- eikä jakeluresursseja lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden saattamiseksi markkinoille tehokkaasti. Tällöin on epätodennäköistä, että 53 artiklan 1 kohdan määräyksiä rikotaan.

                  (194)

                  Yksinoikeuslisenssien myöntäminen keskenään kilpailemattomien sopimuspuolten välillä – silloin kun se kuuluu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan (86) – täyttää todennäköisesti 53 artiklan 3 kohdassa määrätyt edellytykset. Oikeutta yksinoikeuslisenssin myöntämiseen tarvitaan yleensä, jotta lisenssinsaajaa voitaisiin kannustaa investoimaan lisensoituun teknologiaan ja saattamaan tuotteet markkinoille kohtuullisessa ajassa. Näin on etenkin silloin, kun lisenssinsaajan on tehtävä merkittäviä investointeja lisensoidun teknologian jatkokehitystä varten. Jos yksinoikeuteen puututtaisiin sen jälkeen, kun lisenssinsaaja on onnistuneesti kaupallistanut lisensoidun teknologian, lisenssinsaajaa estettäisiin hyötymästä menestyksen tuottamista eduista, mikä vaikuttaisi haitallisesti kilpailuun sekä teknologioiden ja innovaatioiden levittämiseen. Valvontaviranomainen puuttuu näin ollen keskenään kilpailemattomien osapuolten välisiin sopimuksiin perustuviin yksinoikeuslisensseihin vain poikkeustapauksissa. Lisenssin alueellisella kattavuudella ei tässä yhteydessä ole merkitystä.

                  (195)

                  Jos lisenssinsaaja kuitenkin jo omistaa korvaavaa teknologiaa, jota käytetään sen omassa tuotannossa, yksinoikeuslisenssi ei ole välttämättä tarpeen lisenssinsaajan kannustamiseksi saattamaan tuote markkinoille. Tällöin yksinoikeuslisenssi voi sen sijaan kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan etenkin, jos lisenssinsaajalla on markkinavoimaa tuotemarkkinoilla. Yksinoikeuteen puuttuminen voi olla perusteltua lähinnä silloin, kun määräävässä asemassa oleva lisenssinsaaja hankkii yksinoikeuslisenssin yhteen tai useampaan kilpailevaan teknologiaan. Tämänkaltaiset sopimukset kuuluvat todennäköisesti 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, eivätkä ne todennäköisesti täytä 53 artiklan 3 kohdassa asetettuja edellytyksiä. ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan soveltaminen edellyttää kuitenkin, että teknologiamarkkinoille pääsy on vaikeaa ja että lisensoitu teknologia muodostaa todellisen kilpailulähteen markkinoilla. Yksinoikeuslisenssi voi tällaisessa tilanteessa sulkea markkinoilta kolmannen osapuolen asemassa olevia lisenssinsaajia, korottaa markkinoille tulon esteitä ja auttaa lisenssinsaajaa säilyttämään markkinavoimansa.

                  (196)

                  Kahden tai useamman osapuolen väliset järjestelyt, joilla nämä toteuttavat ristiinlisensoinnin ja sitoutuvat olemaan lisensoimatta kolmansille, antavat erityistä aihetta huoleen silloin, kun ristiinlisensoinnin tuloksena oleva teknologiapaketti muodostaa tosiasiassa teollisuusstandardin, jota kolmannet tarvitsevat voidakseen kilpailla markkinoilla tehokkaasti. Näissä tapauksissa sopimus luo sopimuspuolille varatun suljetun standardin. Valvontaviranomainen arvioi tällaisia järjestelyjä samojen periaatteiden pohjalta kuin teknologian yhdistämisen kohdalla (ks. 4.4 jakso). Yleensä edellytetään, että tällaisen standardin perustana olevat teknologiat lisensoidaan kolmansille tasapuolisin, kohtuullisin ja syrjimättömin ehdoin (87). Jos järjestelyn osapuolet kilpailevat kolmansien kanssa jo olemassa olevilla tuotemarkkinoilla ja järjestely liittyy kyseisiin tuotemarkkinoihin, suljetulla standardilla on todennäköisesti merkittäviä poissulkevia vaikutuksia. Tämä kielteinen vaikutus kilpailuun voidaan välttää vain myöntämällä lisenssi myös kolmansille osapuolille.

            4.2.2.2   Myynnin rajoitukset

                  (197)

                  Myynnin rajoituksia tarkasteltaessa on tärkeää erottaa toisistaan kilpailijoiden ja keskenään kilpailemattomien osapuolten välinen lisensointi.

                  (198)

                  Kilpailijoiden väliseen vastavuoroiseen sopimukseen sisältyvät ehdot, joilla rajoitetaan toisen tai kummankin sopimuspuolen aktiivista ja passiivista myyntiä, kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan vakavimpiin kilpailunrajoituksiin. Tällaiset myynnin rajoitukset kuuluvat yleensä 53 artiklan 1 kohdan kiellon piiriin, eivätkä ne todennäköisesti täytä 53 artiklan 3 kohdassa asetettuja edellytyksiä. Tämäntyyppisten rajoitusten katsotaan yleensä johtavan markkinoiden jakamiseen, koska niillä estetään rajoituksen kohteena olevaa sopimuspuolta myymästä aktiivisesti ja passiivisesti sellaisille alueille ja asiakasryhmille, joille tämä myi tai olisi realistisesti arvioituna voinut myydä ennen sopimuksentekoa.

                  (199)

                  Kilpailijoiden välisissä muissa kuin vastavuoroisissa sopimuksissa ryhmäpoikkeusta sovelletaan ehtoihin, joilla rajoitetaan lisenssinsaajan tai lisenssinantajan aktiivista ja/tai passiivista myyntiä sellaiselle yksinoikeudelliselle alueelle tai yksinoikeuteen perustuvalle asiakasryhmälle, joka on varattu toiselle sopimuspuolelle (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohta). Jos 20 prosentin markkinaosuusraja ylittyy, lisenssinantajan ja -saajan välisiin myynnin rajoituksiin sovelletaan 53 artiklan 1 kohtaa, kun jommankumman tai kummankin osapuolen markkinavoima on huomattava. Tämänkaltaiset rajoitukset voivat kuitenkin olla välttämättömiä arvokkaiden teknologioiden levittämiselle, jolloin ne voivat täyttää 53 artiklan 3 kohdassa määrätyt edellytykset. Näin voi olla silloin, kun lisenssinantajalla on suhteellisen heikko markkina-asema alueella, jolla se itse hyödyntää teknologiaa. Tällaisessa tilanteessa etenkin aktiivista myyntiä koskevat rajoitukset voivat olla välttämätön edellytys sille, että lisenssinantaja myöntää lisenssin. Jos tällaisia rajoituksia ei aseteta, lisenssinantaja voi joutua vastaamaan aktiiviseen kilpailuun pääasiallisella toiminta-alallaan. Lisenssinantajaan kohdistuvat aktiivista myyntiä koskevat rajoitukset voivat vastaavasti olla välttämättömiä etenkin silloin, kun lisenssinsaajan markkina-asema sille varatulla alueella on verraten heikko ja kun se joutuu tekemään merkittäviä investointeja voidakseen tehokkaasti hyödyntää lisensoitua teknologiaa.

                  (200)

                  Ryhmäpoikkeus kattaa myös rajoitukset, jotka koskevat aktiivista myyntiä sellaiselle toiselle lisenssinsaajalle varatulle alueelle tai asiakasryhmälle, joka ei ollut lisenssinantajan kilpailija lisenssisopimuksen tekoajankohtana. Tällaisesta tilanteesta on kuitenkin kyse vain silloin, kun osapuolten välinen sopimus ei ole vastavuoroinen (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan ii alakohta). Markkinaosuusrajan ylittyessä tällaiset aktiivista myyntiä koskevat rajoitukset kuuluvat todennäköisesti 53 artiklan 1 kohdan kiellon piiriin silloin, kun osapuolten markkinavoima on huomattava. Rajoitus on todennäköisesti kuitenkin 53 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä välttämätön siihen asti, kunnes suojattu lisenssinsaaja on päässyt uusille markkinoille ja vakiinnuttanut asemansa sille varatulla alueella tai sille varatun asiakasryhmän keskuudessa. Aktiiviselta myynniltä suojaaminen antaa lisenssinsaajalle mahdollisuuden tasoittaa epäsymmetria, joka johtuu siitä, että jotkin lisenssinsaajista ovat lisenssinantajan kanssa kilpailevia yrityksiä ja ovat näin jo vakiinnuttaneet asemansa markkinoilla. Ehdot, joilla rajoitetaan lisenssinsaajien passiivista myyntiä toiselle lisenssinsaajalle varatulle alueelle tai asiakasryhmälle, kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan vakavimpiin kilpailunrajoituksiin.

                  (201)

                  Keskenään kilpailemattomien osapuolten välisissä sopimuksissa lisenssinantajan ja lisenssinsaajan väliset myynnin rajoitukset kuuluvat ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan 30 prosentin markkinaosuusrajaan asti. Markkinaosuusrajan ylittyessä ehdot, jotka rajoittavat lisenssinsaajan aktiivista ja passiivista myyntiä lisenssinantajalle yksinomaisesti varatulle alueelle tai asiakasryhmälle, voivat olla välttämättömiä arvokkaiden teknologioiden levittämiseksi, jolloin ne kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle tai täyttävät 53 artiklan 3 kohdan edellytykset. Näin voi olla silloin, kun lisenssinantajalla on suhteellisen heikko markkina-asema alueella, jolla se itse hyödyntää teknologiaa. Tällaisessa tilanteessa etenkin aktiivista myyntiä koskevat rajoitukset voivat olla välttämätön edellytys sille, että lisenssinantaja myöntää lisenssin. Jos tällaisia rajoituksia ei aseteta, lisenssinantaja voi joutua vastaamaan aktiiviseen kilpailuun pääasiallisella toiminta-alallaan. Muissa tapauksissa lisenssinsaajaan kohdistuvat myynnin rajoitukset kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan piiriin eivätkä täytä 53 artiklan 3 kohdan mukaisia edellytyksiä. Tämä pitää paikkansa todennäköisesti silloin, kun lisenssinantajalla on yksin huomattava markkinavoima, ja silloin, kun on kyse sellaisten lisenssinantajien tekemien samankaltaisten sopimusten kumulatiivisesta vaikutuksesta, joilla on yhdessä vahva markkina-asema.

                  (202)

                  Lisenssinantajalle asetetut 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut myynnin rajoitukset täyttävät todennäköisesti 53 artiklan 3 kohdan edellytykset, paitsi jos lisenssinantajan teknologialle ei ole todellisia vaihtoehtoja markkinoilla tai kyseiset vaihtoehdot ovat lisenssinsaajan kolmansilta osapuolilta lisensoimia teknologioita. Tällaiset rajoitukset ja ennen kaikkea aktiivisen myynnin rajoitukset ovat todennäköisesti välttämättömiä 53 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, jotta lisenssinsaaja investoisi lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden valmistamiseen, markkinointiin ja myyntiin. Lisenssinsaajan investointihalukkuus vähenisi todennäköisesti huomattavasti, jos se joutuisi suoraan kilpailutilanteeseen lisenssinantajan kanssa, jonka tuotantokustannuksia rojaltimaksut eivät korota. Tämän vuoksi investoinnit eivät kenties saavuttaisi optimaalista tasoa.

                  (203)

                  Kun tarkastellaan keskenään kilpailemattomien osapuolten välisiin sopimuksiin sisältyviä lisenssinsaajien välisiä myynnin rajoituksia, teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa myönnetään ryhmäpoikkeus ehdoille, joilla rajoitetaan aktiivista myyntiä toisen lisenssinsaajan alueelle tai asiakasryhmälle. Jos markkinaosuusraja ylittyy, lisenssinsaajien alueiden ja asiakasryhmien väliset aktiivisen myynnin rajoitukset rajoittavat teknologian sisäistä kilpailua ja kuuluvat todennäköisesti 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jos yksittäisellä lisenssinsaajalla on huomattava markkinavoima. Tällaiset rajoitukset voivat kuitenkin olla 53 artiklan 3 kohdan edellytysten mukaisia, jos niitä tarvitaan estämään vapaamatkustajuus ja kannustamaan lisenssinsaajaa tekemään lisensoidun teknologian tehokkaan hyödyntämisen edellyttämät investoinnit alueellaan sekä edistämään lisensoidun tuotteen myyntiä. Passiivisen myynnin rajoitukset kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohtaan sisältyvään vakavimpien kilpailunrajoitusten luetteloon (ks. edellä 119–127 kohta).

            4.2.3   Tuotannon rajoittaminen

                  (204)

                  Kilpailijoiden välisiin lisenssisopimuksiin sisältyvät tuotannon vastavuoroiset rajoitukset ovat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisia vakavimpia kilpailunrajoituksia (ks. edellä 103 kohta). Kyseinen alakohta ei kata lisenssinantajan teknologialla harjoitetun tuotannon rajoituksia, jotka on asetettu lisenssinsaajalle muussa kuin vastavuoroisessa sopimuksessa tai vain yhdelle lisenssinsaajista vastavuoroisessa sopimuksessa. Tällaisiin rajoituksiin sovelletaan ryhmäpoikkeusta 20 prosentin markkinaosuusrajaan saakka. Jos markkinaosuusraja ylittyy, lisenssinsaajaan kohdistuvat tuotannonrajoitukset voivat rajoittaa kilpailua silloin, kun osapuolten markkinavoima on huomattava. On kuitenkin todennäköistä, että 53 artiklan 3 kohtaa sovelletaan silloin, kun lisenssinantajan teknologia on huomattavasti parempaa kuin lisenssinsaajan ja kun tuotannonrajoitus selkeästi ylittää sopimuksentekoa edeltäneen lisenssinsaajan tuotannon. Tuotannonrajoituksen vaikutus on tällöin rajallinen jopa sellaisilla markkinoilla, joilla kysyntä kasvaa. Sovellettaessa 53 artiklan 3 kohtaa on lisäksi otettava huomioon, että mainitun kaltaisia rajoituksia voidaan tarvita erityisesti kannustamaan lisenssinantajaa levittämään teknologiaansa mahdollisimman laajalle. Lisenssinantaja voi esimerkiksi olla haluton myöntämään lisenssejä kilpailijoilleen, jos se ei voi rajoittaa lisenssiä tiettyyn tuotantopaikkaan, jolla on tietty tuotantokapasiteetti (tuotantopaikkakohtainen lisenssi). Mikäli lisenssisopimus johtaa toisiaan täydentävien voimavarojen todelliseen yhdistämiseen, lisenssinsaajaan kohdistuvat tuotannon rajoitukset saattavat täyttää 53 artiklan 3 kohdan edellytykset. Tämä ei kuitenkaan todennäköisesti ole tilanne silloin, kun sopimuspuolilla on huomattava markkinavoima.

