title: Komission päätös (EU) 2018/118, annettu 31 päivänä elokuuta 2017, valtiontuesta SA.35818 (2016/C) (ex 2015/NN) (ex 2012/CP), jonka Espanja on toteuttanut Iberpotashin hyväksi (tiedoksiannettu numerolla C(2017) 5877) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti. )

text:
                  31.1.2018

                  FI

                  Euroopan unionin virallinen lehti

                  L 28/25

            KOMISSION PÄÄTÖS (EU) 2018/118,
      annettu 31 päivänä elokuuta 2017,
      valtiontuesta SA.35818 (2016/C) (ex 2015/NN) (ex 2012/CP), jonka Espanja on toteuttanut Iberpotashin hyväksi

            (tiedoksiannettu numerolla C(2017) 5877)

      (Ainoastaan espanjankielinen teksti on todistusvoimainen)
      (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
      EUROOPAN KOMISSIO, joka
      ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
      ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
      on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,
      sekä katsoo seuraavaa:
      1.   MENETTELY

                  (1)

                  Komissiolle ilmoitettiin 30 päivänä marraskuuta 2012 päivätyllä kantelulla, että Espanja oli toteuttanut useita väitettyjä tukitoimenpiteitä Iberpotash SA -nimisen yrityksen hyväksi. Yrityksen nimeksi muuttui vuonna 2014 ICL Iberia Súria & Sallent, jäljempänä ’Iberpotash’. Kantelija, joka haluaa pysyä nimettömänä, täydensi kanteluaan 28 päivänä joulukuuta 2012, 14 päivänä helmikuuta 2014, 24 päivänä helmikuuta 2014, 6 päivänä toukokuuta 2014 ja 27 päivänä tammikuuta 2015 päivätyillä lisätiedoilla.

                  (2)

                  Kantelu annettiin Espanjalle tiedoksi 10 päivänä tammikuuta 2013 samalla, kun siltä pyydettiin asiasta tietoja. Espanja vastasi 8 päivänä maaliskuuta 2013. Tämän jälkeen Espanjalle lähetettiin uudet tietopyynnöt 14 päivänä toukokuuta 2013, 16 päivänä tammikuuta 2014 ja 26 päivänä maaliskuuta 2014. Espanja vastasi komission tietopyyntöihin esittämällä lisätietoja 13 päivänä kesäkuuta 2013, 14 päivänä helmikuuta 2014 ja 15 päivänä huhtikuuta 2014 päivätyillä kirjeillä.

                  (3)

                  Komissio toimitti 30 päivänä tammikuuta 2015 kantelijalle kirjeitse alustavan arvionsa. Kantelija vastasi kyseiseen arvioon esittämällä täydentäviä tietoja 5 päivänä maaliskuuta 2015, jäljempänä ’alustava vastaus’, ja 21 päivänä huhtikuuta 2015, jäljempänä ’lopullinen vastaus alustavaan arvioon’. Kantelijan kanssa pidettiin myös kokous 9 päivänä maaliskuuta 2015, ja kantelija esitti lisätietoja 4 päivänä kesäkuuta 2015.

                  (4)

                  Kantelijan lopullinen vastaus alustavaan arvioon toimitettiin Espanjalle 9 päivänä kesäkuuta 2015, jotta Espanja voisi esittää siitä huomautuksensa, ja samalla Espanjalta pyydettiin uudelleen lisätietoja. Espanja toimitti vastauksensa 8 päivänä heinäkuuta 2015. Espanjan pyynnöstä sille toimitettiin 31 päivänä heinäkuuta 2015 luottamukselliset tiedot sisältävä versio alustavasta arviosta.

                  (5)

                  Komissio ilmoitti Espanjalle 26 päivänä tammikuuta 2016 päivätyllä kirjeellä päättäneensä aloittaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 108 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn, joka koski väitetyistä tukitoimenpiteistä kahta. Komissio totesi samassa kirjeessä, etteivät kolme muuta kantelun kohteena ollutta toimenpidettä olleet SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

                  (6)

                  Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä
                      (2). Komissio kehotti asianomaisia osapuolia esittämään kahta tukitoimenpidettä koskevat huomautuksensa.

                  (7)

                  Espanja esitti 19 päivänä huhtikuuta 2016 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä. Komissio pyysi 6 päivänä lokakuuta 2016 päivätyllä kirjeellä Espanjan viranomaisia toimittamaan lisätietoja, jotka Espanja toimitti 28 päivänä marraskuuta 2016.

                  (8)

                  Komissio sai huomautuksia kolmelta asianomaiselta osapuolelta, myös väitetyltä tuensaajalta Iberpotashilta, ja toimitti huomautukset Espanjalle kommentoitaviksi. Espanja kommentoi huomautuksia 27 päivänä heinäkuuta 2016 ja 6 päivänä huhtikuuta 2017 päivätyillä kirjeillä.

            2.   TUEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS

      2.1   TUENSAAJA

                  (9)

                  Iberpotash omistaa kaksi kalisuolakaivosta Llobregat-joen varrella Kataloniassa sijaitsevan Bagesin piirikunnan alueella. Toinen kaivoksista sijaitsee Súrian kunnassa ja toinen Sallentin ja Balsarenyn kunnissa. Kalisuolaa käytetään lannoitteiden valmistuksessa. Lisäksi Iberpotash valmistaa ja myy suolaa lähinnä teollisuuskäyttöön.

                  (10)

                  Iberpotash on maailman suurimman lannoitteidentuottajan, israelilaisen monikansallisen ICL Fertilisers -yhtiön tytäryhtiö. Alueen kalisuolakaivoksia on hyödynnetty vuodesta 1920 lähtien, ja ne olivat valtion omistuksessa vuoteen 1998 asti. Iberpotash osti Súrian ja Sallent/Balsarenyn kalisuolakaivokset Espanjan valtion omistaman Sociedad Estatal de Participaciones Industriales (SEPI) -yritysryhmän kanssa 21 päivänä lokakuuta 1998 tehdyllä kauppasopimuksella.

            2.2   VÄITETYT VALTIONTUKITOIMENPITEET

                  (11)

                  Kantelijan mukaan Espanjan viranomaiset ovat myöntäneet sääntöjenvastaista ja sisämarkkinoille soveltumatonta valtiontukea Iberpotashille toteuttamalla joukon toimenpiteitä, jotka kaikki liittyvät Llobregat-joen varrella sijaitsevia Iberpotashin kaivoksia koskeviin ympäristövelvoitteisiin ja vuosikymmenten ajan jatkuneen kaivostoiminnan seurauksena kyseisille alueille kertyneisiin suolajätekasoihin. Väitetyt valtiontukitoimenpiteet olivat seuraavanlaisia:

                              a)

                              Espanja on jättänyt noudattamatta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/21/EY (3), jäljempänä ’kaivannaisjätedirektiivi’, 14 artiklaa, minkä väitetään johtaneen siihen, että Iberpotashin kaivostoimintalupia varten edellytetyt rahoitusvakuudet olivat normaalia pienemmät (”Toimenpide 1: pienemmät rahoitusvakuudet”);

                              b)

                              Espanjan viranomaiset ovat tehneet investointeja Iberpotashin väitetysti aiheuttamien ympäristövahinkojen rajoittamiseksi tai korjaamiseksi saastuttaja maksaa -periaatteen vastaisesti, erityisesti

                                          —

                                          rakentamalla uuden suolavedenkerääjän, joka otettiin käyttöön vuonna 2008 (”Toimenpide 2: uusi suolavedenkerääjä”)

                                          —

                                          rahoittamalla vedenkäsittelylaitosten parannuksia Llobregat-joella sijaitsevissa Abrerassa ja Sant Joan Despíssa (”Toimenpide 3: vedenkäsittelylaitosten rahoittaminen”)

                                          —

                                          peittämällä Vilafrunsissa sijaitsevalla Iberpotashin kaivosalueella olevan suolajätekasan (”Toimenpide 4: Vilafrunsin jätekasan peittäminen”);

                              c)

                              Cogullón jätekasaa koskevan ympäristövaikutusten arvioinnin rahoittaminen (”Toimenpide 5: Cogullón jätekasa”).

                  (12)

                  Kantelijan väitteen mukaan Iberpotashin näistä toimenpiteistä saaman valtiontuen kokonaismäärä on 260–407 miljoonaa euroa.

                  (13)

                  Kantelija kanteli myös väitetystä EU:n ympäristölainsäädännön rikkomisesta. Komissio lähetti kyseisen kantelun johdosta heinäkuussa 2014 Espanjalle virallisen ilmoituksen ja käynnisti näin rikkomusmenettelyn kaivannaisjätedirektiivistä johtuvien velvoitteiden laiminlyönnin vuoksi. Syyskuussa 2015 lähetetyllä täydentävällä virallisella ilmoituksella rikkomusmenettely laajennettiin koskemaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/60/EY (4), jäljempänä ’vesipuitedirektiivi’, täytäntöönpanon rikkomista. Rikkomusmenettely on edelleen käynnissä (5).

            2.3   PERUSTEET MENETTELYN ALOITTAMISELLE

                  (14)

                  Komissio antoi 26 päivänä tammikuuta 2016 päätöksen muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta toimenpiteiden 1 ja 4 (6) osalta, jäljempänä ’aloittamispäätös’, selvittääkseen, ovatko kyseiset toimenpiteet SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea ja soveltuvatko ne sisämarkkinoille.

                  (15)

                  Komissio totesi samalla, etteivät toimenpiteet 2, 3 ja 5 ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Koska kyseistä päätelmää ei ole kyseenalaistettu, tämä päätös ei koske toimenpiteitä 2, 3 ja 5 eikä niitä arvioida jäljempänä.

            2.3.1   TOIMENPIDE 1: PIENEMMÄT RAHOITUSVAKUUDET

                  (16)

                  Komissio totesi aloittamispäätöksessään, ettei se voinut sulkea pois sitä mahdollisuutta, että toimenpide 1 saattoi olla valtiontukea. Se epäili erityisesti, liittyikö toimenpiteeseen 1 valtion varojen siirtoa ja Iberpotashille aiheutunutta taloudellista etua. Se kehotti näin ollen Espanjan viranomaisia ja asianomaisia kolmansia osapuolia esittämään lisää asiaan liittyviä todisteita.

                  (17)

                  Jos toimenpide 1 katsottaisiin valtiontueksi, komissio epäili, ettei sen voitaisi katsoa soveltuvan sisämarkkinoille.

            2.3.2   TOIMENPIDE 4: VILAFRUNSIN JÄTEKASAN PEITTÄMINEN

                  (18)

                  Komissio totesi aloittamispäätöksessään, että Vilafrunsin jätekasan peittämistä varten annettu julkinen rahoitus oli todennäköisesti valtiontukea. Se katsoi erityisesti, että toimenpiteestä 4 oli saattanut aiheutua Iberpotashille valikoivaa taloudellista etua, koska sillä taattiin parempi ennaltaehkäisy Iberpotashin omistuksessa olevan jätekasan aiheuttamaa pilaantumista vastaan ja viime kädessä Iberpotashin ympäristövelvoitteiden täyttäminen. Komissio kehotti näin ollen Espanjan viranomaisia ja asianomaisia kolmansia osapuolia esittämään huomautuksensa näistä alustavista päätelmistä.

                  (19)

                  Komissio katsoi lisäksi, että koska investointikustannukset rahoitettiin kokonaan julkisilla varoilla ja koska Iberpotashin vastuulle tulivat ainoastaan myöhemmät hoitokustannukset, toimenpiteen 4 tuki-intensiteetti on selvästi korkeampi kuin sen tuen tuki-intensiteetti, jota myönnetään valtiontuesta ympäristönsuojelulle annettujen yhteisön suuntaviivojen (2008/C 82/01), jäljempänä ’ympäristönsuojelua koskevat vuoden 2008 suuntaviivat’ (7), 3.1.1 kohdan mukaisesti yrityksille yhteisön normit ylittäviin toimiin tai ympäristönsuojelun tason parantamiseen yhteisön normien puuttuessa. Näin ollen komissio ilmoitti epäilevänsä, ettei kyseinen tuki soveltuisi sisämarkkinoille, ja se kehotti Espanjan viranomaisia ja asianomaisia kolmansia osapuolia esittämään huomautuksensa tästä alustavasta päätelmästä.

            3.   KOLMANSIEN OSAPUOLTEN HUOMAUTUKSET

      3.1   IBERPOTASHIN HUOMAUTUKSET

                  (20)

                  Iberpotashin huomautukset vastaavat suurimmaksi osaksi huomautuksia, jotka Espanja on esittänyt tutkittavista kahdesta toimenpiteestä.