                  (205)

                  Keskenään kilpailemattomien osapuolten välisiin lisenssisopimuksiin sisältyville tuotannon rajoituksille myönnetään ryhmäpoikkeus, kun markkinaosuus ei ylitä 30 prosentin rajaa. Keskenään kilpailemattomien osapuolten välisiin lisenssisopimuksiin sisältyvistä tuotannon rajoituksista aiheutuva suurin kilpailunvastainen riski on teknologian sisäisen kilpailun rajoittaminen lisenssinsaajien välillä. Tällaisten kilpailunvastaisten vaikutusten merkitys riippuu lisenssinantajan ja lisenssinsaajien markkina-asemasta ja siitä, missä määrin tuotannon rajoittaminen estää lisenssinsaajaa vastaamasta lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden kysyntään.

                  (206)

                  Jos tuotannon rajoitukset yhdistetään yksinoikeudellisiin alueisiin tai yksinoikeuteen perustuviin asiakasryhmiin, rajoittavat vaikutukset lisääntyvät. Näiden kahden rajoitustyypin yhdistäminen merkitsee todennäköisesti sitä, että sopimuksen tarkoituksena on jakaa markkinat.

                  (207)

                  Keskenään kilpailemattomien osapuolten välisissä sopimuksissa lisenssinsaajille asetetuilla tuotannon rajoituksilla voi myös olla kilpailua edistäviä vaikutuksia, jos ne edistävät teknologian levitystä. Lisenssinantajalla olisi teknologian toimittajana oltava normaalioloissa vapaus määritellä, miten paljon lisenssinsaaja voi tuottaa käyttämällä lisensoitua teknologiaa. Jos lisenssinantajalla ei olisi oikeutta määrätä lisenssinsaajan tuotantomääristä, monet lisenssisopimukset voisivat jäädä kokonaan tekemättä, mikä vaikuttaisi kielteisesti uuden teknologian leviämiseen. Tämä on todennäköistä erityisesti silloin, kun lisenssinantaja on myös tuottaja, sillä tällöin lisenssinsaajan tuotanto voi päätyä takaisin lisenssinantajan päätoiminta-alueelle ja vaikuttaa suoraan kyseiseen toimintaan. Toisaalta on epätodennäköistä, että tuotannon rajoituksia tarvittaisiin varmistamaan lisenssinantajan teknologian levitys, jos sopimukseen sisältyy myös lisenssinsaajaan kohdistuvia myynnin rajoituksia, joiden mukaan se ei saa myydä lisenssinantajalle varatulle alueelle tai asiakasryhmälle.

            4.2.4   Käyttöalarajoitukset

                  (208)

                  Lisenssin hyödyntäminen voidaan rajoittaa käyttöalarajoituksen avulla yhdelle tai useammalle tekniselle sovellusalalle taikka yksille tai useammille tuotemarkkinoille tai teollisuusaloille. Teollisuusala voi käsittää useita tuotemarkkinoita mutta ei osaa tuotemarkkinoista. Monissa tapauksissa samaa teknologiaa voidaan käyttää erilaisten tuotteiden valmistamiseen tai se voidaan sisällyttää eri tuotemarkkinoille kuuluviin tuotteisiin. Esimerkiksi uutta muottiteknologiaa voidaan käyttää eri tuotemarkkinoille kuuluvien muovipullojen ja muovimukien valmistamiseen. Yhdet tuotemarkkinat voivat kuitenkin kattaa useita teknisiä käyttöaloja. Esimerkiksi uutta moottoriteknologiaa voidaan käyttää sekä neli- että kuusisylinterisissä moottoreissa. Vastaavasti samaa piirisarjojen valmistusteknologiaa voidaan käyttää sekä enintään neljää että yli neljää prosessoria tukevien piirisarjojen valmistukseen. Lisenssi, jolla rajoitetaan lisensoidun teknologian käyttö esimerkiksi nelisylinteristen moottoreiden tai enintään neljää prosessoria tukevien piirisarjojen valmistukseen, on teknistä käyttöalaa koskeva rajoitus.

                  (209)

                  Koska käyttöalarajoituksiin sovelletaan ryhmäpoikkeusta ja koska tietyt asiakkaita koskevat rajoitukset kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan vakavimpiin kilpailunrajoituksiin, on tärkeää erottaa kyseiset rajoitukset toisistaan. Rajoitus voidaan katsoa asiakkaita koskevaksi rajoitukseksi vain, jos yksilöitävissä olevia asiakasryhmiä voidaan erottaa ja jos sopimuspuolten mahdollisuuksia myydä kyseisille ryhmille on rajoitettu. Se, että teknistä käyttöalaa koskeva rajoitus vastaa tiettyjä tuotemarkkinoiden asiakasryhmiä, ei merkitse sitä, että se olisi luokiteltava asiakkaita koskevaksi rajoitukseksi. Esimerkiksi se, että tietyt asiakkaat ostavat pääasiassa tai yksinomaan piirisarjoja, jotka tukevat yli neljää prosessoria, ei tarkoita sitä, että lisenssi, joka kattaa vain enintään neljää prosessoria tukevat piirisarjat, olisi luokiteltava asiakkaita koskevaksi rajoitukseksi. Käyttöala on kuitenkin määriteltävä objektiivisesti käyttämällä sopimustuotteen kannalta merkityksellisiä ja yksilöitävissä olevia teknisiä ominaisuuksia.

                  (210)

                  Koska tietyt tuotannon rajoitukset ovat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan vakavimpia kilpailunrajoituksia, on tärkeää huomata, että käyttöalarajoituksia ei katsota tuotannon rajoituksiksi, koska käyttöalarajoitus ei rajoita sitä, kuinka paljon lisenssinsaaja saa tuottaa lisenssin kohteena olevalla käyttöalalla.

                  (211)

                  Käyttöalarajoitus tarkoittaa, että lisenssinsaajalla on oikeus hyödyntää lisensoitua teknologiaa vain tietyllä käyttöalalla tai tietyillä käyttöaloilla ilman, että samalla rajoitetaan lisenssinantajan mahdollisuuksia lisensoidun teknologian hyödyntämiseen. Lisenssinsaajalle voidaan käyttöalojen osalta myöntää joko yksinoikeuslisenssi tai rinnakkainen yksinoikeuslisenssi samaan tapaan kuin alueiden osalta. Käyttöalarajoitukset, joihin on yhdistetty yksinoikeuslisenssi tai rinnakkainen yksinoikeuslisenssi, rajoittavat lisäksi lisenssinantajan mahdollisuutta oman teknologiansa hyödyntämiseen, sillä ne estävät tätä käyttämästä omaa teknologiaansa, kuten lisensoimasta sitä muille. Jos kyse on rinnakkaisesta yksinoikeuslisenssistä, rajoitus koskee vain lisensointia kolmansille osapuolille. Käyttöalarajoituksia, joihin on yhdistetty yksinomainen tai yksinkertainen lisenssi, käsitellään samaan tapaan kuin edellä 4.2.2 kohdassa tarkasteltuja yksinomaisia ja yksinkertaisia lisenssejä. Kilpailijoiden välisessä lisensoinnissa tämä merkitsee sitä, että vastavuoroiset yksinoikeuslisenssit kuuluvat 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti vakavimpiin kilpailunrajoituksiin.

                  (212)

                  Käyttöalarajoitukset voivat edistää kilpailua, sillä ne kannustavat lisenssinantajaa lisensoimaan teknologiansa hyödynnettäväksi sellaisissa sovelluksissa, jotka eivät kuulu sen pääasialliseen toimintaan. Jos lisenssinantaja ei pystyisi estämään lisenssinsaajia toimimasta aloilla, joilla se itse hyödyntää teknologiaansa tai joilla teknologialla ei vielä ole vakiintunutta asemaa, se olisi todennäköisesti haluttomampi lisensoimaan teknologiaansa tai veloittaisi suurempia rojalteja. Lisäksi on otettava huomioon, että joillakin aloilla lisensointia käytetään usein tuotesuunnitteluun liittyvän vapauden varmistamiseen, koska sillä voidaan estää oikeudenloukkaukseen vetoaminen. Lisenssinsaaja voi lisenssin antaman oikeuden puitteissa kehittää omaa teknologiaansa ilman pelkoa siitä, että lisenssinantaja vetoaa oikeudenloukkaukseen.

                  (213)

                  Todellisten tai potentiaalisten kilpailijoiden välisissä sopimuksissa lisenssinsaajille asetettuihin käyttöalarajoituksiin sovelletaan ryhmäpoikkeusta 20 prosentin markkinaosuusrajaan asti. Näitä rajoituksia koskeva keskeinen kilpailuongelma on riski siitä, että lisenssinsaaja ei enää jatka kilpailijana lisenssin kattaman käyttöalan ulkopuolella. Tämä riski on suurempi kilpailijoiden välisessä ristiinlisensoinnissa sopimuksen sisältäessä epäsymmetrisiä käyttöalarajoituksia. Käyttöalarajoitus on epäsymmetrinen silloin, kun toisella sopimuspuolista on oikeus käyttää lisensoitua teknologiaa tietyllä teollisuusalalla, tietyillä tuotemarkkinoilla tai tietyllä teknisellä käyttöalalla ja toisella puolestaan oikeus käyttää toista lisensoitua teknologiaa jollakin toisella teollisuusalalla, joillakin toisilla tuotemarkkinoilla tai jollakin toisella teknisellä käyttöalalla. Kilpailuongelmia saattaa esiintyä erityisesti silloin, kun lisenssinsaajan tuotantolaitosta, joka on varustettu käyttämään lisensoitua teknologiaa, käytetään myös sellaisten tuotteiden tuotantoon sen omalla teknologialla, jotka kuuluvat lisensoidun alan ulkopuolelle. Jos sopimus todennäköisesti saa lisenssinsaajan vähentämään tuotantoaan lisenssin kohteena olevan käyttöalan ulkopuolella, on todennäköistä, että se kuuluu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Symmetriset käyttöalarajoitukset eli sopimukset, joiden nojalla sopimuspuolilla on lisenssin perusteella oikeus käyttää toistensa teknologiaa samalla käyttöalalla (samoilla käyttöaloilla), eivät todennäköisesti kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Tällaiset sopimukset eivät todennäköisesti rajoita ennen sopimuksentekoa esiintynyttä kilpailua. Todennäköisesti 53 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta myöskään silloin, kun on kyse sopimuksista, joiden nojalla lisenssinsaaja voi kehittää ja hyödyntää omaa teknologiaansa lisenssin puitteissa ilman pelkoa siitä, että lisenssinantaja vetoaa oikeudenloukkaukseen. Käyttöalarajoitukset eivät tämänkaltaisissa tapauksissa sellaisinaan rajoita kilpailua, jota esiintyisi, jos sopimusta ei olisi tehty. Tällaiset sopimukset eivät todennäköisesti rajoita ennen sopimuksentekoa esiintynyttä kilpailua. Jos lisenssinsaaja kuitenkin ilman liiketoimintaan liittyvää perustetta lopettaa tai supistaa lisenssin kattaman käyttöalan ulkopuolelle jääviä toimintojaan, tämä voi olla osoitus taustalla olevasta markkinoiden jakamiseen tähtäävästä järjestelystä, joka kuuluu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan vakavimpiin kilpailunrajoituksiin.

                  (214)

                  Keskenään kilpailemattomien yritysten välisissä sopimuksissa lisenssinsaajalle ja lisenssinantajalle asetettuihin käyttöalarajoituksiin sovelletaan ryhmäpoikkeusta 30 prosentin markkinaosuusrajaan asti. Keskenään kilpailemattomien osapuolten välisiin sopimuksiin sisältyvät käyttöalarajoitukset, joiden mukaan lisenssinantaja varaa itselleen yhdet tai useammat tuotemarkkinat tai yhden tai useamman teknisen käyttöalan, eivät yleensä rajoita kilpailua eivätkä myöskään tehosta tuotantoa. Ne edistävät uuden teknologian levitystä kannustamalla lisenssinantajaa myöntämään teknologian hyödyntämistä koskevia lisenssejä aloilla, joilla se itse ei halua hyödyntää teknologiaansa. Jos lisenssinantaja ei voisi estää lisenssinsaajia toimimasta aloilla, joilla se itse hyödyntää teknologiaansa, sen halukkuus myöntää lisenssejä todennäköisesti vähenisi.

                  (215)

                  Keskenään kilpailemattomien osapuolten välisissä sopimuksissa lisenssinantajalla on yleensä myös oikeus myöntää eri lisenssinsaajille yksinoikeuslisenssejä tai rinnakkaisia yksinoikeuslisenssejä, jotka on rajoitettu yhteen tai useampaan käyttöalaan. Tämänkaltaiset rajoitukset vähentävät lisenssinsaajien välistä teknologian sisäistä kilpailua samalla tavalla kuin yksinoikeuslisenssit, ja niitä arvioidaan samalla tavalla (ks. edellä 4.2.2.1 jakso).

            4.2.5   Sisäistä käyttöä koskevat rajoitukset

                  (216)

                  Sisäistä käyttöä koskeva rajoitus voidaan määritellä lisenssinsaajalle asetetuksi velvoitteeksi rajoittaa lisensoidun tuotteen tuotanto omien tuotteidensa valmistukseen sekä huoltoon ja korjaukseen tarvittaviin määriin. Tällainen käyttörajoitus on toisin sanoen lisenssinsaajalle asetettu velvoite käyttää lisensoitua teknologiaa sisältäviä tuotteita vain omaan tuotantoon sisällytettävänä tuotannontekijänä. Se ei salli lisensoidun tuotteen myyntiä muiden valmistajien tuotteisiin sisällyttämistä varten. Sisäistä käyttöä koskeville rajoituksille myönnetään ryhmäpoikkeus, jos 20 ja 30 prosentin markkinaosuusrajat eivät ylity. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jäävissä tapauksissa on tarpeen tarkastella rajoituksen kilpailua edistäviä ja kilpailunvastaisia vaikutuksia. Keskenään kilpailemattomien osapuolten ja kilpailijoiden väliset sopimukset on tämän vuoksi erotettava toisistaan.

                  (217)

                  Kilpailijoiden välisten lisenssisopimusten tapauksessa rajoitus, jonka mukaan lisenssinsaaja saa käyttää lisenssiä vain omien tuotteidensa valmistukseen, estää sitä toimittamasta komponentteja kolmansille tuottajille. Jos lisenssinsaaja ei ennen sopimuksentekoa ollut todellinen tai todennäköisesti mahdollinen komponenttien toimittaja muille tuottajille, sisäistä käyttöä koskeva rajoitus ei muuta aiemmin vallinnutta tilannetta mitenkään. Siinä tapauksessa rajoitusta arvioidaan samalla tavoin kuin keskenään kilpailemattomien osapuolten välisten sopimusten yhteydessä. Jos lisenssinsaaja sen sijaan on todellinen tai todennäköinen komponenttien toimittaja, on tarpeen tutkia, miten sopimus vaikuttaa kyseiseen toimintaan. Jos lisenssinsaaja, joka asentaa lisenssinantajan teknologian käyttöönsä, lakkaa samalla käyttämästä omaa teknologiaansa itsenäisenä teknologiana ja näin olemasta komponenttien toimittaja, sopimus vähentää ennen sen tekoa esiintynyttä kilpailua. Sillä saattaa olla vakavia kielteisiä vaikutuksia markkinoihin, jos lisenssinantajalla on huomattava markkinavoima komponenttimarkkinoilla.

                  (218)

                  Keskenään kilpailemattomien osapuolten välisten lisenssisopimusten tapauksessa sisäistä käyttöä koskevat rajoitukset voivat aiheuttaa kaksi merkittävää kilpailuun liittyvää riskiä: teknologian sisäisen kilpailun rajoittaminen tuotannontekijöiden toimitusmarkkinoilla ja lisenssinsaajien välisen arbitraasin poissulkeminen, jolloin lisenssinantajalla on paremmat mahdollisuudet periä lisenssinsaajilta rojalteja syrjivin perustein.

                  (219)

                  Sisäistä käyttöä koskevat rajoitukset voivat kuitenkin myös edistää kilpailulle myönteistä lisensointia. Jos lisenssinantaja on komponenttien toimittaja, rajoitus voi olla välttämätön keskenään kilpailemattomien osapuolten väliselle teknologian levitykselle. Lisenssinantaja ei ilman kyseistä rajoitusta välttämättä myöntäisi lisenssiä, tai se myöntäisi lisenssin vain tavanomaista suurempia rojalteja vastaan, koska muutoin tuloksena olisi siihen kohdistuvan suoran kilpailun lisääntyminen komponenttimarkkinoilla. Sisäistä käyttöä koskeva rajoitus ei tällaisissa tapauksissa yleensä rajoita kilpailua, tai se kuuluu 53 artiklan 3 kohdan poikkeuksen soveltamisalaan. Lisenssinsaajan vapautta myydä lisensoitua tuotetta omien tuotteidensa varaosina ei kuitenkaan saa rajoittaa. Lisenssinsaajan on voitava toimittaa osia omien tuotteidensa jälkimarkkinoille, myös sen tuottamia tuotteita huoltaville ja korjaaville riippumattomille palveluorganisaatioille.

                  (220)

                  Jos lisenssinantaja ei ole komponenttien toimittaja merkityksellisillä tuotemarkkinoilla, edellä esitetty sisäistä käyttöä koskevien rajoitusten asettamisen peruste ei päde. Tällaisissa tapauksissa sisäistä käyttöä koskeva rajoitus voi periaatteessa edistää teknologian levitystä varmistamalla, että lisenssinsaajat eivät myy lisenssinantajan kanssa muilla tuotemarkkinoilla kilpaileville valmistajille. Lisenssinsaajalle asetettava velvollisuus olla myymättä tietyille lisenssinantajalle varatuille asiakasryhmille on kuitenkin yleensä vähemmän rajoittava vaihtoehto. Näin ollen sisäistä käyttöä koskeva rajoitus ei näissä tapauksissa ole yleensä välttämätön teknologian levityksen mahdollistamisen kannalta.

            4.2.6   Sitominen ja niputtaminen

                  (221)

                  Sitomisella tarkoitetaan teknologian lisensoinnin yhteydessä sitä, että lisenssinantaja asettaa tiettyä teknologiaa (sitovaa tuotetta) koskevan lisenssin saamisen ehdoksi sen, että lisenssinsaaja hankkii myös toista teknologiaa koskevan lisenssin tai ostaa lisenssinantajalta tai tämän nimeämältä taholta jonkin tuotteen (sidottu tuote). Niputtaminen on kyseessä silloin, kun kaksi teknologiaa tai teknologia ja tuote myydään niputettuna. Molemmissa tapauksissa edellytyksenä kuitenkin on, että kohteena olevat tuotteet ja teknologiat ovat erillisiä, mikä tarkoittaa, että kullakin sidottuun tai niputettuun kokonaisuuteen kuuluvalla tuotteella ja teknologialla on oma kysyntä. Näin ei yleensä ole silloin, kun teknologiat tai tuotteet ovat toistensa kannalta välttämättömiä siten, että lisensoitua teknologiaa ei voida hyödyntää ilman siihen sidottua tuotetta tai että niputetun kokonaisuuden yhtä osaa ei voida hyödyntää ilman toista. Jatkossa ’sitomisella’ tarkoitetaan tässä sekä sitomista että niputtamista.

                  (222)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklalla, jonka mukaan ryhmäpoikkeuksen soveltaminen edellyttää tiettyjen markkinaosuusrajojen noudattamista, varmistetaan, ettei sitomiselle eikä niputtamiselle myönnetä ryhmäpoikkeusta markkinaosuusrajan ylittyessä. Tämä markkinaosuusraja on kilpailijoiden välisissä sopimuksissa 20 prosenttia ja keskenään kilpailemattomien osapuolten välisissä sopimuksissa 30 prosenttia. Markkinaosuusrajoja sovelletaan kaikkiin lisenssisopimuksen soveltamisalaan kuuluviin merkityksellisiin teknologia- ja tuotemarkkinoihin, sidotun tuotteen markkinat mukaan luettuina. Jos markkinaosuusrajat ylittyvät, sitomisesta aiheutuvia kilpailunvastaisia ja kilpailua edistäviä vaikutuksia on verrattava toisiinsa.

                  (223)

                  Sitomisesta aiheutuva merkittävin rajoittava vaikutus on sidotun tuotteen kilpailevien toimittajien sulkeminen markkinoilta. Sitominen voi myös vaikeuttaa markkinoille pääsyä ja auttaa näin lisenssinantajaa säilyttämään markkinavoimansa sitovan tuotteen markkinoilla, koska markkinoille tulevat uudet tuottajat saattavat sitomisen vuoksi joutua pyrkimään samanaikaisesti useille markkinoille. Lisäksi lisenssinantaja voi sitomalla nostaa rojaltimaksuja, erityisesti kun sitova tuote ja sidottu tuote ovat osittain korvattavissa eikä kyseisiä kahta tuotetta käytetä kiinteässä suhteessa. Sitominen estää lisenssinsaajaa ottamasta käyttöön korvaavia tuotannontekijöitä sitovan tuotteen suurempien rojaltien vuoksi. Nämä kilpailuongelmat eivät riipu siitä, ovatko sopimuspuolet kilpailijoita vai eivät. Jotta sitominen aiheuttaisi kilpailunvastaisia vaikutuksia, lisenssinantajalla on oltava merkittävä markkinavoima sitovan tuotteen markkinoilla, jolloin se voi rajoittaa kilpailua sidotun tuotteen markkinoilla. Jos lisenssinantajalla ei ole markkinavoimaa sitovan tuotteen markkinoilla, se ei voi käyttää teknologiaansa kilpailunvastaisesti sidotun tuotteen toimittajien sulkemiseksi markkinoilta. Lisäksi sitomisen on katettava tietty osuus sidotun tuotteen markkinoista samaan tapaan kuin kilpailukieltovelvoitteiden, jotta se aiheuttaisi tuntuvia markkinoilta sulkevia vaikutuksia. Tapauksissa, joissa lisenssinantajalla on markkinavoimaa pikemminkin sidotun tuotteen markkinoilla kuin sitovan tuotteen markkinoilla, rajoitusta arvioidaan samoin perustein kuin kilpailukieltoja ja määrällisiä rajoituksia, mikä osoittaa, että kilpailuongelmien alkuperä on aina sidotun tuotteen markkinoilla eikä sitovan tuotteen markkinoilla (88).

                  (224)

                  Sitominen voi myös tarjota tehokkuusetuja. Näin on erityisesti silloin, kun sidottua tuotetta tarvitaan varmistamaan, että lisensoidun teknologian hyödyntäminen on teknisesti tyydyttävää tai että lisenssiin perustuva tuotanto on lisenssinantajan ja muiden lisenssinsaajien noudattamien laatuvaatimusten mukaista. Tällaisissa tapauksissa sitominen ei yleensä rajoita kilpailua taikka se kuuluu 53 artiklan 3 kohdan poikkeuksen soveltamisalaan. Jos lisenssinsaajat käyttävät lisenssinantajan tavaramerkkiä tai tuotenimeä tai jos kuluttajan kannalta on muuten ilmeistä, että lisensoitua teknologiaa sisältävän tuotteen ja lisenssinantajan välillä on yhteys, lisenssinantajan oikeutetun edun mukaista on varmistaa, että tuotteiden laatu ei heikennä sen teknologian arvoa tai sen mainetta taloudellisena toimijana. Jos kuluttajat lisäksi tietävät, että lisenssinsaajat (ja lisenssinantaja) käyttävät tuotannossaan samaa teknologiaa, on epätodennäköistä, että lisenssinsaajat haluavat hankkia lisenssin, elleivät kaikki hyödynnä teknologiaa teknisesti tyydyttävällä tavalla.

                  (225)

                  Sitominen edistää todennäköisesti kilpailua myös silloin, kun lisenssinsaaja voi sidotun tuotteen ansiosta hyödyntää lisensoitua teknologiaa selvästi aiempaa tehokkaammin. Jos lisenssinantaja esimerkiksi myöntää lisenssin erityiseen prosessiteknologiaan, sopimuspuolet voivat sopia, että lisenssinsaaja ostaa lisenssinantajalta myös katalysaattorin, joka on kehitetty käytettäväksi lisensoidun teknologian kanssa ja jonka ansiosta teknologiaa voidaan hyödyntää tehokkaammin kuin muiden katalysaattoreiden avulla. Jos rajoitus tällaisessa tilanteessa kuuluu 53 artiklan 1 kohdan kiellon piiriin, 53 artiklan 3 kohdan edellytykset todennäköisesti täyttyvät jopa silloin, kun markkinaosuusraja ylittyy.

            4.2.7   Kilpailukieltovelvoitteet

                  (226)

                  Kilpailukieltovelvoitteilla tarkoitetaan teknologian lisensoinnin yhteydessä lisenssinsaajalle asetettua velvollisuutta olla käyttämättä kolmansien osapuolten toimittamia lisensoidun teknologian kanssa kilpailevia teknologioita. Kilpailukieltovelvoitetta käsitellään sitomista käsittelevässä 4.2.6 jaksossa lisenssinantajan toimittaman tuotteen tai lisäteknologian osalta.

                  (227)

                  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaan kilpailukieltovelvoitteisiin sovelletaan poikkeusta kilpailijoiden välisissä sopimuksissa 20 prosentin markkinaosuusrajaan asti ja keskenään kilpailemattomien osapuolten välisissä sopimuksissa 30 prosentin markkinaosuusrajaan asti.

                  (228)

                  Suurin kilpailukieltovelvoitteiden aiheuttama kilpailuun liittyvä riski on kolmansien osapuolten teknologioiden sulkeminen markkinoilta. Kilpailukieltovelvoitteet saattavat myös helpottaa lisenssinantajien välistä kilpailunvastaista yhteistyötä, jos useat lisenssinantajat käyttävät niitä erillisissä sopimuksissa (eli niitä käytetään kumulatiivisesti). Kilpailevien teknologioiden sulkeminen markkinoilta vähentää lisenssinantajan perimiin rojalteihin kohdistuvaa kilpailupainetta ja vähentää markkinoilla ennestään olevien teknologioiden välistä kilpailua rajoittamalla lisenssinsaajien mahdollisuuksia korvata käyttämänsä teknologiat kilpailevilla teknologioilla. Molemmissa tapauksissa suurimpana ongelmana on markkinoilta sulkeminen, joten sekä kilpailevien että keskenään kilpailemattomien yritysten välisiä sopimuksia voidaan yleensä ottaen analysoida samalla tavalla. Jos kilpailijat kuitenkin sopivat ristikkäisistä lisenssijärjestelyistä, joiden puitteissa ne eivät saa käyttää kolmannen osapuolen tarjoamaa teknologiaa, sopimus voi helpottaa niiden välistä kilpailunvastaista yhteistyötä tuotemarkkinoilla, minkä vuoksi alempi 20 prosentin markkinaosuusraja onkin perusteltu.