                  (21)

                  Lisäksi Iberpotash toi esille, ettei toimenpiteeseen 1 liity valtion varoja, sillä tähän mennessä Espanja ei ole siirtänyt Iberpotashille mitään valtion varoja. Toiseksi riski tällaisen tapahtumisesta on hyvin pieni, sillä Iberpotash ei ollut talousvaikeuksissa, vaan se pystyisi vastaamaan ympäristön ennallistamisen kustannuksista siinä tapauksessa, että vakuuden määrä olisi riittämätön. Iberpotash ilmaisee samat seikat kuin Espanja toimenpiteiden valikoivuudesta ja siitä, antavatko ne taloudellista etua tai vääristävätkö ne kilpailua jäsenvaltioiden välillä.

                  (22)

                  Iberpotash toistaa, että toimenpide 4 on ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen mukainen ja että pilaantuneen maaperän ennallistamisessa sovellettava tuki-intensiteetti on 100 prosenttia.

            3.2   ENSIMMÄISEN ASIANOMAISEN OSAPUOLEN (KANTELIJAN) HUOMAUTUKSET

                  (23)

                  Ensimmäinen asianomainen osapuoli, joka haluaa pysytellä nimettömänä, tukee muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevaa päätöstä sekä komission aloittamispäätöksessä molemmista toimenpiteistä esittämiä toteamuksia.

                  (24)

                  Ensimmäinen asianomainen osapuoli lisää, että liian pienen vakuuden antaminen aiheuttaa todellisen rasitteen viranomaisille, jotka joutuvat vastaamaan Iberpotashin ympäristövelvoitteiden kustannuksista. Se lisää myös, että Iberpotashille aiheutui taloudellista etua, sillä se pystyi rahoittamaan omaa liiketoimintaansa varoilla, joita sen ei tarvinnut maksaa vakuudeksi.

                  (25)

                  Ensimmäinen asianomainen osapuoli on komission kanssa yhtä mieltä siitä, ettei tuki sovellu sisämarkkinoille, koska se on toimintatukea.

                  (26)

                  Ensimmäinen asianomainen osapuoli kiinnittää toimenpiteessä 2 komission huomion Barcelonan maakunnallisen ylioikeuden (Audiencia Provincial) 22 päivänä helmikuuta 2016 antamaan ratkaisuun, jossa vahvistettiin Iberpotashin vastuu toimintansa vaikutusalueella olevien maiden ennallistamisesta. Se lisää myös, ettei jätekasan peittäminen ollut kokeiluhanke, sillä hanketta ei kuvata sellaiseksi yhdessäkään kyseisen toimenpiteen julkiseen rahoittamiseen liittyvistä asiakirjoista ja käytetty menetelmä on tunnettu ja ollut muiden yritysten käytössä ainakin 15 vuoden ajan vastaavissa jätekasoissa.

            3.3   TOISEN ASIANOMAISEN OSAPUOLEN HUOMAUTUKSET

                  (27)

                  Toinen asianomainen osapuoli, joka haluaa pysytellä nimettömänä, tukee komission aloittamispäätöstä.

                  (28)

                  Se toteaa toimenpiteen 1 osalta lisäksi, että on merkityksetöntä, onko vakuuden määrä unionin lainsäädännön tai Espanjan lainsäädännön mukainen, sillä valtiontuki muodostuu siitä, että valtio ottaa vastuulleen kyseisten alueiden ennallistamisesta aiheutuvan taloudellisen riskin. Kyseisen riskin suuruuden määrittäminen on pelkästään tosiseikkoihin liittyvä kysymys, ei oikeudellinen kysymys.

                  (29)

                  Toisaalta toinen asianomainen osapuoli kyseenalaistaa Iberpotashin kyvyn maksaa ympäristön ennallistamisesta velvoitteen realisoituessa, sillä Iberpotashin ainoat varat Espanjassa ovat sen kaivokset, jotka tulevat sulkeutumaan ja joilla ei näin ollen ole juurikaan arvoa vuoden 2035 jälkeen.

                  (30)

                  Toinen asianomainen osapuoli tuo esille myös, että riittävän vakuuden antaminen merkitsisi Iberpotashille vähintäänkin 2 806 000 euron vuotuista kustannusta, mitä ei voitane pitää merkityksettömänä määränä. Se lisää, että annettujen vakuuksien nykyisen määrän johdosta Iberpotash välttyy myös rahavarojensa käyttämiseltä vakuutena.

                  (31)

                  Toinen asianomainen osapuoli huomauttaa toimenpiteestä 2, että Espanjan korkeimman oikeuden (Tribunal Supremo) 14 päivänä toukokuuta 2009 antaman tuomion, neuvoston direktiivin 75/442/ETY (8) ja soveltuvin osin Espanjan lainsäädännön perusteella ainoastaan Iberpotash on vastuussa Vilafrunsin jätekasan peittämisestä. Tämä vastuu on tullut sille samalla, kun kaivosoikeudet siirtyivät sille, riippumatta siitä, onko kaivosalue aktiivisessa toiminnassa.

                  (32)

                  Toinen asianomainen osapuoli väittää toimenpiteestä 4, että Iberpotashin jätekasan peittäminen Vilafrunsissa kuuluu Iberpotashin vastuulle. Iberpotashille aiheutui siis valikoivaa taloudellista etua peittämisen rahoittamisesta julkisilla varoilla. Lisäksi toinen asianomainen osapuoli on eri mieltä peittämisen luokittelusta uuden ennallistamistekniikan kokeiluhankkeeksi ja väittää, että suolajätekasojen peittäminen geomembraaneilla on vanha tekniikka, jota esimerkiksi Alsacen alueella ja Saksassa toimivat kalisuolayritykset ovat käyttäneet pitkään.

                  (33)

                  Toisen asianomaisen osapuolen mukaan sillä seikalla, että Iberpotash on ainoa kalisuolan tuottaja Espanjassa, ei ole merkitystä, sillä kalisuolan merkitykselliset markkinat ovat maailmanlaajuiset. Vaikutus kauppaan on kiistaton, sillä maantieteelliseltä kannalta katsottuna Iberpotash kilpailee ranskalaisten suolantuottajien kanssa, mikä käy ilmi Súrian ja Sallentin kaivosten sijainnista lähellä Ranskan rajaa (alle 100 kilometriä).

                  (34)

                  Sekä ensimmäinen että toinen asianomainen osapuoli esittivät huomautuksia myös kolmesta muusta aloittamispäätöksessä tarkastellusta toimenpiteestä (jotka liittyivät i) uuteen suolavedenkerääjään, ii) vedenkäsittelylaitosten rahoittamiseen ja iii) Cogullón suolajätekasaa koskevaan selvitykseen). Kuten johdanto-osan 15 kappaleessa kuitenkin todetaan, komissio totesi jo aloittamispäätöksessään, etteivät kyseiset toimenpiteet ole valtiontukea eikä muodollinen tutkintamenettely kohdistu tämän vuoksi niihin. Pelkästään kyseisiä, muodollisen tutkintamenettelyn ulkopuolelle jätettyjä toimenpiteitä koskevat asianomaisten kolmansien osapuolten huomautukset katsotaan siis merkityksettömiksi tämän päätöksen kannalta.

            4.   ESPANJAN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET

      4.1   ALOITTAMISPÄÄTÖSTÄ KOSKEVAT HUOMAUTUKSET

                  (35)

                  Espanja katsoo toimenpiteen 1 osalta, että vakuuden määrä on ollut aina riittävä ja se on vahvistettu Espanjan ja unionin lainsäädännön mukaisesti. Espanja esittää varsinaisesti, ettei kaivannaisjätedirektiivin mahdollisiin rikkomuksiin sisälly vakuuden määrän vahvistaminen liian pieneksi, joten tällainen ei voi johtaa kyseisen direktiivin rikkomiseen.

                  (36)

                  Lisäksi Espanja kiistää vakuuden asianmukaisen määrän määrittämisen osalta epäluotettavana Assumpta Feranin (Katalonian aluehallituksen ympäristöviraston johtaja) 2 päivänä lokakuuta 2013 Katalonian parlamentin ympäristövaliokunnassa antaman lausunnon, jonka mukaan rahoitusvakuuden määrän olisi oltava 200 miljoonaa euroa. Espanjan mukaan lausunto annettiin vastakkaisten puolueiden välisen kiistan yhteydessä, joten siihen vaikuttivat poliittiset seikat. Espanja katsoo niin ikään, ettei Katalonian itsehallintoalueen ylioikeuden (Tribunal Superior de Justicia de Cataluña) 11 päivänä lokakuuta 2011 antaman tuomion perusteella voida määrittää vakuuden asianmukaista määrää, sillä myös kyseinen tuomioistuin kieltäytyi laskemasta sitä.

                  (37)

                  Toisaalta Espanja ei pidä uskottavana kantelijan toimittamaa tutkimusta, jota komissio lainasi aloittamispäätöksen johdanto-osan 71 kappaleessa, sillä tutkimuksessa ei laskettu vakuuden asianmukaista määrää vakuuden määrään sovellettavassa 14 päivänä kesäkuuta 1994 annetussa asetuksessa 202/1994 säädettyjen kriteerien perusteella.

                  (38)

                  Lisäksi Espanja väittää, ettei toimenpiteestä 1 aiheudu valikoivaa taloudellista etua Iberpotashille. Mahdollinen oletettu etu määritettiin sellaisen oikeudellisen kehyksen perusteella, jota voitiin soveltaa myös kaikkiin mahdollisiin kilpailijoihin. Lisäksi Sallentin ja Súrian kaivokset ovat ainoita Espanjassa toiminnassa olevia kaivoksia, joten Iberpotash ei voinut saada etua, sillä Espanjan alueella ei ole siihen verrattavissa olevia kaivoksia.

                  (39)

                  Espanja väittää, ettei asiaan liity valtion varoja, sillä vaikka vakuuden määrä osoittautuisi riittämättömäksi, Iberpotashilla on edelleen velvollisuus ennallistaa kaivannaistoiminnan vaikutusalueella sijaitsevat alueet. Espanja voi siis pakottaa Iberpotashin noudattamaan velvollisuuttaan takavarikoimalla tämän omaisuutta ja pidättämällä sen oikeuksia Espanjan alueella.

                  (40)

                  Espanja tuo vielä esille, ettei toimenpide 1 vääristä kilpailua tai vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, sillä Iberpotashilta vaadittavasta suuremmasta vakuudesta sille aiheutuvat kustannukset olisivat merkityksettömät, kun huomioon otetaan kalisuola-alan normit.

                  (41)

                  Toimenpiteen 4 osalta Espanja esittää, ettei Iberpotashille voinut aiheutua taloudellista etua: se ei ollut saastuttaja, joten sillä ei ollut velvollisuutta peittää Vilafrunsin jätekasaa yleisesti sovellettavan Espanjan lainsäädännön mukaisesti. Lisäksi Iberpotash vastaa peitetyn jätekasan hoitokustannuksista. Vaikka se siis säästi julkisen rahoituksen ansiosta jätekasan rakentamisessa, sillä on velvollisuus käyttää paljon suurempi summa jätekasan hoitoon tulevina vuosikymmeninä. Näin se menettää toimenpiteestä aiheutuneen taloudellisen edun.

                  (42)

                  Espanjan mukaan toimenpide 4 ei voi olla valikoiva, sillä Iberpotash on ainoa yritys, joka harjoittaa kalisuolan kaivannaistoimintaa Espanjassa.

                  (43)

                  Toimenpiteellä ei lisäksi ole jäsenvaltioiden välistä kilpailua vääristäviä vaikutuksia, kun otetaan huomioon, ettei kaivettua suolaa voida kuljetusvaikeuksien vuoksi siirtää jäsenvaltiosta toiseen.

                  (44)

                  Jos komissio edellä esitetystä huolimatta katsoo toimenpiteen 4 olevan valtiontukea, Espanja katsoo sen sopivan komission asetusten (EY) N:o 1998/2006 (9) ja (EU) N:o 1407/2013 (10) mukaisen vähämerkityksisen tuen määritelmään.

                  (45)

                  Lopuksi Espanja pyytää, että toimenpiteen 4 todettaisiin soveltuvan sisämarkkinoille ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen perusteella, kun otetaan etenkin huomioon Vilafrunsin jätekasan peittämisessä käytetty innovatiivinen tekniikka, joka on suunniteltu muissa kaivoksissa käytetystä teknologiasta poiketen estämään myös kasatun jäteaineksen vuodot.

            4.2   ESPANJAN VASTAUS KOLMANSIEN OSAPUOLTEN ESITTÄMIIN HUOMAUTUKSIIN

                  (46)

                  Espanja vastasi kahden asianomaisen osapuolen toimenpiteestä 1 esittämiin huomautuksiin ottamalla jälleen esille Espanjan lainsäädännön mukaisen, voimassa olevan hallinnollisen menettelyn, jota sovelletaan Iberpotashin ympäristövelvoitteiden täyttämisessä ja Iberpotashin velvollisuudessa maksaa takaisin kaikki määrät, jotka Espanja joutuisi maksamaan, jos ympäristön ennallistamista varten annettu vakuus osoittautuisi riittämättömäksi. Kyky pakottaa Iberpotash täyttämään velvollisuutensa sellaisenaan merkitsee sitä, ettei valtion taloudelle aiheudu rasitusta eikä valtion varoja näin ollen siirretä.