                  (229)

                  Markkinoilta sulkemista voi aiheutua tilanteessa, jossa huomattava osa mahdollisista lisenssinsaajista on jo sidottu yhteen tai kumulatiivisten vaikutusten kohdalla useaan teknologian lähteeseen ja jossa niitä estetään hyödyntämästä kilpailevia teknologioita. Markkinoilta sulkevat vaikutukset voivat johtua yhden lisenssinantajan, jolla on huomattava markkina-asema, tekemistä sopimuksista tai useiden lisenssinantajien tekemien sopimusten kumulatiivisista vaikutuksista, vaikka kukin yksittäinen sopimus tai sopimusverkosto kuuluisikin teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Viimeksi mainitussa tapauksessa vakavia kumulatiivisia vaikutuksia ei kuitenkaan todennäköisesti synny, ennen kuin yli 50 prosenttia markkinoista on sidottu. Tämän rajan ylittävissä tilanteissa merkittäviä markkinoilta sulkevia vaikutuksia todennäköisesti esiintyy, jos uusien lisenssinsaajien markkinoille pääsyn esteet ovat suhteellisen suuria. Jos markkinoille pääsyn esteet sen sijaan ovat vähäisiä, uudet lisenssinsaajat voivat tulla markkinoille ja hyödyntää kaupallisesti kolmansien osapuolten hallussa olevia kiinnostavia teknologioita, jolloin ne ovat todellinen vaihtoehto markkinoilla ennestään oleville lisenssinsaajille. Jotta voidaan arvioida kolmansien osapuolten todelliset mahdollisuudet päästä markkinoille ja laajentaa toimintaansa, on otettava huomioon sekin, missä määrin jakelijat on sidottu lisenssinsaajiin kilpailukieltovelvoittein. Kolmansien osapuolten tarjoamilla teknologioilla on todellinen mahdollisuus päästä markkinoille vain, jos tuotantoon ja jakeluun tarvittavat resurssit ovat niiden ulottuvilla. Markkinoille pääsyn helppous ei siis riipu vain mahdollisten lisenssinsaajien olemassaolosta, vaan myös siitä, missä määrin lisenssinsaajat voivat käyttää jakeluporrasta. Arvioidessaan markkinoilta sulkevia vaikutuksia jakeluportaalla valvontaviranomainen soveltaa vertikaalisista rajoituksista annettujen valvontaviranomaisen suuntaviivojen VI.2.1 jaksossa esitettyä arviointikehystä (89).

                  (230)

                  Jos lisenssinantajalla on huomattava markkinavoima, lisenssinsaajille asetetut velvollisuudet hankkia teknologiaa vain lisenssinantajalta voivat johtaa merkittäviin markkinoilta sulkeviin vaikutuksiin. Mitä vahvempi lisenssinantajan markkina-asema on, sitä suurempi on kilpailevien tekniikoiden markkinoilta sulkemisen riski. Tuntuvia markkinoilta sulkevia vaikutuksia voi esiintyä, vaikka kilpailukieltovelvoitteet eivät välttämättä kattaisikaan huomattavaa osaa markkinoista. Tällaisessa tilanteessa tuntuvia markkinoilta sulkevia vaikutuksia voi aiheutua, jos kilpailukieltovelvoitteet on kohdistettu yrityksiin, jotka todennäköisimmin hankkisivat lisenssejä kilpaileviin teknologioihin. Markkinoilta sulkemisen vaara on erityisen suuri silloin, kun mahdollisia lisenssinsaajia on vain vähän ja kun lisenssisopimus koskee teknologiaa, jota lisenssinsaajat hyödyntävät tuotannontekijänä sisäisessä käytössään. Tällaisissa tapauksissa uuden lisenssinantajan markkinoillepääsylle on todennäköisesti merkittäviä esteitä. Markkinoilta sulkeminen saattaa olla epätodennäköisempää silloin, kun teknologiaa käytetään kolmansille myytävän tuotteen valmistamiseen. Vaikka rajoitus kohdistuu tällöin myös kyseisen tuotannontekijän tuotantokapasiteettiin, se ei kohdistu kysyntään lisenssinsaajien jälkeisillä tuotantoketjun loppupään markkinoilla. Tällaisissa tapauksissa lisenssinantajien on markkinoille päästäkseen saatava vain yksi tai useampi sellainen lisenssinsaaja, jolla on sopiva tuotantokapasiteetti. On epätodennäköistä, että lisenssinantaja pystyy estämään kilpailijoiden mahdollisuudet saada varteenotettavia lisenssinsaajia asettamalla omille lisenssinsaajilleen kilpailukieltovelvoitteita, ellei niiden yritysten määrä, jotka omistavat tai pystyvät hankkimaan lisenssin saamiseen tarvittavat resurssit, ole erittäin vähäinen.

                  (231)

                  Kilpailukieltovelvoitteilla voi myös olla kilpailua edistäviä vaikutuksia. Velvoitteet voivat ensinnäkin edistää teknologian levitystä, kun ne vähentävät lisensoidun teknologian ja erityisesti taitotiedon väärinkäytön riskiä. Jos lisenssinsaajalla on oikeus hankkia kolmansilta osapuolilta lisenssejä kilpaileviin teknologioihin, vaarana on, että etenkin lisensoitua taitotietoa käytetään kilpailevien teknologioiden hyödyntämiseen ja että kilpailijat voivat näin saada siitä etua. Jos lisenssinsaaja hyödyntää kilpailevia teknologioita, myös rojaltimaksujen valvominen on yleensä vaikeaa, mikä saattaa vähentää lisensointihalukkuutta.

                  (232)

                  Toiseksi kilpailukieltovelvoitteita, joihin on mahdollisesti yhdistetty yksinoikeudellista aluetta koskeva ehto, voidaan tarvita kannustamaan lisenssinsaajaa investoimaan lisensoituun teknologiaan ja hyödyntämään sitä tehokkaasti. Jos sopimus kuuluu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan tuntuvan markkinoilta sulkevan vaikutuksensa vuoksi, 53 artiklan 3 kohdan soveltaminen saattaa edellyttää, että valitaan vähemmän rajoittava vaihtoehto, kuten vähimmäistuotantoa tai rojaltimaksuja koskevat vaatimukset, joiden kilpailevia teknologioita markkinoilta sulkevat vaikutukset ovat yleensä vähäisempiä.

                  (233)

                  Kolmanneksi jos lisenssinantaja sitoutuu tekemään merkittäviä asiakaskohtaisia investointeja, jotka kohdistuvat esimerkiksi koulutukseen ja lisensoidun teknologian mukauttamiseen lisenssinsaajan tarpeisiin, kilpailukieltovelvoitteet tai vaihtoehtoisesti vähimmäistuotantoa tai vähimmäisrojalteja koskevat vaatimukset saattavat olla tarpeen, jotta lisenssinantaja suostuu investointeihin ja investoinneista pidättymiseen liittyviltä ongelmilta vältytään. Lisenssinantaja voi kuitenkin yleensä periä näistä investoinneista suoraan kertamaksun, joten vähemmän rajoittavia vaihtoehtoja on usein olemassa.

            4.3   Sovittelusopimukset

                  (234)

                  Teknologiaoikeuksien lisensointia koskevia lausekkeita voidaan käyttää keinona ratkaista riita-asioita tai välttää se, että yksi sopimuspuoli käyttää immateriaalioikeuksiaan estääkseen toista sopimuspuolta käyttämästä omia teknologiaoikeuksiaan (90).

                  (235)

                  Kuten monissa muissa kauppaoikeudellisissa riita-asioissa, sovittelusopimukset ovat teknologiaan liittyvien riitojen yhteydessä periaatteessa perusteltu tapa päästä molemminpuolisesti hyväksyttävään kompromissiin aidoissa oikeudellisissa kiistoissa. Sopimuspuolet voivat haluta lopettaa kiistan tai oikeusriidan, koska se osoittautuu liian kalliiksi, vie liikaa aikaa ja/tai sen tulos on epävarma. Sovittelun ansiosta tuomioistuinten ja/tai toimivaltaisten hallintoelinten ei lisäksi tarvitse tehdä päätöstä asiassa, mikä voi johtaa hyvinvoinnin parantumiseen. Toisaalta on suuren yleisön edun mukaista, että mitättömät immateriaalioikeudet poistetaan, sillä ne estävät ansiottomasti innovointia ja taloudellista toimintaa (91).

                  (236)

                  Lisensointi, joka kattaa myös ristiinlisensoinnin, ei sovittelusopimusten yhteydessä sinällään rajoita kilpailua, koska se antaa sopimuspuolille mahdollisuuden hyödyntää teknologioitaan sopimuksenteon jälkeen. Tapauksissa, joissa lisenssinsaaja voisi ilman lisenssiä jäädä markkinoiden ulkopuolelle, lisenssinsaajan mahdollisuus saada kyseessä oleva teknologia käyttöönsä sovittelusopimuksen avulla ei yleensä kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

                  (237)

                  Sovittelusopimusten yksittäiset ehdot ja edellytykset voivat kuitenkin kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Sovittelusopimuksiin liittyvää lisensointia käsitellään samalla tavoin kuin muutakin lisensointia (92). Näissä tapauksissa on erityisesti tarpeen arvioida, ovatko sopimuspuolet mahdollisia tai todellisia kilpailijoita.

         Vastikkeelliset rajoitukset sovittelusopimuksissa

                  (238)

                  Vastikkeellisia rajoituksia tai vastikkeellista viivyttämistä koskeviin sovittelusopimuksiin ei yleensä sisälly teknologiaoikeuksien siirtoa, vaan ne perustuvat vastikkeen siirtoon sopimuspuolelta toiselle vastineena toisen sopimuspuolen markkinoille pääsyn ja/tai siellä toimimisen laajentumisen rajoittamisesta. Ne voivat kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan (93).

                  (239)

                  Jos sovittelusopimus kuitenkin sisältää myös kyseisen riita-asian kohteena olevien teknologiaoikeuksien lisensointia ja kyseinen sopimus johtaa lisenssinsaajan viivästyneeseen tai muutoin rajoitettuun mahdollisuuteen saattaa tuote jollekin kyseessä olevista markkinoista, sopimus voi kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Tällöin sitä olisi arvioitava teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan c ja d alakohdan mukaisesti (ks. edellä 3.4.2 jakso). Jos tällaisen sovittelusopimuksen sopimuspuolet ovat todellisia tai mahdollisia kilpailijoita ja lisenssinantajan vastikkeensiirto lisenssinsaajalle on merkittävä, valvontaviranomainen ottaa erityisesti huomioon markkinoiden jakamista koskevan riskin.

         Ristiinlisensointi sovittelusopimuksissa

                  (240)

                  Sovittelusopimukset, joilla sopimuspuolet toteuttavat ristiinlisensoinnin ja rajoittavat teknologioidensa käyttöä, myös lisenssien myöntämistä kolmansille osapuolille, voivat kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Jos sopimuspuolilla on huomattava markkinavoima ja jos sopimuksessa asetetaan selvästi tiukempia rajoituksia kuin ne, jotka ovat tarpeen teknologian käytön estävän suhteen purkamiseksi, sopimus kuuluu todennäköisesti 53 artiklan 1 kohdan piiriin silloinkin, kun on todennäköistä, että sopimuspuolten välillä on teknologian käytön vastavuoroisesti estävä suhde. Erityisen todennäköisesti 53 artiklan 1 kohtaa sovelletaan silloin, kun sopimuspuolet jakavat markkinat tai vahvistavat sellaiset myynnin perusteella määräytyvät vastavuoroiset rojaltit, joilla on huomattava vaikutus markkinahintoihin.

                  (241)

                  Jos sopimuspuolet voivat sovittelusopimuksen mukaan käyttää toistensa teknologiaa ja sopimus koskee myös tulevaa kehitystoimintaa, on tarpeen arvioida, mikä vaikutus sopimuksella on sopimuspuolten innovaatiohalukkuuteen. Jos sopimuspuolilla on huomattava markkinavoima, sopimus kuuluu todennäköisesti 53 artiklan 1 kohdan kiellon piiriin silloin, kun se estää niitä saavuttamasta kilpailuetua toisiinsa nähden. Jos sopimuksella poistetaan toisen sopimuspuolen mahdollisuus saavuttaa kilpailuetumatkaa toiseen nähden tai heikennetään kyseistä mahdollisuutta merkittävästi, sillä vähennetään samalla innovointihalukkuutta ja vaikutetaan näin kielteisesti olennaiseen kilpailutekijään. Tämänkaltaiset sopimukset eivät myöskään todennäköisesti täytä 53 artiklan 3 kohdassa määrättyjä edellytyksiä. Erityisesti on epätodennäköistä, että rajoitusta voidaan pitää 53 artiklan 3 kohdassa olevan kolmannen edellytyksen mukaisesti välttämättömänä. Sopimuksen tavoitteena on varmistaa, että sopimuspuolet voivat käyttää omia teknologioitaan toisen sopimuspuolen estämättä. Tämä ei edellytä tulevien innovaatioiden jakamista. Sopimuspuolia ei kuitenkaan todennäköisesti estetä saavuttamasta kilpailuetumatkaa toisiinsa nähden silloin, kun lisenssin tarkoituksena on tarjota niille mahdollisuus omien teknologioidensa kehittämiseen ja kun lisenssi ei johda siihen, että sopimuspuolet päätyvät käyttämään samoja teknologisia ratkaisuja. Tällaisilla sopimuksilla ainoastaan taataan tuotesuunnitteluun liittyvä vapaus varmistamalla, ettei toinen sopimuspuoli voi jatkossa vedota oikeudenloukkaukseen.