                  (47)

                  Espanja vastasi kahden asianomaisen osapuolen toimenpiteestä 4 esittämiin huomautuksiin väittämällä, että Barcelonan maakunnallisen ylioikeuden 22 päivänä helmikuuta 2016 antamaan ratkaisuun sisältyi luettelo alueista, joilla Iberpotash oli velvollinen toteuttamaan ympäristön ennallistamistoimenpiteitä. Yhteenkään luettelon ei sisältynyt Vilafrunsin jätekasaa eikä yhdessäkään mainittu, että kyseinen jätekasa olisi saastelähde. Lisäksi ratkaisussa tuomitut henkilöt kuuluivat yritykseen, joka harjoitti kaivostoimintaa ennen kuin Iberpotash hankki kaivostoimintaluvan. Toisaalta kyseiset henkilöt tuomittiin toimista ja laiminlyönneistä, jotka olivat tapahtuneet paljon ennen Vilafrunsin jätekasan peittämistä.

                  (48)

                  Espanja toistaa myös väitteensä siitä, ettei Iberpotash ole Espanjan lainsäädännön mukaan velvollinen peittämään Vilafrunsin jätekasaa.

                  (49)

                  Lopuksi Espanja tuo esille, että vaikka ensimmäinen asianomainen osapuoli korostaa, ettei yhdessäkään jätekasan peittämisen julkista rahoittamista koskevassa asiakirjassa kuvata hanketta kokeiluhankkeeksi, kyseinen osapuoli ei kuitenkaan kiistä peittämisessä käytetyn tekniikan erityisyyttä tai sitä, että muilla kalisuolakaivoksilla käytetystä tekniikasta poiketen sen tarkoituksena on myös estää kasatun jätteen vuotaminen. Käytetty tekniikka voi olla innovatiivista, vaikkei hanketta mainita kokeiluhankkeeksi.

            5.   TUEN ARVIOINTI

                  (50)

                  Tässä päätöksessä arvioidaan ensinnäkin, ovatko tarkastellut kaksi toimenpidettä Iberpotashille myönnettyä, SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, ja jos ovat, onko tuki sääntöjenmukaista ja sisämarkkinoille soveltuvaa.

            5.1   VALTIONTUEN OLEMASSAOLO

                  (51)

                  SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

                  (52)

                  Voidakseen todeta valtiontuen olemassaolon komission on arvioitava, täyttyvätkö kaikki SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määritellyt kumulatiiviset edellytykset (eli valtion varojen siirto ja toimenpiteen yhteys valtion varoihin, valikoiva etu, mahdollinen kilpailun vääristyminen ja vaikutus EU:n sisäiseen kauppaan) arvioitavina olevien toimenpiteiden kohdalla.

            5.1.1   TOIMENPIDE 1: PIENEMMÄT RAHOITUSVAKUUDET

                  (53)

                  Kansallisen oikeuden mukaisesti ja 1 päivänä toukokuuta 2008 toiminnassa olleiden kaivosten osalta vuodesta 2014 lähtien myös unionin lainsäädännön mukaisesti kaivostoiminnanharjoittajat ovat velvollisia antamaan rahoitusvakuuden, jolla taataan, että niillä on riittävästi varoja kattamaan alueiden ennallistamiskustannukset kaivostoimintansa päätyttyä. Lisäksi viranomaiset voivat rahoittaa kyseisillä varoilla asiassa sovellettavan kansallisen oikeuden mukaisesti sellaisia ympäristönsuojelutoimenpiteitä, joita toiminnanharjoittajilla olisi velvollisuus toteuttaa, elleivät nämä niitä toteuta. Toiminnanharjoittaja voi antaa vakuudet pankkitakauksen muodossa, jolloin se joutuu maksamaan takauspalkkiota. Kantelijan mukaan Iberpotash sai sääntöjenvastaista ja sisämarkkinoille soveltumatonta tukea, kun viranomaiset olivat asettaneet rahoitusvakuuden määrän hyvin pieneksi.

            5.1.1.1
            Valikoiva taloudellinen etu

                  (54)

                  Komission on arvioitava ensinnäkin, olivatko Espanjan viranomaisten vahvistamat rahoitusvakuuksien määrät kyseisenä ajankohtana sovelletussa lainsäädännössä edellytettyä pienemmät. Tämä on ehdoton edellytys mahdollisen valtiontuen olemassaololle kyseisen toimenpiteen kohdalla. Jos taas vakuuksien määrä oli vahvistettu sovellettujen säännösten mukaisesti, Iberpotashia on kohdeltu samalla tavoin kuin mitä tahansa muuta samanlaisessa tilanteessa olevaa yritystä. Tällöin ei ole perusteltua katsoa, että sitä olisi kohdeltu valikoivasti muita suotuisammin, kun vakuuksia koskevia säännöksiä sovellettiin sen kohdalla käytännössä.

         Sovellettava lainsäädäntö

                  (55)

                  Ensimmäiseksi on siis käytävä läpi rahoitusvakuuksien vahvistamisessa sovellettavaksi tuleva merkityksellinen kansallinen lainsäädäntö ja unionin lainsäädäntö.

                  (56)

                  Kaivannaisjätedirektiivin 14 artiklan mukaisesti toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on vaadittava ”ennen kuin kaivannaisjätettä aletaan koota tai sijoittaa jätealueelle […] rahoitusvakuus (esimerkiksi rahamääräisenä talletuksena, teollisuuden rahoittama keskinäinen takuurahasto mukaan luettuna) tai vastaava”. Vakuuden tarkoituksena on taata, että ”kaikki tämän direktiivin perusteella annetussa luvassa vahvistetut velvoitteet, mukaan luettuina käytöstä poistamisen jälkeistä aikaa koskevat velvoitteet, täytetään” ja että ”on olemassa milloin tahansa helposti käytettävissä olevia varoja jätealueen vaikutusalueella olevan maan […] kunnostamiseen”.

                  (57)

                  Direktiivin 14 artiklan 2 kohdan mukaan vakuuden määrä on laskettava seuraavien seikkojen perusteella: i) jätealueen todennäköiset ympäristövaikutukset; ii) olettamalla, että tarvittavat kunnostustyöt arvioi ja suorittaa riippumaton ja soveltuvalla tavalla pätevä kolmas osapuoli. Vakuuden määrää mukautetaan tarvittavien kunnostustöiden mukaan säännöllisin väliajoin.

                  (58)

                  Kansallisista säädöksistä on otettava esille kaivannaisteollisuuden jätehuollosta ja kaivostoiminnan vaikutusalueella olevan maan suojelemisesta ja kunnostamisesta 12 päivänä kesäkuuta 2009 annettu kuninkaan asetus 975/2009 (Real Decreto 975/2009 sobre gestión de los residuos de las industrias extractivas y de protección y restauración del espacio afectado por actividades de extracción), jäljempänä ’kuninkaan asetus 975/2009’, jolla kaivannaisjätedirektiivi saatettiin Espanjan lainsäädännön osaksi. Kuninkaan asetuksen 975/2009 ensimmäisen siirtymäsäännöksen mukaan kyseisen kuninkaan asetuksen rahoitusvakuuksiin liittyviä säännöksiä (erityisesti 43 §:ää) on sovellettava 1 päivästä toukokuuta 2014 alkaen 1 päivänä toukokuuta 2008 toiminnassa olleisiin kaivoksiin (myös Iberpotashin kaivoksiin).

                  (59)

                  Ennen kaivannaisjätedirektiivin kansallisen lainsäädännön osaksi saattavan kuninkaan asetuksen 975/2009 voimaantuloa Katalonian itsehallintoalueella sovellettiin kuitenkin kaivosyritysten toimilupiin, ennallistamissuunnitelmiin ja vakuuksiin kaivostoiminnan vaikutusalueella olevien luonnonalueiden suojelua koskevista lisäsäännöksistä annettua lakia 12/1981 (11), jäljempänä ’laki 12/1981’, sekä kaivostoiminnan ennallistamisohjelmiin liittyvien vakuuksien määrittämisperusteista annettua asetusta 202/1994 (12), jäljempänä ’asetus 202/1994’. Lain 12/1981 8 §:n 2 momentin mukaan vakuuden määrä on vahvistettava ennallistamisen kohteena olevan alueen pinta-alan tai kyseisen ennallistamisen kokonaiskustannusten perusteella. Asetuksen 202/1994 2 §:ssä määritetään vakuuksien määrät hehtaaria kohti erilaisille standardin mukaisille ennallistamistoimenpiteille ja säädetään, että muun tyyppisten erityistoimenpiteiden osalta määrässä on otettava huomioon aiheutuvat kustannukset (13). Lisäksi asetuksen 202/1994 3 §:ssä säädetään, että kun kaivannaistoiminta ei sijaitse erityistä huomiota vaativilla luonnonalueilla (kuten Iberpotashin kaivokset), 2 §:n säännösten mukaisesti laskettua määrää on pienennettävä 50 prosenttia.

         Iberpotashin rahoitusvakuuksien määrä

                  (60)

                  Näiden kansallisten säännösten perusteella Iberpotash sai 9 päivänä marraskuuta 2006 Katalonian hallitukselta toimiluvan kalisuolakaivostoiminnan harjoittamiseen Súrian kaivoksella ja 28 päivänä huhtikuuta 2008 Balsareny/Sallentin kaivoksella. Nämä toimiluvat ovat erillisiä hallinnollisia päätöksiä, joissa vahvistetaan Balsareny/Sallentin kaivoksen osalta 1 130 128 euron suuruinen rahoitusvakuus ja Súrian kaivoksen osalta 773 682,28 euron suuruinen rahoitusvakuus (jota korotettiin 828 013,24 euroon vuonna 2008). Näitä vakuuksien määriä ei tarkistettu ennen vuotta 2015, jolloin Espanjan viranomaiset ehdottivat selvästi suurempia vakuuksia: 6 979 471,83 euroa Balsareny/Sallentin kaivoksen osalta (tuli voimaan vasta Katalonian itsehallintoalueen ylioikeuden vahvistettua sen joulukuussa 2016, ks. jäljempänä) ja 6 160 872,35 euroa Súrian kaivoksen osalta (tuli voimaan toukokuussa 2015). Vakuuksien määrät vahvistettiin erillisissä erityispäätöksissä, jotka Katalonian hallitus teki Iberpotashin osalta.

         Iberpotashin vakuuksien vaadittua pienempiä määriä koskeva näyttö

                  (61)

                  Tässä yhteydessä on muistutettava, että tarkasteltavassa tapauksessa sovellettavien kansallisten tai alueellisten säännösten mukainen rahoitusvakuuksien määrän määrittäminen ja hyväksyminen on ensisijaisesti ympäristöasioissa toimivaltaisten viranomaisten tehtävä. Vaikka komission vastuulla on taata Iberpotashin rahoitusvakuuksiin 1 päivästä toukokuuta 2014 alkaen sovellettavan kaivannaisjätedirektiivin asianmukainen täytäntöönpano ja soveltaminen, kyseisessä direktiivissä annetaan jäsenvaltioille laaja harkintavalta vakuuksien täsmällistä määrää vahvistettaessa. Tämän vuoksi komissio ei ole arvioinut itse rahoitusvakuuksien asianmukaisia määriä kaivannaisjätedirektiivin nojalla, vaan se tutkii arvioinnissaan ainoastaan olemassa olevat todisteet rahoitusvakuuksien riittämättömyydestä, kun on olemassa joukko aihetodisteita, joiden perusteella viranomaisten vuosina 2006 ja 2008 vahvistamien rahoitusvakuuksien määrä vaikuttaisi olevan todella sovellettavassa lainsäädännössä edellytettyä pienempi.

                  (62)

                  Erityisen merkille pantavaa on, että Katalonian itsehallintoalueen ylioikeus totesi 11 päivänä lokakuuta 2011, että Iberpotashin Balsareny/Sallentin kaivoksella sijaitsevaan Cogullón jätekasaan liittyvän rahoitusvakuuden määrä, 585 153 euroa, oli vaadittua pienempi. Tuomiossa katsottiin, ettei vakuuden määrä vastaa kansallisessa lainsäädännössä, etenkään lain 12/1981 8 §:n 2 momentissa ja asetuksessa 202/1994, vahvistettuja oikeudellisia ja lainsäädännöllisiä määrittämisperusteita. Tuomiossa todetaan, että vaikkei vakuuden asianmukaisesta määrästä ole olemassa tiettyä pätevää todistetta, tuomioistuin pystyy toteamaan, että vain 585 153 euron suuruiseksi vahvistettu vakuus on selkeästi vastoin kyseisiä säännöksiä. Tuomioistuin pitää näin ollen vakuutta riittämättömänä ja sovellettavan lainsäädännön vastaisena ja määrää Espanjan viranomaiset vahvistamaan rahoitusvakuudelle uuden määrän. Tuomio vahvistettiin kaikilta osin Espanjan korkeimman oikeuden tuomiossa 9 päivänä heinäkuuta 2014. Kuten Espanjan viranomaiset ovat ilmoittaneet, Katalonian itsehallintoalueen ylioikeus vahvisti 14 päivänä joulukuuta 2016 antamassaan tuomiossa, että Balsareny/Sallentin koko kaivoksen osalta ehdotettu uusi määrä, 6 979 471,83 euroa, oli asianmukainen.

                  (63)

                  Kun otetaan huomioon Katalonian itsehallintoalueen ylioikeuden 11 päivänä lokakuuta 2011 antama tuomio, jossa se esittää lopullisen tulkinnan asiaa koskevista kansallisista säännöksistä, komissio pitää toteen näytettynä, että Iberpotashin Balsareny/Sallentin kaivoksen osalta vuonna 2006 vahvistetun vakuuden alkuperäinen määrä, 1 130 128 euroa (mukaan lukien Cogullón jätekasaan liittyvät 585 153 euroa), oli selvästi liian pieni. Katalonian itsehallintoalueen ylioikeus vahvisti vuonna 2016, että Balsareny/Sallentin kaivokselle tarkoitetun kokonaismäärän olisi pitänyt olla tosiasiassa vähintään kuusinkertainen ja vuonna 2011 tapahtunutta Plan Phoenix -suunnitelman julkistamista edeltävällä ajanjaksolla todennäköisesti vieläkin suurempi (ks. johdanto-osan 73, 80 ja 81 kappale).

                  (64)

                  Vaikka tuomioistuimissa ei ole annettu tuomiota Súrian kaivokseen liittyvästä vakuudesta, on olemassa vakuuttavia todisteita siitä, että vakuus olisi todettu tuomioistuimessa aivan yhtä todennäköisesti liian pieneksi. Alkuperäinen vakuuden määrä, 773 682,28 euroa, (jota korotettiin 828 013,24 euroon vuonna 2008) vastaa suhteessa sitä seikkaa, että Súrian kaivosalueelle on kertynyt vähemmän jäteainesta kuin Balsareny/Sallentin alueelle ja myös jätekasojen kokonaispinta-ala on pienempi (14). Lisäksi Súriaan liittyvää vakuutta korotettiin merkittävästi 6 160 872,35 euroon samaan aikaan Balsareny/Sallentiin liittyvän vakuuden kanssa (eli vasta tuomioistuimen antaman tuomion jälkeen, kun tuomio oli vahvistettu muutoksenhaussa), ja tämä korotus oli suhteessa suurempi (yli seitsenkertainen). Tästä syystä myös Súriaan liittyvän vakuuden määrää voidaan pitää liian pienenä, sillä ei ole mitään muuta tekijää, joka selittäisi Súriaan ja Balsareny/Sallentiin liittyvien vakuuksien määrien välisen eron.

                  (65)

                  Sekä Espanjan viranomaiset että Iberpotash vahvistavat huomautuksissaan, että Katalonian itsehallintoalueen ylioikeus piti El Cogullóta koskevaa vakuutta liian pienenä. Ne pyrkivät lieventämään tuomioistuimen tuomion merkitystä väittämällä, että i) tuomioistuin myönsi tilanteen juontavan juurensa ainakin osittain vuoteen 1929; ii) tuomioistuin totesi, ettei sillä ole päteviä todisteita, eikä iii) tuomioistuin niiden mukaan todennut mitään varsinaisen oikeussäännön nimenomaista rikkomista. Yksikään näistä tuomiota koskevista väitteistä ei kuitenkaan vaikuta siihen, että vakuuden todetaan olevan liian pieni. Se, että Espanjan viranomaiset tarkistivat tosiasiassa vakuuden määrää sen jälkeen, kun tuomio oli vahvistettu muutoksenhaussa, ja antoivat määrän Katalonian itsehallintoalueen ylioikeuden hyväksyttäväksi, vahvistaa tuomion merkityksellisyyden. Lisäksi 11 päivänä lokakuuta 2011 annetussa tuomiossa mainitaan nimenomaisesti lain 12/1981 8 §:n 2 momentissa ja asetuksessa 202/1994 säädetyt asiaan sovellettavat säännökset.

                  (66)

                  Kansallisesti toimivaltaisen tuomioistuimen antaman ratkaisun lisäksi tutkinnassa kävi ilmi, että monet muutkin todisteet vahvistavat sen toteamuksen, että rahoitusvakuuksien alkuperäinen määrä oli liian pieni.

                  (67)

                  Ensinnäkin kolmannet osapuolet esittivät virallisia sanatarkkoja istuntoselostuksia Katalonian parlamentin ympäristövaliokunnassa 2 päivänä lokakuuta 2013 pidetystä kuulemisesta sekä Katalonian hallituksen ympäristöviraston johtajan nimenomaisen lausunnon, jonka mukaan vakuudet olivat selvästi liian pienet. Johtajan mukaan vaadittava määrä saattaisi mahdollisesti olla jopa 200 miljoonaa euroa. Vaikka parlamentissa käydyn poliittisen keskustelun sanatarkkoihin istuntoselostuksiin ei sisälly yhtään merkityksellistä perustelua kyseiselle määrälle ja niihin on näin ollen suhtauduttava varauksella, vakuuden suuruusluokka ja sen ero todelliseen määrään verrattuna vahvistavat alan asiantuntijoiden päätelmät, joissa pidettiin vuosina 2006 ja 2008 vahvistettujen vakuuksien tosiasiallisia määriä selkeästi liian pieninä.

                  (68)

                  Toiseksi kantelija esitti elokuussa 2012 tehdyn ympäristöasiantuntijoiden laatiman selvityksen, jäljempänä ’ERF:n selvitys’, johon ympäristöasiantuntijat olivat koonneet analysoitavaksi suuren määrän asiaan liittyvää olemassa olevaa tietoa (oikeudellista, akateemista tai markkinatutkimuksista saatua tietoa). ERF:n selvityksessä analysoitiin Iberpotashin kaivosalueiden ympäristövaikutusten nykytilannetta, ennustettiin jätekasoihin kertyvän jäteaineksen kokonaismäärän tulevaa kehitystä ja todettiin, että jätekasojen ympäristövaikutukset olivat merkittäviä ja niiden odotetaan kasvavan tulevaisuudessa.

                  (69)

                  Käytettävissä olleiden tietojen perusteella ERF:n selvityksessä katsottiin, että Súrian ja Sallentin jätekasoihin kertyvän jäteaineksen määrä kehittyy kaivostoiminnan loppumiseen vuonna 2035 asti seuraavasti (määrän vuotuinen nettokasvu kilotonneina vuotta kohti):

                     Taulukko 1

                     Súrian ja Sallentin jätekasoihin kertyvän jätemäärän arvioitu kasvu

                              Määrä vuonna 2012
                              (kilotonneina, kt)

                              Määrän vuotuinen kasvu (kt/vuosi)

                              Määrä vuonna 2035
                              (kilotonneina, kt)

                              Sallent

                              41 000

                              1 454

                              74 531

                              Súria

                              22 000

                              525

                              33 895

                                 YHTEENSÄ

                                 63 000

                                 1 979

                                 108 426

                  (70)

                  Lisäksi ERF:n selvityksessä analysoitiin mahdollisia jätekasojen ennallistamisvaihtoehtoja, kuten i) maanalaisten kaivosten täyttäminen jäteaineksella, ii) jäteainekseen sisältyvän suolan liuotus vettä pumppaamalla ja syntyvän suolaliuoksen poistaminen ohjaamalla se joko mereen tai maan alle tai iii) jätekasojen peittäminen materiaalilla, joka estää sadeveden suodattumisen jätekasaan ja suolan valumisen ympäristöön. Selvityksessä todetaan, että Iberpotashin kaivosten kohdalla sopivin menetelmä on jätekasojen peittäminen. Kyseessä on yksinkertainen ja tunnettu menetelmä, jota on käytetty monissa tapauksissa ja jota myös Katalonian viranomaiset ovat käyttäneet. Lisäksi se on viranomaisille sopivin ennallistamismenetelmä siinä tapauksessa, ettei kaivosyhtiö täytä velvoitteitaan, sillä se ei edellytä muista menetelmistä poiketen minkään merkittävän teollisen lisäinfrastruktuurin rakentamista. ERF:n selvityksessä lasketaan siis Iberpotashin kaivosten ennallistamisen odotetut kustannukset, kun ennallistaminen tapahtuu jätekasat peittämällä.

                  (71)

                  Ennakoitujen kustannusten laskeminen perustuu jätekasojen peittämiseen tarvittavien yksittäisten osien yksikkökustannusten arvioimiseen asiantuntijoiden tekemän markkinatutkimuksen perusteella. Markkinatutkimuksessa on huomioitu asiaankuuluvat urakoitsijat ja tavarantoimittajat ja käytetty Katalonian rakennustekniikkainstituutin (Institut de Tecnologia de la Construcció de Catalunya, ITeC) julkaisemiin vuoden 2012 hintoihin perustuvia tietoja. Tutkimuksessa vertailtiin myös erilaisten ennallistamisvaihtoehtojen kokonaiskustannuksia, sellaisina kuin ne on arvioitu Symonds Groupin Euroopan komission ympäristöasioiden pääosastolle vuonna 2001 tekemässä tutkimuksessa (15). Se sisältää myös jätekasojen hoitamisen ja valvonnan kustannukset kymmenen vuoden ajalta peittämisen jälkeen. Yksikkökustannuksia sovelletaan siis jätekasoihin kolmena eri ajankohtana arviolta kertyneen ainesmäärän mukaisesti: i) todelliset määrät vuonna 2012, ii) ennustetut määrät vuonna 2015 (jolloin Súrian uuden kaivoksen jäteaineksesta peräisin olevan suolan tuotannon ennakoidaan alkavan) ja iii) ennustetut määrät vuonna 2035 (jolloin Iberpotashin kaivostoiminnan odotetaan lakkaavan). Ennallistamisesta aiheutuvat kokonaiskustannukset kyseisillä aikaväleillä on koottu seuraavaan taulukkoon:

                     Taulukko 2

                     Arvio ennallistamiskustannuksista ERF:n selvityksen mukaan

                              Vuosi

                              Lasketut ennallistamiskustannukset (miljoonaa euroa)

                              Súria

                              Balsareny/Sallent

                              Yhteensä

                              2012

                              24,8

                              46,2

                                 71,0

                              2015

                              26,9

                              52,3

                                 79,2

                              2035

                              38,2

                              83,8

                                 122,0

                  (72)

                  Tämän perusteella ERF:n selvityksessä katsotaan, ettei rahoitusvakuuden määrä saisi missään tapauksessa olla kuninkaan asetuksen 975/2009 uusien säännösten mukaisesti pienempi kuin vuodelle 2012 lasketut kummankin kaivoksen 71 miljoonan euron ennallistamiskustannukset. Kun huomioon otetaan tulevien kustannusten kokonaismäärä, tutkimuksen mukaan vakuuden asianmukainen määrä liikkuu suurin piirtein 100 miljoonassa eurossa.

                  (73)

                  Lopuksi ERF:n selvityksessä analysoidaan jätekasoissa olevan suolan uuttamiseen ja myyntiin liittyvää hanketta hieman aiemmin julkistetun, vuodesta 2012 alkaen toteutetun Plan Phoenix -suunnitelman pohjalta. Ottaen huomioon erilaiset hypoteettiset ennusteet kalisuolan ja suolan ennakoidusta tulevasta tuotannosta (mukaan lukien Iberpotashin kunnianhimoiset suunnitelmat myydä vuosittain 1,5 miljoonaa tonnia suolaa) ERF:n selvityksessä todetaan, että kaikissa näissä tilanteissa Plan Phoenix -suunnitelma vain hidastaisi, ei pysäyttäisi, Iberpotashin kaivosalueille kertyvän kokonaisjätemäärän vuotuista kasvua. Ihannetilanteessa Plan Phoenix -suunnitelma vähentäisi jätekasoihin kasattavan jätteen määrän jopa 1 213 kilotonniin vuodessa (ilman suunnitelmaa sitä kertyisi 1 979 kilotonnia). Vaikka suunnitelma vaikuttaa huomattavasti jätteen vuotuiseen kertymiseen vähentämällä sitä jopa 40 prosenttia, ERF:n selvityksen mukaan Plan Phoenix -suunnitelmaa ei voida pitää varsinaisena itsenäisenä ennallistamistoimenpiteenä, vaan lieventävänä tekijänä: parhaimmillaankin se vain hidastaisi nykyisten jätekasojen kasvua, muttei kuitenkaan hävittäisi niitä.