         Kiistämisen kieltämistä koskevat lausekkeet sovittelusopimuksissa

                  (242)

                  Sovittelusopimusten osalta kiistämisen kieltämistä koskevien lausekkeiden katsotaan yleensä jäävän 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. Kyseisille sopimuksille on ominaista, että sopimuspuolet sopivat niissä olevansa kiistämättä jälkikäteen riidanalaisia immateriaalioikeuksia. Koko sopimuksen tarkoitushan on ratkaista nykyiset ja/tai välttää tulevat riidat.

                  (243)

                  Kiistämisen kieltävät ehdot sovittelusopimuksissa voivat kuitenkin olla tietyissä olosuhteissa kilpailunvastaisia ja voivat kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Immateriaalioikeuksien kiistämisvapauden rajoitus ei liity immateriaalioikeuden asiasisältöön, ja se voi rajoittaa kilpailua. Kiistämisen kieltämistä koskeva lauseke voi olla esimerkiksi 53 artiklan 1 kohdan vastainen, jos immateriaalioikeus myönnettiin virheellisten tai harhaanjohtavien tietojen perusteella (94). Tällaisten lausekkeiden valvonta voi olla välttämätöntä myös silloin, jos lisenssinantaja teknologiaoikeuksien lisensoinnin yhteydessä suostuttelee taloudellisin kannustimin tai muulla tavoin lisenssinsaajan olemaan kiistämättä teknologiaoikeuksien pätevyyttä, jos ne ovat välttämätön tuotannontekijä lisenssinsaajan tuotannossa (ks. myös edellä 136 kohta).

            4.4   Teknologiapoolit

                  (244)

                  Teknologiapooleilla tarkoitetaan järjestelyjä, joiden puitteissa vähintään kaksi osapuolta kokoaa teknologiapaketin, jota koskeva lisenssi myönnetään järjestelyyn osallistuvien yritysten lisäksi myös kolmansille osapuolille. Teknologiapooli voi rakenteensa puolesta olla yksinkertainen sopimus tiettyjen sopimuspuolten välillä tai siihen voi liittyä organisaatiojärjestelyjä, joilla yhteistoiminnan kohteena olevan teknologian lisensointi uskotaan erillisen elimen tehtäväksi. Kummassakin tapauksessa pooli mahdollistaa lisenssinsaajan toiminnan markkinoilla yhden lisenssin pohjalta.

                  (245)

                  Pooliin kuuluvat teknologiat (joko kaikki tai jotkin niistä) tukevat usein koko tosiasiallista tai oikeudellista teollisuusstandardia tai sen osaa, joskaan teknologiapoolit eivät välttämättä aina ole yhteydessä standardeihin (95). Eri teknologiapoolit voivat tukea kilpailevia standardeja (96). Teknologiapooleilla voi olla kilpailua edistäviä vaikutuksia, joita ovat erityisesti kauppahinnan aleneminen ja kumulatiivisten rojaltien rajoittaminen tiettyyn enimmäismäärään, jotta voidaan välttää voiton kaksinkertainen sisällyttäminen tuotteen hintaan (nk. double marginalisation). Teknologiapoolien muodostaminen mahdollistaa myös lisenssin myöntämisen pooliin kuuluville teknologioille keskitetysti. Tämä on erityisen tärkeää aloilla, joilla immateriaalioikeudet ovat yleisiä ja joilla markkinoilla toimiminen edellyttää lisenssien hankkimista hyvin monelta lisenssinantajalta. Jos lisenssinsaajat saavat lisensoidun teknologian soveltamiseen liittyviä jatkuvia palveluja, yhteislisensointi ja yhteispalvelut voivat alentaa kustannuksia lisää. Patenttipoolit voivat myös vaikuttaa myönteisesti kilpailua edistävien standardien täytäntöönpanoon.

                  (246)

                  Teknologiapoolit voivat myös rajoittaa kilpailua. Teknologiapoolien perustaminen merkitsee väistämättä yhteistoiminnan kohteena olevien teknologioiden myymistä yhdessä, jolloin kyseessä on hintakartelli, jos pooli koostuu kokonaisuudessaan tai pääasiassa korvaavista teknologioista. Sen lisäksi, että teknologiapoolit rajoittavat osapuolten välistä kilpailua, ne voivat myös vähentää innovaatioita sulkemalla markkinoilta vaihtoehtoisia teknologioita. Näin on etenkin silloin, kun ne tukevat teollisuusstandardia tai muodostavat käytännössä tosiasiallisen teollisuusstandardin. Standardin ja siihen liittyvän teknologiapoolin olemassaolo voi hankaloittaa uusien tai parannettujen teknologioiden pääsyä markkinoille.

                  (247)

                  Teknologiapoolien perustamisesta ja niiden toimintaa koskevien ehtojen vahvistamisesta tehdyt sopimukset eivät sopimuspuolten lukumäärästä riippumatta kuulu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, koska sopimus poolin perustamisesta ei anna tietylle lisenssinsaajalle lupaa tuottaa sopimustuotteita (ks. 3.2.4 jakso edellä). Tällaisia sopimuksia käsitellään vain näissä suuntaviivoissa. Poolijärjestelyt aiheuttavat tiettyjä mukaan otettavien teknologioiden valintaan ja poolin toimintaan liittyviä erityisiä ongelmia, joita ei esiinny muunlaisten lisenssisopimusten yhteydessä. Lisenssien myöntäminen poolin ulkopuolelle on yleensä monenvälinen sopimus ottaen huomioon, että osapuolet määrittelevät yhdessä tällaisen lisensoinnin ehdot. Tämän vuoksi se ei kuulu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan. Lisenssien myöntämistä poolin ulkopuolelle käsitellään 261 kohdassa ja jäljempänä 4.4.2 jaksossa.

            4.4.1   Teknologiapoolien perustamisen ja toiminnan arviointi

                  (248)

                  Tapa, jolla teknologiapooli perustetaan, organisoidaan ja toimii, voi vähentää riskiä siitä, että sen tarkoituksena tai vaikutuksena on kilpailun rajoittaminen, ja antaa takeet siitä, että järjestely edistää kilpailua. Arvioidessaan mahdollisia kilpailuun kohdistuvia riskejä ja tehokkuutta, valvontaviranomainen ottaa huomioon muun muassa poolin perustamisen avoimuuden, poolissa mukana olevien teknologioiden valikoiman ja luonteen, myös sen, missä määrin riippumattomia asiantuntijoita osallistuu poolin perustamiseen ja toimintaan, sekä sen, onko otettu käyttöön suojalausekkeita arkaluonteisten tietojen vaihdon estämiseksi ja riippumattomia riidanratkaisumekanismeja.

         Avoin osallistuminen

                  (249)

                  Jos standardin ja poolin luomisprosessiin saavat osallistua kaikki kiinnostuneet sopimuspuolet, pooliin mukaan otettavat teknologiat valitaan todennäköisemmin hinta–laatu-näkökohtien perusteella kuin silloin, kun tietyt teknologian omistajat perustavat poolin.

         Yhdistettyjen teknologioiden valikoima ja luonne

                  (250)

                  Teknologiapoolien aiheuttamat kilpailuun liittyvät riskit ja mahdolliset tehokkuusedut riippuvat suuressa määrin yhdistettyjen teknologioiden välisestä suhteesta ja niiden suhteesta poolin ulkopuolisiin teknologioihin. Kaksi peruseroa on tehtävä: toisistaan on nimittäin erotettava a) täydentävät teknologiat ja korvaavat teknologiat ja b) keskeiset ja muut kuin keskeiset teknologiat.

                  (251)

                  Teknologiat täydentävät toisiaan eivätkä korvaa toisiaan silloin, kun niitä molempia tarvitaan sellaisen tuotteen valmistamiseen tai prosessin suorittamiseen, johon teknologiat liittyvät. Teknologiat ovat sen sijaan korvaavia silloin, kun kumman tahansa teknologian haltija voi valmistaa sellaisen tuotteen tai suorittaa prosessin, johon teknologiat liittyvät.

                  (252)

                  Teknologia voi olla keskeistä joko a) tietyn tuotteen tuottamiseksi tai tietyn prosessin suorittamiseksi, johon yhdistetyt teknologiat liittyvät, tai b) tuotteen tuottamiseksi tai prosessin suorittamiseksi sellaisen standardin mukaisesti, joka sisältää yhdistetyt teknologiat. Ensimmäisessä tapauksessa teknologia on keskeinen silloin, jos kyseiselle teknologialle ei ole (sekä taloudelliselta että tekniseltä kannalta) toteuttamiskelpoista korvaavaa teknologiaa poolin sisä- tai ulkopuolella ja kun kyseinen teknologia on olennainen osa teknologiapakettia sellaisen tuotteen (tuotteiden) valmistuksen tai prosessin (prosessien) suorittamisen kannalta, johon pooli liittyy. Toisessa tapauksessa teknologia on keskeinen silloin, jos se on välttämätön osa (eli toteuttamiskelpoista vaihtoehtoa ei ole) niitä yhdistettyjä teknologioita, joita tarvitaan poolin tukeman standardin noudattamiseksi (standardin kannalta keskeinen teknologia). Keskeiset teknologiat ovat välttämättä myös täydentäviä teknologioita. Pelkkä teknologian haltijan ilmoitus siitä, että teknologia on keskeistä, ei merkitse, että tällainen teknologia todella on keskeistä tässä kohdassa esitettyjen kriteerien perusteella.

                  (253)

                  Jos yhdistetyt teknologiat ovat korvaavia teknologioita, rojaltit ovat todennäköisesti suurempia kuin ne muutoin olisivat, koska lisenssinsaajat eivät hyödy kyseisten teknologioiden välisestä kilpailusta. Jos yhdistetyt teknologiat ovat täydentäviä teknologioita, teknologiapooli vähentää liiketoimista aiheutuvia kustannuksia ja voi johtaa pienempiin kokonaisrojalteihin, sillä osapuolet pystyvät sopimaan yhteisestä koko pakettia koskevasta rojaltista sen sijasta, että kukin osapuoli määräisi oman teknologiansa rojaltin eikä ottaisi huomioon sitä, että teknologian korkeampi rojalti yleensä vähentää täydentävien teknologioiden kysyntää. Jos täydentävien teknologioiden rojaltit määrätään erikseen, rojaltien kokonaismäärä on usein suurempi kuin poolissa samoista täydentävistä teknologioista koostuvalle paketille määrättävä rojalti. Poolin ulkopuolisten korvaavien teknologioiden roolin arviointia käsitellään jäljempänä 262 kohdassa.

                  (254)

                  Täydentävien ja korvaavien teknologioiden välinen ero ei ole kaikissa tapauksissa selvä, sillä teknologia voi olla osittain korvaava ja osittain täydentävä. Jos lisenssinsaajat todennäköisesti pyrkivät saamaan kaksi teknologiaa niiden yhdistämisestä saatavien tehokkuusetujen vuoksi, teknologioita pidetään täydentävinä, vaikka ne olisivatkin osittain korvattavissa. Tällaisissa tapauksissa lisenssinsaajat todennäköisesti haluaisivat saada lisenssit molempiin teknologioihin niiden yhteiskäytöstä saatavien taloudellisten lisäetujen vuoksi, jos poolia ei olisi. Jos tällainen kysyntään perustuva näyttö pooliin sisältyvien teknologioiden täydentävyydestä puuttuu, tämä viittaa siihen, että kyseiset teknologiat ovat täydentäviä, jos i) teknologiaa pooliin tuovat sopimuspuolet ovat vapaita lisensoimaan teknologiaansa erikseen ja jos ii) pooli on halukas lisensoimaan kaikkien osapuolten teknologioista koostuvan paketin lisäksi myös erikseen kunkin sopimuspuolen teknologiaa ja jos iii) kaikista pooliin sisältyvistä teknologioista tehtyjen erillisten lisenssisopimusten rojaltien kokonaismäärä ei ole suurempi kuin koko poolin koko teknologiapaketista veloittama rojalti.

                  (255)

                  Korvaavien teknologioiden sisällyttäminen pooliin rajoittaa yleensä teknologioiden välistä kilpailua, koska se voi johtaa kollektiiviseen niputtamiseen ja hinnoista sopimiseen kilpailijoiden välillä. Valvontaviranomaisen mukaan merkittävien korvaavien teknologioiden sisällyttäminen teknologiapooliin on yleensä 53 artiklan 1 kohdan vastaista. Lisäksi valvontaviranomainen katsoo, että 53 artiklan 3 kohdan edellytykset eivät todennäköisesti täyty tapauksissa, joissa merkittävä osa teknologiapoolista muodostuu korvaavista teknologioista. Kun otetaan huomioon, että kyseiset teknologiat ovat vaihtoehtoisia, kustannussäästöjä ei synny yhdistettäessä molemmat teknologiat. Ilman yhdistämistä lisenssinsaajat eivät olisi tarvinneet molempia teknologioita. Osapuolten vapaus myöntää lisenssejä toisistaan riippumatta ei riitä lieventämään kilpailuongelmia. Tämä johtuu siitä, että osapuolet eivät todennäköisesti ole kovin halukkaita myöntämään lisenssejä toisistaan riippumatta, jotta ne eivät vaarantaisi poolin harjoittamaa lisensointitoimintaa, jonka ansiosta ne voivat käyttää yhdessä markkinavoimaa.