                  (74)

                  Iberpotash väittää, ettei vakuuden määrää voida laskea ERF:n selvityksen perusteella, sillä selvityksessä itsessäänkin myönnetään, ettei se perustu asetuksen 202/1994 asiaan sovellettaviin säännöksiin. Lisäksi siihen sisältyy useita epätäsmällisiä ja virheellisiä väitteitä ja tietoja.

                  (75)

                  Komissio myöntää, ettei selvitys ole asetuksen 202/1994 asiaan sovellettavien säännösten mukainen, vaan siinä keskitytään pikemminkin kaivannaisjätedirektiivin kansallisen lainsäädännön osaksi saattavassa kuninkaan asetuksessa 975/2009 säädettyihin ehtoihin ja ennallistamisen odotettuihin kustannuksiin. Selvityksen tulokset, joista käyvät ilmi kunkin Iberpotashin kaivoksen arvioidut ennallistamiskustannukset, perustuvat kuitenkin johdonmukaiseen menetelmään ja järkeviin hypoteeseihin, kuten johdanto-osan 68–73 kappaleessa kuvataan. Niillä on näin ollen merkitystä laskettaessa vakuuksia myös asetuksen 202/1994 nojalla, kuten käy ilmi erityisesti asetuksen 2 §:n 4 momentin h kohdasta, jossa viitataan mistä tahansa muista mahdollisesti tarvittavista ennallistamistoimenpiteistä aiheutuviin kustannuksiin ja jossa ei siis rajoiteta laskelmaa koskemaan vain saman 2 §:n edellisissä momenteissa lueteltuja toimenpiteitä (16).

                  (76)

                  Lisäksi myös ympäristövahinkojen laajuus ja ennakoidut ennallistamiskustannukset ovat ilmeisen merkityksellisiä ainakin välillisesti, kuten käy ilmi Katalonian itsehallintoalueen ylioikeuden 11 päivänä lokakuuta 2011 antaman tuomion sanamuodosta, jossa todetaan rahoitusvakuuksien määrän osalta, että ”asiassa tärkein ja keskeinen säännös on […] lain 12/1981 8 §:n 2 momentti, jossa säädetään, että ennallistamisen osalta määrä on vahvistettava joka tapauksessa ennallistamisen vaikutusalueelle kuuluvan alueen pinta-alan, ennallistamisen kokonaiskustannusten taikka näiden molempien perusteella […]”, ja jonka mukaan toimilupa ei ole sovellettavan lainsäädännön mukainen, sillä ”vakuutta ei ole vahvistettu tapauskohtaisesti laissa säädetyn mukaisesti […]”. Lopuksi voidaan vielä todeta, että nämä odotetut ennallistamiskustannukset ovat selvästi merkityksellisiä, kun vakuus lasketaan Iberpotashiin 1 päivästä toukokuuta 2014 lähtien sovelletun kuninkaan asetuksen 975/2009 43 §:n mukaisesti.

                  (77)

                  Lisäksi komissio huomauttaa, että ERF:n selvityksen väitetysti epätäsmällisiin ja virheellisiin hypoteeseihin kohdistuvaa yleistä arvostelua lukuun ottamatta Espanjan viranomaiset tai Iberpotash eivät kumpikaan yksilöi kyseisiä epätäsmällisiä ja virheellisiä hypoteeseja, esitä täsmällisiä perusteluja tai ehdota omaa vaihtoehtoista arviotaan Iberpotashin kaivosten ennallistamisen kokonaiskustannuksista.

                  (78)

                  Espanjan viranomaiset väittävät, että vakuuksien määrässä on noudatettu kansallisen lainsäädännön mukaisia kriteerejä ja otettu huomioon tuolloin voimassa olleen ennallistamissuunnitelman mukaiset ennakoidut kustannukset. Lisäksi Iberpotash esitti oman, asiantuntijoiden laatiman tutkimuksensa osoittaakseen vakuuden olleen riittävä, kun huomioon otetaan kansallisessa lainsäädännössä säädetyt kaksi perustetta eli vaikutusalueelle jäävän alueen koko ja ennakoidut ennallistamiskustannukset.

                  (79)

                  Kuten edellä kuitenkin selitettiin, kansallisessa oikeudessa säädettyjen perusteiden mukaisuutta ei vahvistettu Katalonian itsehallintoalueen ylioikeuden tuomiossa. Lisäksi ennallistamissuunnitelmaan sisältyvät toimenpiteet, jotka oli otettu huomioon Iberpotashin esittämässä tutkimuksessa, rajoittuivat pelkkien ympäröivien kanavien ja suolaliuoksen keruualtaiden rakentamiseen sekä muihin vastaaviin toimenpiteisiin, joilla pyritään rajoittamaan saastuttamista, mutta niillä ei selvästikään voitu ennallistaa jätekasoja pitkällä aikavälillä. Tämän vuoksi tutkimuksessa laskettuihin ennakoituihin kustannuksiin ei sisälly asianmukaisia ennallistamistoimenpiteitä tai niiden määriä. Koska ennallistamisen todelliset ennakoidut kustannukset ovat merkityksellisiä rahoitusvakuuden laskemiseksi sekä Katalonian lainsäädännön (ks. johdanto-osan 75 kappale) että unionin lainsäädännön yhteydessä, Iberpotashin toimittaman tutkimuksen päätelmiä ei voida käyttää vakuuksien asianmukaisen kokonaismäärän laskennan perusteena. Kuten käy ilmi sekä ERF:n selvityksestä että vastaavien jätekasojen esimerkkitapauksista Ranskassa ja Saksassa (17), kyseinen ennallistaminen käsittää tavallisesti a) jätekasan hävittämisen kokonaan (esimerkiksi maanalaisten kaivosten täyttämisen kaivannaisjätteellä), b) suolan poistamisen jätekasasta vähitellen pumppaamalla siihen vettä ja keräämällä suolaliuoksen talteen tai c) jätekasan pysyvän peittämisen. Nämä asianmukaiset ennallistamistoimenpiteet ovat kuitenkin paljon kalliimpia kuin ympäröivien kanavien tai suolaliuoksen keruualtaiden rakentaminen ja muut vastaavat saastumisen rajoittamiseen tähtäävät toimenpiteet. Tämän osoittavat myös Vilafrunsin jätekasan peittämisen kustannukset, jotka olivat 7,9 miljoonaa euroa (ilman vuotuisia hoitokustannuksia). Kun otetaan huomioon, että Vilafruns on noin kolmen miljoonan tonnin suolapitoisine aineksineen pieni jätekasa verrattuna käytössä olevaan El Cogullón jätekasaan (Balsareny/Sallent), jossa jäteainesta on 41 miljoonaa tonnia, tai Fusteretin jätekasaan (Súria), jossa jäteainesta on 22 miljoonaan tonnia, kyseisten toiminnassa olevien kaivosten ennallistamisen ja niiden jätekasojen peittämisen kokonaiskustannukset voivat olla merkittävästi Vilafrunsin kustannuksia suuremmat.

                  (80)

                  Lisäksi Iberpotash väittää, että jätekasojen jäteainesmäärä vähenee merkittävästi vuonna 2011 julkistetun Plan Phoenix -suunnitelman ansiosta. Suunnitelman tavoitteena on prosessoida jätekasoihin kertynyttä jätettä teollisuussuolan tuottamiseksi myyntiin. Kyseisen hankkeen osana Iberpotash on aikonut rakentaa laitoksen, jossa tuotetaan vakuumisuolaa kalisuolan louhinnassa syntyvästä kaivannaisjätteestä, ja myydä suolan markkinoilla. Se odottaa alkavansa myydä vuosittain noin 750 000 tonnia suolaa, ja määrän ennakoidaan kasvavan myöhemmin jopa 1,5 miljoonaan tonniin vuodessa.

                  (81)

                  Vaikka suunnitelma käsitellä ja myydä ainakin osa jäteaineksesta saattaisi lähtökohtaisesti pienentää jätekasojen kokoa ja suolapitoisuutta ja sitä kautta myös niiden ennallistamisesta odotettavia kustannuksia, Iberpotash julkisti kyseisen suunnitelman vasta vuonna 2011, ja sen vuonna 2012 alkanut toteutus on edelleen käynnissä. Tämän vuoksi Plan Phoenix -suunnitelmaa ei selvästikään olisi pitänyt ottaa huomioon vahvistettaessa vakuuksien määrä vuosina 2006 ja 2008, sillä sen toteutuminen oli tuolloin liian epävarmaa.

         Päätelmä valikoivan taloudellisen edun olemassaolosta

                  (82)

                  Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että kerätyt todisteet ja esitetyt asiantuntijoiden selonteot vahvistavat kansallisen tuomioistuimen toteamuksen, jonka mukaan rahoitusvakuuden määrät olivat alun perin selkeästi liian pienet asianmukaisen ennallistamisen takaamiseksi.

                  (83)

                  Näin ollen komissio katsoo, että Espanjan viranomaisten vuosina 2006 ja 2008 vahvistamat rahoitusvakuudet olivat todellisuudessa sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti tavanomaisesti edellytettyä pienemmät. Tämän vuoksi Iberpotashille on aiheutunut taloudellista etua, joka muodostuu rahoitusvakuudesta vuosittain maksettujen takauspalkkioiden määrän pienuudesta. Koska kyseiset takauspalkkiot olivat Iberpotashin mukaan 1 prosentti vakuuksien vuotuisesta määrästä, vakuuksien selkeästi pienempi kokonaismäärä alensi näin ollen Iberpotashin maksettavaksi tulleita pankin perimiä takauspalkkioita, jolloin sen kustannukset jäivät pienemmiksi verrattuna muihin toiminnanharjoittajiin, joiden vakuudet olivat lainsäädännön mukaisia. Komissio katsoo, että Iberpotash sai taloudellista etua rahoitusvakuuksien pienemmän määrän johdosta.

                  (84)

                  Espanjan viranomaisten ja Iberpotashin esittämiä väitteitä siitä, etteivät viranomaiset myöntäneet Iberpotashille minkäänlaista etua tai suotuisampaa kohtelua asiaa koskevien säännösten tunnollisen soveltamisen tuloksena, ei voida hyväksyä. On nimittäin osoitettu, että viranomaisten päätökset johtivat rahoitusvakuuksien tavanomaisesti vaadittua pienempään määrään. Toisaalta väite, jonka mukaan Katalonian säännökset olivat tosiasiassa tiukemmat kuin vastaavat valtakunnalliset säännökset ja Espanjan muilla itsehallintoalueilla voimassa olevat säännökset, ei ole merkityksellinen, sillä kyseiset kustannukset ovat kaivoskohtaisia ja Iberpotashin antamia rahoitusvakuuksia koskevien säännösten oli oltava Kataloniassa sovellettavia säännöksiä, sillä jätekasat sijaitsivat Kataloniassa. Viranomaiset antoivat Iberpotashin pitää rahoitusvakuudet pienempinä kuin mitä sovellettavassa Katalonian lainsäädännössä tavanomaisesti edellytettiin, joten kyseinen yritys sai valikoivaa etua pienemmistä vakuuksista pankkien perimien takauspalkkioiden pienuuden muodossa muihin vastaavassa tilanteessa oleviin toiminnanharjoittajiin verrattuna.

                  (85)

                  Näin ollen komissio toteaa, että toimenpiteestä 1 aiheutui valikoivaa taloudellista etua Iberpotashille.

            5.1.1.2
            Valtion varojen siirto

                  (86)

                  Valtion varoja koskevan perusteen osalta kantelija väittää, että liian pieni vakuus, joka ei riitä kattamaan ennallistamisen kokonaiskustannuksia, merkitsee (mahdollista) valtion varojen siirtoa ja aiheuttaa väitetysti riskin siitä, että jos Iberpotash ei täytä kaivosalueidensa ennallistamiseen liittyviä velvoitteitaan, valtio joutuu kattamaan kyseiset kustannukset. Kantelija viittaa komission asiassa Georgsmarienhütte tekemään päätökseen (18), jossa komissio katsoi teräksentuottajalle myönnetyn vapautuksen teollisuuspölyn kierrätykseen ja hävittämiseen liittyvistä ympäristövelvoitteista olevan valtiontukea.

                  (87)

                  Espanjan viranomaiset ja Iberpotash väittävät, että Iberpotashilla olisi edelleen yleinen velvollisuus ennallistaa kaivosalueensa ja vastata tämän ennallistamisen kustannuksista myös siinä tapauksessa, että vakuus olisi vaadittua pienempi. Rahoitusvakuuden määrä ei rajoita mitenkään näitä kustannuksia. Valtio ei siis ole vapauttanut Iberpotashia taloudellisista velvoitteistaan. Lisäksi se riski, ettei Iberpotash kykenisi kattamaan jatkossa kaikkia näitä kustannuksia ja että valtion olisi puututtava asiaan valtion varoja käyttäen, on erittäin pieni ja hyvin epätodennäköinen, kun otetaan huomioon Iberpotashin emoyhtiön taloudellinen tilanne. Espanjan viranomaiset tuovat esille, että jos Iberpotash ei täyttäisi kyseisiä velvoitteita tulevaisuudessa, Iberpotashilla on Espanjassa riittävästi omaisuutta, jonka viranomaiset voisivat takavarikoida ennallistamisen kustannusten kattamiseksi.

                  (88)

                  Komissio huomauttaa, ettei tarkasteltavan asian vakuuksia tutkita valtiontukisääntöjen mukaisesti siltä kannalta, miten suuri määrä takauspalkkioita jää saamatta takaajaan kohdistuvan riskin perusteella (yksityiseltä pankilta, ei valtiolta), vaan siltä kannalta, millainen riski valtiolle aiheutuu, jos vakuuden määrä on ympäristövahinkojen todellisia kustannuksia pienempi ja jos vakuuden saanut yritys ei maksa tai pysty maksamaan ennallistamisen kustannuksia kokonaisuudessaan.

                  (89)

                  Kantelijan esille ottama ennakkotapaus, asia Georgsmarienhütte, poikkeaa suuresti nyt tarkasteltavasta tapauksesta, sillä Niedersachsenin osavaltio oli selvästi vastuussa pölyn hävittämisestä ja maksoi tosiasiallisesti 64,64 miljoonaa Saksan markkaa sen lopullisesta hävittämisestä. Nyt tarkasteltavassa asiassa tilanne on toinen, sillä vakuuden määrästä riippumatta Iberpotash on edelleen vastuussa kaivosalueen ennallistamisesta eivätkä Espanjan viranomaiset ole toistaiseksi sitoutuneet maksamaan ennallistamisen kustannuksia Iberpotashin puolesta. Asiaa Georgsmarienhütte ei siis voida pitää tarkasteltavan asian ennakkotapauksena.

                  (90)

                  Iberpotashin rahoitusvakuus on annettu pankkitakauksen muodossa, eikä se ole valtiolle ilmainen. Vakuus voidaan käyttää vain tiukasti laissa määritettyihin toimenpiteisiin, etenkin jäteaineksen hävittämisen rahoittamiseen, kaivosalueiden ennallistamiseen ja muihin ympäristötoimenpiteisiin, jos Iberpotash jättää näihin liittyvät velvollisuutensa täyttämättä. Valtio ei saa mitään korkoa vakuusvaroista eikä muutakaan taloudellista etua, joka vähenisi vakuuden pienuuden vuoksi. Lisäksi valtion ei ole tarvinnut toistaiseksi turvautua yhdessäkään tapauksessa vakuuteen edellä mainituissa tarkoituksissa. Vaikka vakuuden pienemmällä määrällä ei ole ollut minkäänlaista tosiasiallista vaikutusta valtion varoihin, tämä seikka ei kuitenkaan yksin sulje pois mahdollista valtion varoihin kohdistuvaa vaikutusta, joka johtuu valtion suuremmasta riskistä joutua käyttämään varojaan tulevaisuudessa.

                  (91)

                  Todellisuudessa sellainen konkreettinen riski, joka voisi lisätä valtiolle aiheutuvaa rasitusta tulevaisuudessa, riittää täyttämään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen määritelmän (19). Myös unionin tuomioistuin on todennut, ettei kyseisen kriteerin täyttyminen edellytä, että valtiontukitoimenpiteellä on tiivis yhteys ja vaikutus valtion varoihin.

                  (92)

                  Tällaisten rahoitusvakuuksien tarkoituksena on viime kädessä taata, että kaivosyhtiöillä on riittävästi varoja kattamaan ennallistamisesta aiheutuvat tulevat kustannukset tulevasta (ja usein melko kaukaisesta) taloudellisesta tilanteestaan riippumatta. Tämän vuoksi on selvää, että jos vakuuden määrä on merkittävästi ennakoituja ennallistamiskustannuksia pienempi, on olemassa vähintäänkin suuri riski siitä, että valtion varoihin voi kohdistua vaikutusta tulevaisuudessa. Tämä riski julkisille varoille aiheutuvista mahdollisista kustannuksista on selvästi suurempi, kuin jos vakuuden määrä olisi vahvistettu asianmukaisesti sovellettavaa lainsäädäntöä noudattaen ja ottaen asianmukaisesti huomioon ennakoidut ennallistamiskustannukset. Jos kyseiset varat ovat merkittävästi tarvittavaa pienemmät, valtion varoista jouduttaisiin lopulta kattamaan valtaosa kyseisistä kustannuksista siinä tapauksessa, ettei Iberpotash mistä tahansa syystä olisi halukas tai pystyisi niitä kattamaan. Lisäksi jos Iberpotash ei kykenisi maksamaan ennallistamiskustannuksia tulevaisuudessa, on epätodennäköistä, että Espanjan viranomaisten takavarikoimasta Iberpotashin omaisuudesta saataisiin merkittäviä lisävaroja, sillä Iberpotashin (ja koko ICL-konsernin) ainoaa omaisuutta Espanjassa ovat sen kalisuolakaivokset. Kun kalisuolakaivokset suljetaan, kyseisen omaisuuden arvo kuitenkin kyseenalaistuu.

                  (93)

                  Valtioiden velvollisuudesta toimia omaan lukuunsa, jos Iberpotash ei haluaisi toteuttaa tai pystyisi toteuttamaan tarvittavia ennallistamistoimenpiteitä jätekasoilleen, on säädetty asiaan sovellettavassa lainsäädännössä.

                  (94)

                  Ensinnäkin valtio voisi lain 39/2015 102 §:n mukaisesti suorittaa toimenpiteiden täytäntöönpanon kyseisten toimenpiteiden toteuttamiseen lain mukaan velvollisen oikeussubjektin sijasta (20). Espanjan olisi i) vaadittava Iberpotashia toteuttamaan erikseen määritellyt toimenpiteet; ii) ilmoitettava Iberpotashille, että muussa tapauksessa hallintoviranomainen toteuttaisi tällaiset toimenpiteet itse, ja kerrottava tästä aiheutuvat kustannukset; iii) toteutettava kyseiset toimenpiteet ja iv) yritettävä periä kustannukset takaisin Iberpotashilta, mikä ei lopulta olisi mahdollista, jos Espanjan lunastettavana olisi liian pieni rahoitusvakuus. Vaikka kyseinen päätös on muodollisesti harkinnanvarainen siinä tapauksessa, ettei Iberpotash täytä kaivosalueidensa ennallistamista koskevaa velvollisuuttaan, Espanjalla ei ole muuta vaihtoehtoa kuin maksaa kyseinen ennallistaminen etukäteen, sillä muutoin se ei voi täyttää omia velvollisuuksiaan.

                  (95)

                  Toiseksi kuten johdanto-osan 13 kappaleessa todetaan, Espanja saattaa laiminlyödä kaivannaisjätedirektiivin ja vesipuitedirektiivin mukaisia velvollisuuksiaan. Jos Iberpotash siis hylkää kaivoksensa luonnonvarojen ehdyttyä eikä ennallista kaivosalueita ja vakuuden määrä on liian pieni, Espanja voi täyttää kyseisistä direktiiveistä johtuvat velvoitteensa ja välttää viime kädessä Euroopan unionin tuomioistuimen asettamien uhkasakkojen maksamisen ainoastaan vastaamalla jätekasojen hävittämisen kustannuksista tai yhtä lailla tehokkaiden ennallistamistoimenpiteiden suorittamisesta.

                  (96)

                  Kolmanneksi Espanjan viranomaisilla voi olla 18 päivänä heinäkuuta 2006 annetun Espanjan lain 27/2006 (21) säännösten nojalla velvollisuus täyttää ympäristölainsäädäntöön perustuvat velvollisuutensa. Mikä tahansa valtiosta riippumaton organisaatio, joka täyttää laissa 27/2006 säädetyt kriteerit, voi lain 27/2006 18 §:n 1 momentissa mainitun ympäristörikkomuksen ollessa kyseessä (mukaan lukien esimerkiksi vesiensuojelun alan velvollisuuksiin liittyvät rikkomukset) saattaa asian tuomioistuimen käsiteltäväksi ja vaatia tuomioistuinta velvoittamaan hallintoviranomaisen täyttämään ympäristövelvollisuutensa.

                  (97)

                  Neljänneksi Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/35/EY (22) 6 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos ympäristövahinkoon liittyvien korjaavien toimenpiteiden toteuttamisesta vastaava toiminnanharjoittaja ei noudata velvoitteitaan, toimivaltainen viranomainen voi itse toteuttaa viimeisenä keinonaan kyseiset toimenpiteet. Samoin 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti toimivaltainen viranomainen voi toteuttaa itse tarpeelliset ehkäisevät toimenpiteet, jos toiminnanharjoittaja ei niitä toteuta, ympäristövahinkoa aiheuttavan välittömän uhkan poistamiseksi. Jos Iberpotash ei toteuta tarvittavia korjaavia toimenpiteitä kaivostoimintansa päätyttyä, jätekasat voivat muuttua välittömäksi ympäristöuhkaksi, joka edellyttää toimivaltaisilta viranomaisilta viimeisenä keinona korjaavia tai ehkäiseviä toimenpiteitä.

                  (98)

                  Lopuksi Espanjan viranomaiset ilmoittavat (23), että Katalonian hallitus voi lain 12/1981 9 §:n mukaisesti toteuttaa kyseiset toimenpiteet pakkotoimenpiteinä toiminnanharjoittajan kustannuksella, jos toiminnanharjoittaja ei täytä velvollisuuksiaan. Niiden mukaan viranomaiset toteuttavat käytännössä vastaavat toimenpiteet, jotka rahoitetaan jälkikäteen rahoitusvakuudesta tai, jos rahoitusvakuus on riittämätön, myymällä toiminnanharjoittajan omaisuutta. Jos rahoitusvakuus on huomattavasti vaadittua pienempi, viranomaisille aiheutuu näin ollen riski siitä, ettei toiminnanharjoittajan omaisuus riitä toteutettujen toimenpiteiden rahoittamiseen. Tämä vahvistaa liian pienen rahoitusvakuuden lisäävän sitä riskiä, ettei toiminnanharjoittajan omaisuus riitä viranomaisten toteuttamien ennallistamistoimenpiteiden kattamiseen (etenkään jos toiminnanharjoittajalla ei ole muuta toimintaa Espanjassa, kuten Iberpotashin tapauksessa), jolloin toimenpiteet on maksettava julkisista varoista.

                  (99)

                  Tämän vuoksi merkittävästi lainsäädännössä vaadittua tarvittavaa määrää pienemmät vakuudet aiheuttavat valtiolle konkreettisen riskin valtion varoihin kohdistuvasta ylimääräisestä rasituksesta. Valtioon kohdistuvan ylimääräisen rasituksen suurempi riski on siis riittävän todellinen, jotta sillä on vähintäänkin mahdollinen vaikutus valtion varoihin rahoitusvakuuden liian pienen määrän vuoksi.

                  (100)

                  Iberpotashilta edellytettyjen rahoitusvakuuksien määrä vahvistettiin Katalonian hallituksen antamilla hallintopäätöksillä, joilla hyväksyttiin kalisuolakaivostoiminnan harjoittamista koskevat toimiluvat. Koska SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu (jäsen)valtion käsite pitää sisällään kaikki viranomaistasot riippumatta siitä, ovatko kyseessä kansalliset, alueelliset vai paikalliset viranomaiset, rahoitusvakuuksien pienemmän määrän vahvistamisesta annettu päätös johtuu valtiosta.

                  (101)

                  Tämän vuoksi komissio toteaa, että toimenpiteeseen 1 on liittynyt valtiosta johtuvaa varojen siirtoa.

            5.1.1.3
            Kilpailun mahdollinen vääristyminen

                  (102)

                  Komissio katsoo, että Iberpotashin kustannusten pienentyminen lainsäädännön vaatimukset alittavan rahoitusvakuuksien määrän vuoksi saattaa vääristää kilpailua markkinoilla, joilla Iberpotash toimii (lähinnä kalisuolan ja suolan markkinat). Kuten jäljempänä selitetään (ks. johdanto-osan 110 kappale ja sitä seuraavat kappaleet), kyseinen kustannusten vähentyminen on ollut tarkastellulla ajanjaksolla yhteensä noin 1,8 miljoonaa euroa. Summa ei siis ole merkityksetön, toisin kuin Espanjan viranomaiset väittävät.