         Riippumattomien asiantuntijoiden valinta ja tehtävät

                  (256)

                  Toinen merkityksellinen tekijä arvioitaessa teknologiapoolien aiheuttamia kilpailuriskejä ja tehokkuusetuja on se, missä määrin riippumattomat asiantuntijat osallistuvat poolin luomiseen ja toimintaan. Esimerkiksi sen arvioiminen, onko tietty teknologia keskeinen poolin tukeman standardin kannalta, on usein monimutkainen kysymys, joka edellyttää erikoisalan tuntemusta. Riippumattomien asiantuntijoiden ottaminen mukaan valintaprosessiin on merkittävä askel sen varmistamisessa, että sitoumus ottaa mukaan vain keskeisiä teknologioita toteutuu käytännössä. Kun pooliin sisällytettävien teknologioiden valinnasta vastaa riippumaton asiantuntija, se voi myös edistää saatavilla olevien teknologiaratkaisujen välistä kilpailua.

                  (257)

                  Valvontaviranomainen ottaa huomioon sen, miten asiantuntijat on valittu ja mitkä ovat heille osoitetut täsmälliset tehtävät. Asiantuntijoilla ei saisi olla yhteyksiä poolin muodostaneisiin yrityksiin. Jos asiantuntijoilla on yhteys lisenssinantajiin (tai poolin lisensointitoimintaan) tai he ovat muuten riippuvaisia lisenssinantajista, asiantuntijan mukanaololle annetaan tavanomaista vähemmän painoarvoa. Asiantuntijoilla on myös oltava riittävä tekninen osaamistaso, jotta he voivat suoriutua erilaisista heille uskotuista tehtävistä. Riippumattomien asiantuntijoiden tehtäviä voivat olla esimerkiksi sen arvioiminen, ovatko pooliin liitettäväksi esitettyihin teknologioihin kohdistuvat immateriaalioikeudet päteviä ja ovatko kyseiset teknologiat keskeisiä.

                  (258)

                  Poolin perustamisasiakirjoissa määrätyt riidanratkaisumekanismit ovat tärkeitä, ja ne olisi otettava huomioon. Mitä suuremmassa määrin riitojen ratkaisu on poolista ja sen jäsenistä riippumattomien elinten ja henkilöiden vastuulla, sitä todennäköisemmin riitojen ratkaisu on puolueetonta.

         Suojatoimet arkaluonteisten tietojen vaihdon estämiseksi

                  (259)

                  Lisäksi on otettava huomioon, miten arkaluonteisten tietojen vaihto sopimuspuolten välillä on järjestetty (97). Oligopolistisilla markkinoilla esimerkiksi hinnoitteluun ja tuotantoon liittyvien arkaluonteisten tietojen vaihto voi helpottaa kilpailunvastaista yhteistyötä (98). Valvontaviranomainen ottaa tällaisissa tapauksissa huomioon sen, millaisia turvatoimia on asetettu estämään arkaluonteisten tietojen vaihto. Riippumaton asiantuntija tai lisenssien myöntämisestä vastaava elin voi olla tärkeässä asemassa varmistettaessa, ettei tuotantoon ja myyntiin liittyviä tietoja, joita saatetaan tarvita rojaltien laskemiseen ja tarkistamiseen, paljasteta vaikutusalaan kuuluvilla markkinoilla kilpaileville yrityksille.

                  (260)

                  Tällaisiin suojatoimiin olisi kiinnitettävä erityistä huomiota silloin, kun asianomaiset osapuolet osallistuvat samanaikaisesti kilpailevia standardeja koskevien poolien muodostamispyrkimyksiin, jos se voisi johtaa arkaluonteisten tietojen vaihtoon kilpailevien poolien välillä.

         Ryhmäpoikkeuksen soveltaminen

                  (261)

                  Teknologiapoolin perustaminen ja sen toiminnan harjoittaminen, myös lisenssien myöntäminen, ei yleensä kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan sopimuspuolten markkinaosuudesta riippumatta, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:

                              a)

                              osallistuminen standardin ja poolin luomisprosessiin on avoinna kaikille kiinnostuneille teknologiaoikeuksien haltijoille;

                              b)

                              otetaan käyttöön riittävät suojatoimet sen varmistamiseksi, että ainoastaan keskeiset teknologiat (jotka sen vuoksi ovat välttämättä myös korvaavia teknologioita) yhdistetään pooliin;

                              c)

                              otetaan käyttöön riittävät suojatoimet sen varmistamiseksi, että arkaluonteisten tietojen (kuten hinnoittelu- ja tuotantotiedot) vaihto rajoittuu siihen, mikä on välttämätöntä poolin perustamisen ja sen toiminnan harjoittamisen kannalta;

                              d)

                              yhdistetyt teknologiat lisensoidaan pooliin ilman yksinoikeutta;

                              e)

                              yhdistetyt teknologiat lisensoidaan kaikille mahdollisille lisenssinsaajille oikeudenmukaisin, kohtuullisin ja syrjimättömin ehdoin (ns. FRAND-sitoumus – fair, reasonable and non-discriminatory) (99);

                              f)

                              pooliin teknologiaa tuovat sopimuspuolet ja lisenssinsaajat voivat vapaasti kiistää yhdistettyjen teknologioiden pätevyyden ja keskeisyyden; ja

                              g)

                              pooliin teknologiaa tuovat sopimuspuolet ja lisenssinsaajat voivat vapaasti kehittää kilpailevia tuotteita ja teknologioita.

         Ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättäminen

                  (262)

                  Jos teknologiapooliin sisältyy merkittäviä täydentäviä patentteja, jotka eivät ole keskeisiä, vaarana on kolmansien osapuolten teknologioiden sulkeminen markkinoilta. Kun teknologia on liitetty pooliin ja sitä koskeva lisenssi myönnetään osana pakettia, lisenssinsaajilla on todennäköisesti vain vähän kannustimia hankkia lisenssi kilpailevaan teknologiaan, kun paketista maksettu rojalti kattaa jo korvaavan teknologian. Jos pooliin kuuluu lisäksi sellaisia teknologioita, jotka eivät ole välttämättömiä sellaisen tuotteen (tuotteiden) valmistuksen tai prosessin (prosessien) suorittamisen kannalta, johon teknologiapooli liittyy, taikka sellaisen standardin noudattamiseksi, johon yhdistetty teknologia sisältyy, lisenssinsaajat joutuvat maksamaan myös sellaisesta teknologiasta, jota ne eivät välttämättä tarvitse. Tällaisen täydentävän teknologian liittäminen pooliin vastaa näin ollen kollektiivista niputtamista. Kun teknologiapooli sisältää muita kuin keskeisiä teknologioita, sopimus kuuluu todennäköisesti 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jos poolilla on merkittävä asema joillakin merkityksellisillä markkinoilla.

                  (263)

                  Koska korvaavia ja täydentäviä teknologioita voidaan kehittää poolin perustamisen jälkeenkin, teknologian keskeisyyden arviointi ei välttämättä pääty poolin perustamiseen. Tietty teknologia ei ehkä ole poolin perustamisen jälkeen enää keskeinen, jos markkinoille on tullut uusia kolmansien kehittämiä teknologioita. Kun poolin tietoon tulee, että tällaista uutta kolmannen kehittämää teknologiaa tarjotaan lisenssinsaajille ja ne kysyvät sitä, markkinoiden sulkemiseen liittyvät riskit voidaan välttää tarjoamalla uusille ja nykyisille lisenssinsaajille lisenssiä ilman teknologiaa, joka ei ole enää keskeistä, vastaavasti alennetulla rojaltilla. Voi kuitenkin myös olla muita tapoja varmistaa, ettei kolmansien teknologioita suljeta markkinoilta.

                  (264)

                  Arvioidessaan teknologiapooleja, joihin sisältyy muita kuin keskeisiä täydentäviä teknologioita, valvontaviranomainen ottaa kokonaisarvioinnissaan huomioon muun muassa seuraavat tekijät:

                              a)

                              edistääkö muiden kuin keskeisten teknologioiden sisällyttäminen pooliin kilpailua, esimerkiksi niiden kustannusten johdosta, joita teknologioiden suuren määrän vuoksi aiheutuu sen arvioinnista, ovatko kaikki teknologiat keskeisiä;

                              b)

                              onko lisenssinantajilla oikeus myöntää lisenssejä itsenäisesti omiin teknologioihinsa; jos pooli muodostuu pienestä määrästä teknologioita ja jos poolin ulkopuolella on tarjolla korvaavia teknologioita, lisenssinsaajat saattavat haluta muodostaa oman teknologiapaketin, joka koostuu osittain pooliin kuuluvasta ja osittain kolmansien osapuolten omistamasta teknologiasta;

                              c)

                              kun pooliin kuuluvia teknologioita käytetään eri sovelluksiin, joista osa ei vaadi kaikkien pooliin kuuluvien teknologioiden käyttämistä, tarjoaako pooli teknologiat vain yhtenä pakettina vai onko tarjolla useampia sovelluskohtaisia paketteja, jotka muodostuvat ainoastaan niistä teknologioista, jotka ovat merkityksellisiä kyseisen sovelluksen kannalta; jälkimmäisessä tapauksessa teknologioita, jotka eivät ole keskeisiä tietyn tuotteen tai prosessin kannalta, ei sidota keskeisiin teknologioihin;

                              d)

                              ovatko poolin sisältämät teknologiat saatavissa vain yhtenä pakettina vai voivatko lisenssinsaajat hankkia lisenssin vain osaan paketista ja saada vastaavan alennuksen rojalteista. Mahdollisuus hankkia lisenssi vain osaan paketista voi vähentää riskiä siitä, että poolin ulkopuoliset kolmansien tarjoamat teknologiat suljetaan markkinoilta, etenkin silloin kun lisenssinsaaja saa vastaavan alennuksen rojalteista. Tämä edellyttää sitä, että jokaisen pooliin kuuluvan teknologian osuus kokonaisrojaltista on määritelty. Jos poolin ja yksittäisen lisenssinsaajan välinen sopimus on tehty suhteellisen pitkäksi ajaksi ja pooliin kuuluva teknologia muodostaa tosiasiassa alan standardin, on otettava myös huomioon, että pooli voi estää uusien korvaavien teknologioiden pääsyn markkinoille. Arvioitaessa markkinoilta sulkemisen riskiä näissä tapauksissa on otettava huomioon se, voivatko lisenssinsaajat kohtuullisen irtisanomisajan puitteissa luopua osasta lisenssiä ja saada vastaavan alennuksen rojalteista.

                  (265)

                  Jopa kilpailua rajoittavat teknologiapoolijärjestelyt voivat saada aikaan kilpailua edistävää tehokkuutta (ks. edellä 245 kohta), jota on arvioitava 53 artiklan 3 kohdan nojalla ja joka on suhteutettava kilpailua rajoittaviin kielteisiin vaikutuksiin. Esimerkiksi jos patenttipooliin sisältyy patentteja, jotka eivät ole keskeisiä, mutta se täyttää kaikki muut 261 kohdassa luetellut ryhmäpoikkeuksen soveltamisen edellytykset, jos muiden kuin keskeisten patenttien sisällyttäminen pooliin edistää kilpailua (ks. edellä 264 kohta) ja jos lisenssinsaajilla on mahdollisuus hankkia lisenssi vain osaan paketista ja saada vastaava alennus rojalteista (ks. edellä 264 kohta), 53 artiklan 3 kohdan edellytykset todennäköisesti täyttyvät.

            4.4.2   Poolin ja sen lisenssinsaajien välisten sopimusten sisältämien yksittäisten rajoitusten arviointi

                  (266)

                  Jos teknologiapoolin perustamista koskeva sopimus ei riko 53 artiklaa, seuraavaksi on arvioitava sitä, millainen kilpailuvaikutus poolin lisenssinsaajiensa kanssa sopimilla lisensseillä on. Näiden lisenssien myöntämistä koskevat ehdot saattavat kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Tässä jaksossa tarkastellaan tiettyjä sellaisia rajoituksia, jotka usein esiintyvät jossakin muodossa teknologiapoolien lisenssisopimuksissa ja jotka on arvioitava poolin yleisen arvioinnin yhteydessä. Yleensä teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ei sovelleta poolin ja kolmansien osapuolten välisiin lisenssisopimuksiin (ks. 247 kohta edellä). Tässä jaksossa tarkastellaan tämän vuoksi sellaisten lisensointia koskevien ongelmien yksittäistä arviointia, jotka liittyvät nimenomaan lisensointiin teknologiapoolien yhteydessä.

                  (267)

                  Arvioidessaan poolin ja sen lisenssinsaajien välisiä teknologiansiirtosopimuksia valvontaviranomainen käyttää lähtökohtana seuraavia pääperiaatteita:

                              a)

                              Mitä vahvempi markkina-asema teknologiapoolilla on, sitä suurempi on kilpailunvastaisten vaikutusten vaara.

                              b)

                              Mitä vahvempi markkina-asema teknologiapoolilla on, sitä todennäköisemmin sopiminen siitä, ettei kaikille mahdollisille lisenssinsaajille myönnetä lisenssiä tai se myönnetään syrjivin ehdoin, rikkoo 53 artiklaa.

                              c)

                              Teknologiapoolit eivät saa aiheettomasti sulkea markkinoilta kolmansien osapuolten teknologioita tai rajoittaa vaihtoehtoisten poolien luomista.

                              d)

                              Teknologiansiirtosopimukset eivät saisi sisältää teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklassa (ks. 3.4 jakso) lueteltuja vakavimpia kilpailunrajoituksia.

                  (268)

                  Yritykset, jotka perustavat teknologiapoolin, joka on 53 artiklan mukainen, voivat yleensä vapaasti neuvotella ja päättää teknologiapakettia koskevista rojalteista (sillä edellytyksellä, että ne sitoutuvat myöntämään lisenssejä oikeudenmukaisin, kohtuullisin ja syrjimättömin ehdoin (ns. FRAND-sitoumus – fair, reasonable and non-discriminatory)) ja määritellä kunkin teknologian osuuden kokonaisrojaltista joko ennen standardin vahvistamista tai sen vahvistamisen jälkeen. Tällainen sopimus on olennainen poolin perustamisen kannalta, eikä sitä voida sellaisenaan pitää kilpailua rajoittavana. Joskus tehokkaampana vaihtoehtona saattaa olla, että poolin rojalteista sovitaan ennen standardin valitsemista, sillä näin voidaan välttää se, että standardin valintapäätöksellä nostetaan rojalteja kasvattamalla huomattavasti yhden tai useamman välttämättömän teknologian markkinavoimaa. Lisenssinsaajilla on kuitenkin oltava oikeus määrittää lisenssillä valmistettujen tuotteiden hinta.