                  (103)

                  Lisäksi se seikka, että Iberpotash on ainoa Espanjassa toimiva kalisuolan tuottaja, ei sulje pois kilpailun vääristymisen mahdollisuutta, sillä merkitykselliset maantieteelliset markkinat ovat selvästi Espanjan kansallisia markkinoita laajemmat. Komissio katsoi jo vuonna 1993, että kalisuolan markkinat ulottuvat Espanjan ulkopuolelle Ranskaan, Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja muihin jäsenvaltioihin, paitsi Saksaan (24). Lisäksi Iberpotash ilmoittaa vuoden 2014 kestävyysraportissaan (25), että vain 23 prosenttia sen tuottamasta kalisuolasta ja suolasta myydään Espanjassa, 50 prosenttia menee muihin Euroopan maihin, 18 prosenttia Etelä-Amerikkaan ja myyntiä on lisäksi myös Pohjois-Amerikassa, Afrikassa ja Aasiassa. Iberpotash kilpailee kaikilla näillä alueilla muiden kalisuolan ja suolan tuottajien kanssa, ja Iberpotashin kustannusten keinotekoinen pienentyminen voi vaikuttaa tähän kilpailuun.

                  (104)

                  Kilpailun mahdollista vääristymistä ei kyseenalaista myöskään Iberpotashin väite siitä, että sen ympäristövelvoitteet (kaivosalueiden ennallistamisen takaaminen ja pilaantumisen välttäminen) ovat samat rahoitusvakuuksien määrästä riippumatta ja että varauksia on tehtävä joka tapauksessa mahdollisten ympäristövastuiden kattamiseksi. Näiden kirjanpitoon liittyvien säännösten lisäksi velvollisuus säilyttää erityisiä rahoitusvakuuksia asiassa sovellettavan lainsäädännön mukaisesti johtaa todellisuudessa normaaleihin mutta erityisiin toimintakustannuksiin, joista Iberpotashin (tai minkä tahansa muun samojen säännösten soveltamisalaan kuuluvan kaivosyhtiön) on vastattava. Nämä kustannukset perustuvat vakuuden asettamisesta ja säilyttämisestä pankin perimiin takauspalkkioihin, joten takauspalkkioiden pieni määrä voi suosia Iberpotashia ja vääristää kilpailua.

                  (105)

                  Komissio toteaakin, että toimenpide 1 voi vääristää kilpailua.

            5.1.1.4
            EU:n sisäiseen kauppaan kohdistuvat vaikutukset

                  (106)

                  Kuten edellä on todettu, kalisuolan ja suolan markkinat ovat selvästi rajatylittäviä, sillä Iberpotashin tuotannosta 50 prosenttia viedään muihin Euroopan maihin. Rahoitusvakuuksien pienuus voi siis vaikuttaa EU:n jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

                  (107)

                  Iberpotashin väitteelle, jonka mukaan suolamarkkinat ovat ainoastaan kansalliset tai alueelliset suurten kuljetuskustannusten vuoksi, ei siis löydy tukea Iberpotashin vuoden 2014 kestävyysraportissa esitetyistä tilastotiedoista, sillä 80 prosenttia sen tuottamasta suolasta viedään muiden Euroopan maiden ohella myös Aasiaan, Pohjois-Afrikkaan ja Amerikkaan. Lisäksi Iberpotashin aloittamispäätöksestä esittämät huomautukset ovat tältä osin ristiriitaiset, sillä se väittää yhtäältä suolamarkkinoiden olevan kansalliset tai jopa alueelliset ja toisaalta erään ranskalaisen suolantuottajan olevan suora kilpailijansa, joka pyrkii sulkemaan Iberpotashin markkinoilta.

                  (108)

                  Näin ollen komissio toteaa, että toimenpide 1 vaikuttaa EU:n sisäiseen kauppaan.

            5.1.1.5
            Tuen määrän laskeminen

                  (109)

                  Tuen tosiasiallisen määrän laskeminen edellyttää ensinnäkin, että määritetään vähintäänkin rahoitusvakuuksien asianmukainen määrä viiteajanjaksolla sovellettavan lainsäädännön mukaisesti. Tuen määrä vastaisi sitten niiden takauspalkkioiden, jotka Iberpotashin olisi pitänyt maksaa pankille asianmukaisen vakuuden asettamisesta, ja Iberpotashin tosiasiassa maksamien takauspalkkioiden välistä erotusta.

                  (110)

                  Kolmas osapuoli väittää, ettei tuen määrä muodostu pelkistä pienemmistä takauspalkkioista, vaan siihen on sisällytettävä myös tarve antaa pankille riittävät vakuudet varauksien muodossa. Jäljempänä arvioitu vakuuksien ”korjattu” määrä on kuitenkin melko vaatimaton, kun otetaan huomioon Iberpotashin vuotuinen liikevaihto (noin 300 miljoonaa euroa) sekä koko ICL-konsernin liikevaihto (5,4 miljardia Yhdysvaltain dollaria). On siis epätodennäköistä, että vakuuden asettaminen suuremmaksi aiheuttaisi yrityksille merkittäviä lisäkustannuksia.

                  (111)

                  Koska Espanjan viranomaisten mukaan Katalonian itsehallintoalueen ylioikeus oli todennut joulukuussa 2016, että 6 979 471,83 euroon korotettu määrä Balsareny/Sallentin osalta oli voimassa olevan lainsäädännön mukainen, komissio katsoo, että Balsareny/Sallentiin liittyvien vakuuksien asianmukainen määrä on tosiasiassa kyseisen tuomioistuimen vahvistama nykyinen määrä.

                  (112)

                  Lisäksi komissio arvioi vastaavasti (ks. myös johdanto-osan 64 kappale), että vuodesta 2015 sovellettua Súriaan liittyvän vakuuden 6 160 872,35 euron korotettua määrää voidaan niin ikään pitää sovellettavan lainsäädännön mukaisena. Huolimatta siitä, ettei kyseiseen kaivokseen liittyvän vakuuden määrästä ole olemassa toimivaltaisen tuomioistuimen päätöstä, vakuuden määrän korotus Súrian kaltaisen pienen kaivoksen kohdalla on tosiasiassa suurin piirtein verrattavissa Balsareny/Sallentin osalta vahvistettuun määrään. Tämän perusteella määrää voidaan pitää asianmukaisena sekä sovellettavan lainsäädännön mukaisena.

                  (113)

                  Tämän perusteella vakuuksien asianmukainen kokonaismäärä on yhteensä 13 140 344,18 euroa.

                  (114)

                  Tämän määrän laskelmissa on kuitenkin otettu huomioon vuonna 2011 julkistettu Plan Phoenix -suunnitelma, jota alettiin soveltaa vähitellen vuodesta 2012 lähtien. Suunnitelmassa kaavaillaan muun muassa investointia vakuumisuolan tuotantolaitokseen kalisuolan kaivannaisjätteeseen sisältyvän suolan jalostamiseksi ja myymiseksi. Suunnitelman mukaan Iberpotashin on määrä päästä lopulta noin 1,5 miljoonan suolatonnin vuotuiseen myyntiin.

                  (115)

                  Komissio on yhtä mieltä ERF:n selvityksen kanssa siitä, ettei Plan Phoenix -suunnitelmaa voida pitää sellaisenaan ennallistamistoimenpiteenä eikä se tosiasiassa jarruta jätekasojen kasvua kaivosten ollessa toiminnassa. Komissio hyväksyy kuitenkin Iberpotashin ja Espanjan viranomaisten väitteet, joiden mukaan suunnitelma vaikuttaa ennallistamisen kokonaiskustannuksiin. ERF:n selvityksessä ei oteta huomioon sitä seikkaa, että todennäköisesti suolan jalostaminen ja myynti jatkuu myös kalisuolan louhinnan päätyttyä. Plan Phoenix saattaisi siis edistää jätekasan vähittäistä hävittämistä tulevaisuudessa, joten tämä seikka voidaan ottaa huomioon vakuuksien asianmukaista määrää määritettäessä niin kuin on tehty vuonna 2015 ehdotetussa vakuuden määrän korotuksessa ainakin Balsareny/Sallentin osalta, kuten kansallinen tuomioistuin on vahvistanut.

                  (116)

                  Tämä merkitsee kuitenkin sitä, ettei rahoitusvakuuksien nykyistä tasoa voida pitää asianmukaisena ajanjaksolla ennen Plan Phoenix -suunnitelman toteutuksen käynnistämistä vuonna 2012. Vaikka Iberpotash käsitteli ja myi ennen kyseisen suunnitelman julkistamista pieniä määriä jätekasoistaan peräisin olevaa suolaa, valtaosa suolajätteestä on yksinkertaisesti kertynyt jätekasoihin odottamaan, että sitä voitaisiin hyödyntää tulevaisuudessa kaupallisesti (26). Ei kuitenkaan ollut olemassa mitään konkreettisia suunnitelmia keinoista ja ajankohdasta suolantuotantolaitoksen laajentamiseksi, jotta tällä tavoin hävitettävien suolajäämien määrää saataisiin kasvatettua, jolloin tämä voisi vaikuttaa huomattavasti tuleviin ennallistamiskustannuksiin. Tämän vuoksi tätä tulevaa melko hypoteettista jätekasojen pienentymistä suolan jalostamisen ja myynnin määrän kasvun ansiosta ei voida ottaa huomioon Plan Phoenix -suunnitelman toteuttamista edeltävän ajanjakson osalta.

                  (117)

                  Komission on siis otettava huomioon muita käytettävissä olevia todisteita asianmukaisen arvion laskemiseksi ajanjaksoa 2006–2011 koskevien vakuuksien määrästä. Perusteena on käytettävä tuolloin odotettuja ennallistamiskustannuksia ilman Plan Phoenix -suunnitelman vaikutusta.

                  (118)

                  Kuten edellä on selitetty (ks. johdanto-osan 68–81 kappale), luotettavimmat ennusteet ennallistamisen kokonaiskustannuksista (ilman Plan Phoenix -suunnitelmaa) sisältyvät kantelijan esittämään ERF:n selvitykseen. Komissio pitää kyseisen asiantuntijalausunnon hypoteeseja uskottavina, sillä ne perustuvat pitkälti markkinatutkimuksiin ja muualla maailmassa toimivissa vastaavissa kaivoksissa saatujen tulosten arviointiin. Kuten edellä on todettu, Iberpotashin toimittamaa tutkimusta ei sitä vastoin voida pitää luotettavana arviona ennallistamiskustannuksista, koska siihen ei sisälly asianmukaisia ennallistamistoimenpiteitä (ks. johdanto-osan 79 kappale).

                  (119)

                  ERF:n selvityksessä arvioidaan, että ennallistamisen kokonaiskustannukset nousevat vähintään 71 miljoonaan euroon. Toisaalta kaikki muut ERF:n selvitykseen tai muihin lähteisiin perustuvat viitteet mahdollisista asianmukaisista määristä (ks. 5.1.1.1. kohta) ovat vielä suurempia. Komissio katsoo näin ollen, että koska ajanjaksolta 2006–2011 ei ole olemassa parempia arvioita, huomioon otettava ennallistamisesta aiheutuvien merkityksellisten kokonaiskustannusten määrä on 71 miljoonaa euroa (24,8 miljoonaa euroa Súrian osalta ja 46,2 miljoonaa euroa Balsareny/Sallentin osalta).

                  (120)

                  On vielä todettava, että (kyseisellä ajanjaksolla sovellettavana olleen) asetuksen 202/1994 3 §:n nojalla 2 §:ään (eli ennakoituihin ennallistamiskustannuksiin) perustuvaa rahoitusvakuuden määrää pienennetään 50 prosenttia niiden kaivosalueiden osalta, jotka eivät sijaitse erityistä huomiota vaativilla luonnonalueilla (mukaan lukien Iberpotashin kaivokset).

                  (121)

                  Näin ollen komissio katsoo käytettävissä olevien todisteiden perusteella, että Iberpotashin kaivostoimintaa koskevien rahoitusvakuuksien asianmukainen määrä on vähintään 12,4 miljoonaa euroa Súrian osalta (ajanjakso 2006–2011) ja 23,1 miljoonaa euroa Balsareny/Sallentin osalta (ajanjakso 2008–2011).

                  (122)

                  Iberpotashin mukaan vakuuden nykyiset kustannukset ovat 1 prosentti vakuuden vuotuisesta määrästä. Iberpotashille vuosittaisten takauspalkkioiden pienuuden muodossa myönnetyn tuen kokonaismäärä voidaan laskea edellä mainittujen asianmukaisten vakuusmäärien perusteella kyseessä olevilta ajanjaksoilta. Tuen määrä on vuosittain 1 prosentti asianmukaisen vakuusmäärän ja kyseiselle vuodelle todellisuudessa vahvistetun määrän välisestä erosta. Laskelmat on koottu seuraavaan taulukkoon.