                  (269)

                  Jos teknologiapoolilla on määräävä markkina-asema, rojaltien ja muiden lisensointiehtojen olisi oltava kohtuullisia ja syrjimättömiä eikä lisenssi saisi sisältää yksinoikeutta (100). Nämä vaatimukset ovat tarpeen sen varmistamiseksi, että pooli on avoin eikä johda markkinoilta sulkemiseen tai muihin kilpailunvastaisiin vaikutuksiin tuotantoketjun loppupään markkinoilla. Vaatimukset eivät kuitenkaan estä erilaisten rojaltimaksujen soveltamista eri käyttötarkoituksiin. Erilaisten rojaltimaksujen soveltamista eri tuotemarkkinoilla ei yleensä pidetä kilpailua rajoittavana, mutta tuotemarkkinoiden sisäistä syrjintää ei saisi olla. Poolin lisenssinsaajien kohtelu ei saisi etenkään riippua siitä, ovatko ne myös lisenssinantajia vai eivät. Valvontaviranomainen ottaakin huomioon sen, asetetaanko lisenssinantajille ja lisenssinsaajille samat rojaltivelvoitteet.

                  (270)

                  Lisenssinantajien ja lisenssinsaajien olisi voitava vapaasti kehittää kilpailevia tuotteita ja standardeja. Niiden olisi myös voitava vapaasti myöntää ja hankkia lisenssejä poolin ulkopuolella. Nämä vaatimukset ovat tarpeen kolmansien tarjoamien teknologioiden markkinoilta sulkemista koskevan riskin pienentämiseksi ja sen varmistamiseksi, että pooli ei rajoita innovaatiotoimintaa tai estä kilpailevien teknisten ratkaisujen luomista. Jos pooliin yhdistetty teknologia tukee (käytännössä) teollisuusstandardia ja jos osapuolille on asetettu kilpailukieltovelvoitteita, pooli uhkaa erityisesti estää uusien ja parannettujen teknologioiden ja standardien kehittämisen.

                  (271)

                  Lisenssien takaisinluovutusta koskeviin velvoitteisiin ei saisi sisältyä yksinoikeutta, ja niiden tulisi rajoittua kehitystyöhön, jolla on olennainen tai tärkeä merkitys pooliin sisältyvän teknologian käytön kannalta. Näin pooli voi luovuttaa siihen sisältyvään teknologiaan tehtyjä parannuksia edelleen ja hyötyä niistä. Sopimuspuolilla on oikeus varmistaa takaisinluovutusta koskevilla velvoitteilla, että lisenssinsaajat, jotka omistavat tai hankkivat keskeisiä patentteja, mukaan lukien lisenssinsaajan lisenssillä toimivat alihankkijat, eivät voi viivästyttää yhdistetyn teknologian hyödyntämistä.

                  (272)

                  Yksi teknologiapooleihin liittyvistä ongelmista on riski siitä, että ne suojaavat mitättömiä patentteja. Teknologioiden yhdistäminen voi nostaa pätemättömyysväitteen esittämisen kustannuksia ja riskejä, sillä pätemättömyysväite voitaisiin hylätä, jos yksikin poolin patenteista on pätevä. Mitättömien patenttien suojelu poolissa voi pakottaa lisenssinsaajat maksamaan korkeampia rojalteja ja voi myös estää innovaatiotoimintaa mitättömän patentin kattamalla alalla. Tässä yhteydessä kiistämisen kieltämistä koskevat lausekkeet, mukaan lukien irtisanomislausekkeet (101), poolin ja kolmansien osapuolten välisessä teknologiansiirtosopimuksessa kuuluvat todennäköisesti 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

                  (273)

                  Pooleihin sisältyy usein sekä patentteja että patenttihakemuksia. Jos patenttihakemuksensa pooliin tuovat patentinhakijat käyttävät sellaisia käytettävissä olevia patentinhakumenettelyjä, jotka mahdollistavat patenttien nopeamman myöntämisen, tämä nopeuttaa varmuuden saamista kyseisten patenttien pätevyydestä ja laajuudesta.

         (1)  EUVL C 89, 28.3.2014, s. 3.

         (2)  EUVL L 259, 4.10.2007, s. 1, ja ETA-täydennysosa N:o 46, 4.10.2007, s. 1.

         (3)  EUVL L 93, 28.3.2014, s. 17; sisällytetty ETA-sopimukseen 12 päivänä joulukuuta 2014 annetulla ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 293/2014 (ei vielä julkaistu). Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus korvaa ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 5 kohdassa aiemmin tarkoitetun säädöksen eli perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta teknologiansiirtosopimusten ryhmiin 27 päivänä huhtikuuta 2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 772/2004 (EUVL L 123, 27.4.2004, s. 11), joka on sisällytetty ETA-sopimukseen 11 päivänä maaliskuuta 2005 tehdyllä ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 42/2005 (EUVL L 198, 28.7.2005, s. 42, ja ETA-täydennysosa N:o 38, 28.7.2005, s. 24).

         (4)  Ks. yhdistetyt asiat C-395/96 P ja C-396/96 P, Compagnie Maritime Belge, tuomio 16.3.2000, Kok., s. I-1365, 130 kohta, ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta annettujen valvontaviranomaisen suuntaviivojen 106 kohta (EUVL C 208, 6.9.2007, s. 1, ja ETA-täydennysosa N:o 42, 6.9.2007, s. 1).

         (5)  Sen jälkeen, kun valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjaa 4 muuttava 24 päivänä syyskuuta 2004 tehty sopimus tuli voimaan 20 päivänä toukokuuta 2005, valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 4 oleva II luku vastaa pitkälti EFTA-pilariin kuuluvaa neuvoston asetusta (EY) N:o 1/2003 (EYVL L 1, 4.1.2003, s. 1).

         (6)  Jäljempänä käsite ’sopimus’ kattaa myös yhdenmukaistetut menettelytavat ja yritysten yhteenliittymien päätökset.

         (7)  Ks. valvontaviranomaisen suuntaviivat ETA-sopimuksen 53 ja 54 artiklassa tarkoitetusta kauppaan kohdistuvan vaikutuksen käsitteestä (
            EUVL C 291, 30.11.2006, s. 46, ja ETA-täydennysosa N:o 59, 30.11.2006, s. 18).

         (8)  Jäljempänä käsite ’rajoittaminen’ kattaa myös kilpailun estämisen ja vääristämisen.

         (9)  Tämä sisältää vuokrausoikeudet. Ks. asia 158/86, Warner Brothers and Metronome Video, tuomio 17.5.1988 (Kok., s. 2605), ja asia C-61/97, Foreningen af danske videogramdistributører, tuomio 22.9.1998 (Kok., s. I-5171).

         (10)  Periaate oikeuksien sammumisesta ETA-alueella on tuotu esiin esimerkiksi ETA-sopimuksen liitteessä XVII olevassa 9h kohdassa tarkoitetun säädöksen, eli jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 22 päivänä lokakuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/95/EY (EUVL L 299, 8.11.2008, s. 25; sisällytetty ETA-sopimukseen 9 päivänä kesäkuuta 2007 tehdyllä ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 56/2007 (EUVL L 266, 11.10.2007, s. 17, ja ETA-täydennysosa N:o 48, 11.10.2007, s. 13)) 7 artiklan 1 kohdassa, jossa säädetään, että tavaramerkin haltija ei saa kieltää tavaramerkin käyttämistä niissä tavaroissa, jotka haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on saattanut markkinoille ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvalla alueella tätä tavaramerkkiä käyttäen, ja ETA-sopimuksen liitteessä XVII olevassa 5 kohdassa tarkoitetun säädöksen, eli tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 23 päivänä huhtikuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/24/EY (EUVL L 111, 5.5.2009, s. 16; sisällytetty ETA-sopimukseen 1 päivänä huhtikuuta 2011 annetulla ETA:n sekakomitean päätöksen N:o 39/2011 (EUVL L 171, 30.6.2011, s. 40, ja ETA-täydennysosa N:o 37, EUVL L 37, 30.6.2011, s. 47)) 4 artiklan 2 kohdassa, jossa säädetään, että kun oikeudenhaltija tai joku muu hänen suostumuksellaan on ensimmäisen kerran myynyt tietokoneohjelman kappaleen ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvalla alueella, oikeudenhaltijan oikeus kyseisen kappaleen levittämiseen ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvalla alueella raukeaa, lukuun ottamatta oikeutta valvoa ohjelman tai sen kappaleen vuokraamista edelleen.

         (11)  Ks. esim. yhdistetyt asiat 56/64 ja 58/64, Consten ja Grundig, tuomio 13.7.1966 (Kok., s. 429).

         (12)  ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamista koskeva metodi on määritelty alaviitteessä 4 mainituissa ETA-sopimuksen 53 artiklan 4 kohdan soveltamisesta annetuissa valvontaviranomaisen suuntaviivoissa.

         (13)  Ks. asia 56/65, Société Technique Minière, tuomio 30.6.1966 (Kok., s. 337), ja asia C-7/95 P, John Deere, tuomio 28.5.1998 (Kok., s. I-3111, 76 kohta).

         (14)  Ks. esim. alaviitteessä 11 mainittu tuomio asiassa Consten ja Grundig.

         (15)  Ks. alaviitteessä 13 mainittu tuomio asiassa Société Technique Minière ja asia 258/78, Nungesser, tuomio 8.6.1982 (Kok., s. 2015).

         (16)  Ks. esimerkkejä 126 ja 127 kohdasta.

         (17)  Ks. esim. asia C-49/92 P, Anic Partecipazioni, tuomio 8.7.1999 (Kok., s. I-4125, 99 kohta).

         (18)  Ks. yhdistetyt asiat 29/83 ja 30/83, CRAM ja Rheinzink, tuomio 28.3.1984 (Kok., s. 1679, 26 kohta), sekä yhdistetyt asiat 96/82 ym., ANSEAU-NAVEWA, tuomio 8.11.1983 (Kok., s. 3369, 23–25 kohta). Asia T-491/07 Groupement des cartes bancaires v. komissio, tuomio 29.11.2012, 146 kohta.

         (19)  Asia C-209/07, Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, tuomio 20.11.2008 (Kok., s. I-8637, 21 kohta).

         (20)  Kilpailun rajoittamisen käsitettä selitetään tarkemmin alaviitteessä 4 mainituissa valvontaviranomaisen suuntaviivoissa ETA-sopimuksen 53 artiklan 4 kohdan soveltamisesta. Ks. myös yhdistetyt asiat C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P ja C-519/06 P, GlaxoSmithKline Services ym. v. komissio ym., tuomio 6.10.2009 (Kok., s. I-9291, 59–64 kohta); asia C-209/07, Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, tuomio 20.11.2008 (Kok., s. I-8637, 21–39 kohta); asia C-8/08, T-Mobile Netherlands ym., tuomio 4.6.2009 (Kok., s. I-4529, 31 kohta ja 36–39 kohta); ja asia C-32/11, Allianz Hungária Biztosító ym., tuomio 14.3.2013, 33–38 kohta.

         (21)  Ks. alaviitteessä 13 mainittu tuomio asiassa John Deere, 1998.

         (22)  Tuntuvan vaikutuksen määrittelyä selvitetään valvontaviranomaisen tiedonannossa vähämerkityksisistä sopimuksista, jotka eivät ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla rajoita tuntuvasti kilpailua (EUVL C 67, 20.3.2003, s. 20, ja ETA-täydennysosa N:o 15, 20.3.2003, s. 11). Tiedonannossa tuntuva vaikutus määritellään negatiivisesti. Sopimuksilla, jotka eivät kuulu vähämerkityksisiä sopimuksia koskevan tiedonannon soveltamisalaan, ei välttämättä ole tuntuvia rajoittavia vaikutuksia. Arviointi on tehtävä tapauskohtaisesti.

         (23)  Asia T-321/05, Astra Zeneca v. komissio, tuomio 1.7.2010 (Kok., s. II-2805, 267 kohta).

         (24)  Ks. alaviitteessä 4 mainitut valvontaviranomaisen suuntaviivat ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta, 26 kohta.

         (25)  Ks. valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 4 olevan II luvun 1 artiklan 2 kohta.

         (26)  EFTAn valvontaviranomaisen tiedonanto merkityksellisten markkinoiden määritelmästä Euroopan talousalueella sovellettavan kilpailulainsäädännön kannalta (EYVL L 200, 16.7.1998, s. 48, ja ETA-täydennysosa 28, 16.7.1998, s. 3).

         (27)  Ks. esimerkiksi komission päätös asiassa COMP/M.5675, Syngenta/Monsanto, jossa komissio arvioi kahden vertikaalisesti integroituneen auringonkukkien jalostajan sulautumista tarkastelemalla i) tuotantoketjun alkupäässä sijaitsevia eri lajikkeilla (vanhemmaislinjat ja hybridit) käytävän kaupan (vaihto ja lisensointi) markkinoita ja ii) tuotantoketjun loppupäässä sijaitsevia hybridien markkinoinnin markkinoita. Asiassa COMP/M.5406, IPIC/MAN Ferrostaal AG, komissio määritteli ensiluokkaisen melamiinin tuotantomarkkinoiden lisäksi myös tuotantoketjun alkupäässä sijaitsevat melamiinin tuotannossa käytettävän teknologian toimitusmarkkinat. Ks. myös asia COMP/M.269, Shell/Montecatini.

         (28)  Ks. myös komission päätös asiassa COMP/M.5675, Syngenta/Monsanto, ja asiassa COMP/M.5406, IPIC/MAN Ferrostaal AG.

         (29)  Ks. myös EFTAn valvontaviranomaisen suuntaviivat ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta horisontaalista yhteistyötä koskeviin sopimuksiin (horisontaaliset suuntaviivat), 119–122 kohta (EUVL C 362, 12.12.2013, s. 3, ja ETA-täydennysosa N:o 69, 12.12.2013, s. 1).

         (30)  Ks. myös 157 kohta.

         (31)  Jos yritykset ovat sitoutuneet yleisesti tiettyjen immateriaalioikeuksien lisensointiin, sopimuspuolten ei voida katsoa estävän teknologian käyttöä näiden immateriaalioikeuksien perusteella.

         (32)  Yhdistetyt asiat T-374/94, T-375/94, T-384/94 ja T-388/94, European Night Services ym. v. komissio, tuomio 15.9.1998 (Kok., s. II-3141, 137 kohta).

         (33)  Asia T-461/07, Visa Europe Ltd ja Visa International Service v. Euroopan komissio, tuomio 14.4.2011 (Kok., s. II-1729, 167 kohta).

         (34)  Asia T-461/07, Visa Europe Ltd ja Visa International Service v. Euroopan komissio, tuomio 14.4.2011 (Kok., s. II-1729, 189 kohta).

         (35)  Ks. alaviitteessä 22 mainittu tiedonanto vähämerkityksisistä sopimuksista.

         (36)  Valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 4 olevan II luvun 3 artiklan 2 kohdan mukaan kansallisen kilpailulainsäädännön soveltaminen ei saa johtaa sellaisten sopimusten kieltämiseen, jotka saattavat vaikuttaa EFTA-valtioiden väliseen kauppaan, mutta joita ei ole kielletty 53 artiklassa.

         (37)  Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus voisi nyt kattaa teknologiansiirtosopimuksen, jota komissio arvioi asiassa Moosehead/Whitbread tekemässään päätöksessä (EYVL L 100, 20.4.1990, s. 32); ks. erityisesti kyseisen päätöksen 16 kohta.

         (38)  Ks. asia 262/81, Coditel (II), tuomio 6.10.1982 (Kok., s. 3381).

         (39)  EUVL L 102, 23.4.2010, s. 1; sisällytetty ETA-sopimukseen päätöksellä 77/2010 (EUVL L 244, 16.9.2010, s. 35, ja ETA-täydennysosa N:o 49, 16.9.2010, s. 34).

         (40)  Näissä suuntaviivoissa käytetyt ’lisensoinnin’ ja ’lisensoidun’ käsitteet sisältävät myös siirron, lisenssiin liittyvistä vaatimuksista luopumisen ja sovittelujärjestelyt, jos teknologiaoikeuksien siirto tapahtuu tässä jaksossa tarkoitetulla tavalla. Ks. lisätiedot sovittelusopimuksista: 234 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

         (41)  Ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen johdanto-osan 6 kappale ja jäljempänä 3.2.6 jakso.

         (42)  Ks. yksityiskohtaiset tiedot: 248 kohta.

         (43)  Ks. alaviite 39.

         (44)  EUVL C 362, 22.11.2012, s. 1, ja ETA-täydennysosa N:o 65, 22.11.2012, s. 1.

         (45)  EYVL L 153, 18.6.1994, s. 30, ja ETA-täydennysosa N:o 15, 18.6.1994, s. 29.

         (46)  Ks. valvontaviranomaisen tiedonanto alihankintasopimuksista, 3 kohta, mainittu alaviitteessä 44.

         (47)  Ks. myös 3.2.6.1. jakso.

         (48)  Viimeinen esimerkki kuuluu kuitenkin asetuksen (EU) N:o 1217/2010 soveltamisalaan, mainittu alaviitteessä 50, ks. myös jäljempänä 3.2.6.1. jakso.

         (49)  EUVL L 335, 18.12.2010, s. 43; sisällytetty ETA-sopimukseen päätöksellä 3/2011 (EUVL L 93, 7.4.2011, s. 32, ja ETA-täydennysosa N:o 19, 7.4.2011, s. 7).

         (50)  EUVL L 335, 18.12.2010, s. 36; sisällytetty ETA-sopimukseen päätöksellä 3/2011 (EUVL L 93, 7.4.2011, s. 32, ja ETA-täydennysosa N:o 19, 7.4.2011, s. 7).

         (51)  Ks. alaviite 39.

         (52)  Ks. myös opas ”EU:n kilpailupolitiikka – Toimitus- ja jakelusopimuksia koskevat kilpailusäännöt”, Euroopan komissio, Euroopan unionin julkaisutoimisto, 2012, Luxemburg.

         (53)  Ks. alaviitteet 39 ja 44.

         (54)  Ks. esim. alaviitteessä 18 mainittu oikeuskäytäntö.

         (55)  Ks. alaviitteessä 4 mainittujen ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta annettujen valvontaviranomaisen suuntaviivojen 18 kohta.

         (56)  Asia T-17/93, Matra, tuomio 15.7.1994 (Kok., s. II-595, 85 kohta).

         (57)  Ks. alaviitteessä 4 mainittujen ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta annettujen suuntaviivojen 98 kohta.

         (58)  Samanlainen tilanne syntyy, jos toinen sopimuspuoli myöntää toiselle lisenssin ja suostuu ostamaan lisenssinsaajalta fyysisen tuotannontekijän. Ostohinta voi palvella samaa tarkoitusta kuin rojalti.

         (59)  Ks. asia 193/83, Windsurfing International, tuomio 25.2.1986 (Kok., s. 611, 67 kohta).

         (60)  Ks. alaviite 44, 51 kohta.

         (61)  Käyttöalarajoituksia käsitellään tarkemmin 208 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa.

         (62)  Tämä vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluva rajoitus liittyy teknologiansiirtosopimuksiin, jotka koskevat kauppaa ETA:n sisällä. Kun teknologiansiirtosopimukset koskevat vientiä ETA:n ulkopuolelle tai tuontia/jälleentuontia ETA:n ulkopuolelta, ks. asia C-306/96, Javico v. Yves Saint Laurent, yleisen tuomioistuimen tuomio 28.4.1998 (Kok., s. I-1983). Tuomion 20 kohdassa todetaan, että ”sopimuksella, jossa jälleenmyyjä antaa tuottajalle sitoumuksen siitä, että se myy sopimustuotteita yhteisön ulkopuolella sijaitsevilla markkinoilla, ei voida katsoa olevan tarkoituksena rajoittaa tuntuvasti kilpailua yhteismarkkinoilla eikä sen voida katsoa sellaisenaan olevan omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.

         (63)  Passiivisen myynnin määritelmä, ks. näiden suuntaviivojen 108 kohta ja alaviitteessä 44 mainitut vertikaalisia rajoituksia koskevat suuntaviivat, 51 kohta.

         (64)  Ks. asia 26/76, Metro (I), tuomio 25.10.1977 (Kok., s. 1875).

         (65)  Ks. asia 65/86, Bayer v. Süllhofer, tuomio 27.9.1988 (Kok., s. 5249).

         (66)  Tavaramerkin omistajuuden kiistämistä on käsitelty komission päätöksessä asiassa Moosehead/Whitbread (EYVL L 100, 20.4.1990, s. 32).

         (67)  Asia 193/83, Windsurfing International, tuomio 25.2.1986 (Kok., s. 611, 92 kohta).

         (68)  Kun kyse on sopimuksesta, joka ei ole teknisesti yksinoikeussopimus ja kun irtisanomislauseke ei näin ollen kuulu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalan piiriin, lisenssinantaja voi poikkeuksellisesti olla samanlaisessa riippuvuussuhteessa lisenssinsaajaan, jolla on merkittävää ostovoimaa. Tällainen riippuvuussuhde otetaan huomioon yksittäisessä arvioinnissa.

         (69)  Ks. edellä 14 kohta.

         (70)  Ks. edellä 36 kohta.

         (71)  Ks. alaviitteessä 4 mainittujen ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta annettujen valvontaviranomaisten suuntaviivojen 42 kohta.

         (72)  Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jos kohteena oleva EFTA-valtio ilmoittaa valvontaviranomaiselle, että se ei hyväksy tämän suositusta, valvontaviranomainen ilmoittaa siitä komissiolle. Jos komissio on eri mieltä kyseisen EFTA-valtion kanssa, sovelletaan ETA-sopimuksen 92 artiklan 2 kohtaa.

         (73)  Ks. alaviitteessä 22 mainitun vähämerkityksisistä sopimuksista annetun valvontaviranomaisen tiedonannon 8 kohta.

         (74)  Ks. asia T-228/97, Irish Sugar, tuomio 7.10.1999 (Kok., s. II-2969, 101 kohta).

         (75)  Ks. alaviitteessä 29 mainittujen horisontaalista yhteistyötä koskevista sopimuksista annettujen valvontaviranomaisen suuntaviivojen 36 kohta.

         (76)  yhdistetyt asiat C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P ja C-519/06 P GlaxoSmithKline Services ym. v. komissio ym., tuomio 6.10.2009 (Kok., s. I-9291, 82 kohta).

         (77)  Ks. yhdistetyt asiat 25/84 ja 26/84, Ford, tuomio 17.9.1985 (Kok., s. 2725); yhdistetyt asiat C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P ja C-519/06 P GlaxoSmithKline Services ym. v. komissio ym., tuomio 6.10.2009 (Kok., s. I-9291, 103 kohta).

         (78)  Ks. esimerkiksi asiassa TPS 3 päivänä maaliskuuta 1999 tehty komission päätös (EYVL L 90, 2.4.1999, s. 6). Samalla tavoin 53 artiklan 1 kohdan mukaista kieltoa sovelletaan vain niin kauan kuin sopimuksen tarkoituksena tai vaikutuksena on kilpailun rajoittaminen.

         (79)  Mainittu alaviitteessä 44. Ks. erityisesti 106 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

         (80)  Ks. näistä käsitteistä 4.4.1 jakso.

         (81)  Ks. alaviitteessä 4 mainittujen ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta annettujen valvontaviranomaisen suuntaviivojen 85 kohta.

         (82)  Ks. edellinen alaviite, 98 ja 102 kohta.

         (83)  Ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C-395/96 P ja C-396/96 P, Compagnie Maritime Belge, mainittu alaviitteessä 4, 130 kohta. ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltaminen ei myöskään estä tavaroiden, palvelujen, henkilöiden ja pääoman vapaata liikkuvuutta koskevien ETA:n määräysten soveltamista. Määräyksiä voidaan joissakin oloissa soveltaa 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin sopimuksiin, päätöksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin. Ks. asia C-309/99, Wouters, Kok. 2002, s. I-1577, 120 kohta.

         (84)  Ks. asia T-51/89, Tetra Pak (I), tuomio 10.7.1990 (Kok., s. II-309). Ks. alaviitteessä 4 mainittujen ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta annettujen valvontaviranomaisen suuntaviivojen 106 kohta.

         (85)  Tämä ei vaikuta 54 artiklan mahdolliseen soveltamiseen rojaltien määrittämiseen (ks. asia 27/76, United Brands, 250 kohta, ks. myös asia C-385/07 P, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH, tuomio 16.7.2009 (Kok., s. I-6155, 142 kohta).

         (86)  Ks. alaviitteessä 15 mainittu tuomio asiassa Nungesser.

         (87)  Ks. komission tiedonanto asiasta Canon/Kodak (EYVL C 330, 1.11.1997, s. 10) ja XI kilpailupolitiikkaa koskevan kertomuksen 94 kohdassa mainittu asia IGR Stereo Television.

         (88)  Ks. arviointiin sovellettavista puitteista 4.2.7 jakso sekä alaviitteessä 44 mainittujen vertikaalisista rajoituksista annettujen valvontaviranomaisen suuntaviivojen 129 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

         (89)  Ks. alaviite 44.

         (90)  Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus ja suuntaviivat eivät rajoita 53 artiklan soveltamista sovittelusopimuksiin, jotka eivät sisällä lisenssisopimusta.

         (91)  Asia C-193/83, Windsurfing v. komissio, tuomio 25.2.1986 (Kok., s. 611, 92 kohta).

         (92)  Ks. asia 65/86, Bayer v. Sulhofer, tuomio 27.9.1988 (Kok., s. 5259, 15 kohta).

         (93)  Ks. esimerkiksi asiassa Lundbeck annettu komission päätös, ei vielä julkaistu.

         (94)  Ks. asia C-457/10 P, AstraZeneca v. komissio, tuomio 6.12.2012 (ei vielä julkaistu).

         (95)  Standardien ja standardointisopimusten käsittelyn osalta ks. alaviitteessä 29 mainittujen horisontaalisten suuntaviivojen 257 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

         (96)  Ks. komission lehdistötiedote IP/02/1651 lisenssien myöntämisestä kolmannen sukupolven (3G) matkaviestinpalveluihin liittyviin patentteihin. Tapauksessa oli viisi teknologiapoolia, jotka loivat viisi erillistä teknologiaa, joista jokaista voitaisiin käyttää 3G-laitteiden valmistukseen.

         (97)  Ks. tietojen jakamista koskevat yksityiskohdat horisontaalisten suuntaviivojen 55 kohta ja sitä seuraavat kohdat, mainittu alaviitteessä 29.

         (98)  Ks. alaviitteessä 13 mainittu tuomio asiassa John Deere.

         (99)  Ks. FRAND-sitoumusta koskevat yksityiskohdat horisontaalisten suuntaviivojen 287 kohta ja sitä seuraavat kohdat, mainittu alaviitteessä 29.

         (100)  Jos teknologiapoolilla ei kuitenkaan ole markkinavoimaa, poolista lisensointi ei yleensä ole 53 artiklan 1 kohdan vastaista, vaikka näitä edellytyksiä ei täytettäisi.

         (101)  Ks. 3.5 jakso.