                     Taulukko 3

                     Laskelma tuen määrästä

                              (tuhansina euroina, luvut pyöristetty)

                              2006

                              2007

                              2008

                              2009

                              2010

                              2011

                              2012

                              2013

                              2014

                              2015

                              2016

                                 Balsareny/Sallent

                                          —

                                          todellinen vakuus

                              —

                              —

                              1 130

                              1 130

                              1 130

                              1 130

                              1 130

                              1 130

                              1 130

                              1 130

                              1 130

                                          —

                                          asianmukainen vakuus

                              —

                              —

                              23 100

                              23 100

                              23 100

                              23 100

                              6 979

                              6 979

                              6 979

                              6 979

                              6 979

                                          —

                                          takauspalkkioiden välinen erotus

                              —

                              —

                              146,5 (27)

                              219,7

                              219,7

                              219,7

                              58,5

                              58,5

                              58,5

                              58,5

                              58,5

                                 Súria

                                          —

                                          todellinen vakuus

                              774

                              774

                              828

                              828

                              828

                              828

                              828

                              828

                              828

                              828

                              6 161

                                          —

                                          asianmukainen vakuus

                              12 400

                              12 400

                              12 400

                              12 400

                              12 400

                              12 400

                              6 160

                              6 160

                              6 160

                              6 160

                              6 160

                                          —

                                          takauspalkkioiden välinen erotus

                              9,7 (28)

                              116,3

                              115,7

                              115,7

                              115,7

                              115,7

                              53,3

                              53,3

                              53,3

                              53,3 (29)

                              0

                                 Iberpotashin takauspalkkioiden kokonaiserotus

                                 9,7

                                 116,3

                                 262,2

                                 335,4

                                 335,4

                                 335,4

                                 111,8

                                 111,8

                                 111,8

                                 76,3

                                 58,5

                  (123)

                  Näin ollen Iberpotashille pienemmistä vakuuksista perittyjen takauspalkkioiden pienuuden muodossa myönnetyn tuen kokonaismäärä koko ajanjaksolla 2006–2016 on 1 864 622 euroa.
                  Kyseinen tuki myönnettiin ajankohtana, jolloin Espanjan viranomaisten myöntämissä ympäristöluvissa vahvistettiin pienemmät vakuudet eli 6 päivänä marraskuuta 2006 Súrian osalta ja 29 päivänä huhtikuuta 2008 Balsareny/Sallentin osalta.

            5.1.1.6
            Päätelmä tuen olemassaolosta: toimenpide 1

                  (124)

                  Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että toimenpide 1 on valtiontukea, ja komissio arvioi näin ollen sen sääntöjenmukaisuuden ja soveltuvuuden sisämarkkinoille.

            5.1.2   TOIMENPIDE 4: INVESTOINTI VILAFRUNSIN JÄTEKASAN PEITTÄMISEEN

                  (125)

                  Espanjan ympäristöministeriö ja Katalonian hallitus allekirjoittivat 17 päivänä joulukuuta 2007 sopimuksen, jossa sovittiin Vilafrunsin jätekasan peittämishanketta koskevasta yhteistyöstä ja sen kustannusten jakamisesta jätekasasta aiheutuvien kielteisten ympäristövaikutusten vähentämiseksi. Espanjan valtiovarainministeriö suostui antamaan 4 miljoonaa euroa investointikustannuksiin, ja loppujen varojen oli määrä tulla Katalonian vesilaitokselta (Agència Catalana de l'Aigua), joka on Katalonian hallituksen alaisuudessa toimiva julkisoikeudellinen yritys. Hankkeen työt aloitettiin elokuussa 2008, ja ne kestivät 18 kuukautta. Investoinnin kokonaiskustannukset olivat 7 887 571 euroa, ja niistä vastasivat kokonaisuudessaan viranomaiset, kuten vuoden 2007 sopimuksessa oli sovittu.

                  (126)

                  Hankkeen tarkoituksena oli peittää Vilafrunsin jätekasa läpäisemättömällä kalvolla, joka sulkisi jätekasan sisäänsä ja eristäisi suolajäteaineksen niin, ettei se pääsisi kosketuksiin ulkopuolelta tulevan veden kanssa. Näin vältettäisiin jätekasasta peräisin olevan suolan huuhtoutuminen ympäristöön. Kalvot suojattiin geotekstiilituotteilla ja katettiin maa-aineksella kasvuston istuttamiseksi jätekasan päälle.

                  (127)

                  Vilafrunsin jätekasa sijaitsee Iberpotashin kaivosalueella ja on Iberpotashin omaisuutta. Se siirrettiin Iberpotashille 21 päivänä lokakuuta 1998 tehdyllä kauppasopimuksella, jolla Iberpotash osti itselleen Katalonian alueen kaivostoiminnan Sociedad Estatal de Participaciones Industriales (SEPI) -nimiseltä Espanjan valtion holdingyhtiöltä. Jätekasa ei ollut enää käytössä kaivostoiminnan siirtyessä, sillä Vilafrunsin jätekasan yhteydessä olevan kaivoksen toiminta lakkasi vuonna 1973.

            5.1.2.1
            Valikoiva taloudellinen etu

                  (128)

                  Kuten edellä on todettu, viranomaiset rahoittivat kokonaan investoinnit Iberpotashin omistamalla kaivosalueella sijaitsevan Vilafrunsin jätekasan peittämiseen. Iberpotash vastaa ainoastaan alueen hoitokustannuksista sen olemassaolon ajan.

                  (129)

                  Vuosina 2008–2009 tehty peittäminen koskee jätekasaa, joka on ollut Iberpotashin omistuksessa vuodesta 1998 lähtien, kun kaivosalue yksityistettiin muiden alueella sijaitsevien kalisuolakaivosten kanssa. Jätekasa kuuluu kaivokseen, jonka toiminta lakkasi jo vuonna 1973 ja josta Iberpotash alkoi huolehtia mainitusta ajankohdasta lähtien. Tämän vuoksi Iberpotash väittää, ettei sillä ole minkäänlaista velvollisuutta toteuttaa toimenpiteitä jätekasasta peräisin olevan pilaantumisen välttämiseksi kansallisen lainsäädännön eikä unionin lainsäädännön nojalla, sillä se ei ole alkuperäinen saastuttaja.

                  (130)

                  Espanjan viranomaiset ovat toista mieltä Iberpotashin väitteistä ja toteavat, että Iberpotashilla on yleinen velvollisuus toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet omistamastaan jätekasasta peräisin olevan pilaantumisen välttämiseksi ja huolehtia jätekasasta sovellettavien lainsäädännön säännösten mukaisesti. Näin ollen Iberpotash on velvollinen toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet ympäristön suojelemisen takaamiseksi asiaan kuuluvan lainsäädännön mukaisesti sekä vastaamaan jätekasasta johtuvista ympäristövahingoista.

                  (131)

                  Kolmannen osapuolen huomautuksissa tuodaan lisäksi esille Iberpotashin vastuu hoitaa Vilafrunsia siitä ajankohdasta lähtien, jona kaivostoimintaoikeudet siirtyivät sille. Tämä vastuu perustuu kaivannaisjätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1993 annettuun Espanjan lakiin 6/1993 (Ley 6/1993 reguladora de los residuos) sekä Espanjan vesilain uudelleenlaaditun tekstin hyväksymisestä 20 päivänä heinäkuuta 2001 annettuun kuninkaan asetukseen 1/2001 (Real Decreto Ley 1/2001 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley de Aguas española). Kolmannen osapuolen mukaan sillä seikalla, ettei Vilafruns ollut enää toiminnassa Iberpotashin ostaessa kaivoksen, ei ollut merkitystä, sillä kaivostoimintaluvan haltijan on aina huolehdittava kaivannaisjätteestä kokonaisuutena, mukaan lukien kaikki ennen toimiluvan myöntämistä syntynyt kaivannaisjäte.

                  (132)

                  Komissio katsoo, ettei Vilafrunsin jätekasan yhteydessä olleen kaivoksen toiminnan päättyminen jo vuonna 1973 poista Iberpotashin vastuuta taata omistajana sen asianmukainen ennallistaminen. Kuten Espanjan viranomaiset ovat vahvistaneet, kaikkiin ennallistamissuunnitelmiin, myös vuoden 2008 suunnitelmaan, sisältyi erityisiä toimenpiteitä, jotka Iberpotash oli velvollinen toteuttamaan Vilafrunsin jätekasan osalta. Vuonna 1973 annetun kaivoslain (Ley de Minas) 121 §:n perusteella ennallistamissuunnitelmaan sisältyvien velvoitteiden täyttämättä jättäminen on vakava rikkomus. Lisäksi Espanjan viranomaiset vahvistavat, että vesiensuojelun alalla sovellettavan lainsäädännön mukaisesti Iberpotash on ollut koko ajan velvollinen toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet, jotta vältetään vesien pilaantuminen kaikkien sen kaivosten, myös Vilafrunsin jätekasan, vuoksi. Komissio tuo lisäksi esille, että kaivannaisjätedirektiivin 4 artiklan mukaisesti toiminnanharjoittajan on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet torjuakseen kaikki kaivannaisjätteiden huollosta johtuvat haitalliset vaikutukset ympäristölle tai vähentääkseen niitä mahdollisuuksien mukaan myös kyseisen jätealueen käytöstä poistamisen jälkeen.

                  (133)

                  Lisäksi Iberpotash väittää, että kaivosaluetta koskevaan kauppasopimukseen sisältyy ehto, jonka voidaan tulkita poistavan Iberpotashin vastuun ennen vuotta 1997 tapahtuneesta toiminnasta, toisin sanoen myös vastuun jätekasasta. Iberpotash viittaa tässä yhteydessä Espanjan korkeimman oikeuden 14 päivänä toukokuuta 2009 antamaan tuomioon, jossa lainataan yhtä kauppasopimuksen ehtoa, jonka mukaan myyjän on korvattava ostajalle kaikki siirtoa edeltäviin tapahtumiin liittyvät, kolmansien osapuolien oikeuksista johtuvat velvoitteet, jotka eivät käy ilmi taseesta ja jotka eivät ole nousseet esille due diligence -prosessissa. Iberpotash väittää, että Vilafrunsin ennallistamiseen liittyvät velvoitteet eivät olleet selvillä ennen kaupantekoa eikä asiasta ollut varauksia taseessa, sillä tähän liittyvää oikeudellista velvollisuutta ei ollut tuolloin olemassa.

                  (134)

                  Espanjan viranomaiset tuovat kuitenkin esiin, että vuonna 1998 tehty osakkeiden myyntisopimus ei sisältänyt erityistä ehtoa, jolla myyjä velvoitettaisiin vastaamaan ostajan vastuista osakkeiden siirron jälkeen.

                  (135)

                  Komissio tuo lisäksi esille, että korkeimman oikeuden tuomiossa lainattu määräys on pikemminkin sen tyyppinen sopimusehto, jolla suojellaan myyjää kolmansien osapuolten myöhemmiltä vaatimuksilta, jotka liittyvät kaupantekohetkellä tuntemattomiin seikkoihin. Iberpotash ei voi kuitenkaan väittää, ettei se ollut tietoinen Vilafrunsin jätekasasta, joka siirtyi sille kaupanteon yhteydessä, eikä jätteiden omistajan yleisestä vastuusta taata jätealueiden asianmukainen hoito. Iberpotash on hyväksynyt ympäristövelvoitteet Vilafrunsin jätekasan osalta useissa ennallistamissuunnitelmissa, mikä vahvistaa sen olleen tietoinen tällaisista vastuista.

                  (136)

                  Komissio katsoo näin ollen, että ostettuaan kalisuolakaivostoiminnan Kataloniassa vuonna 1998 Iberpotash tuli vastuulliseksi Vilafrunsin jätekasan asianmukaisesta hoitamisesta asiassa sovellettavaa lainsäädäntöä noudattaen.

                  (137)

                  Vaikka Espanjan viranomaiset hyväksyvät tämän päätelmän, ne väittävät kuitenkin, ettei Vilafrunsin jätekasan peittäminen kuulunut Iberpotashin velvoitteisiin. Espanjan viranomaisten mukaan Iberpotashin velvoitteet oli täytetty huomattavasti huokeammilla toimenpiteillä, jotka sisältyivät sen alkuperäiseen vuoden 2008 ennallistamissuunnitelmaan (salaojajärjestelmän perustaminen ja muun tyyppiset suojelu- ja ennallistamistoimenpiteet, joiden kokonaiskustannukset olivat noin […] (*1) euroa). Ne väittävät kuitenkin yhdessä Iberpotashin kanssa, ettei julkisten varojen käyttäminen jätekasan peittämiseen antanut Iberpotashille taloudellista etua, sillä Iberpotashin säästämät kustannukset ([…] euroa) ylittyvät hoitokustannuksilla, joista sen on vastattava kaivoksen koko toimintaiän ajan (ja joiden määrä on […] euroa jo yksin ajanjaksolla maaliskuusta 2015 maaliskuuhun 2016), sekä mahdollisilla kustannuksilla, jotka aiheutuvat siitä, ettei se ehkä pystykään jalostamaan ja myymään Vilafrunsin peitetyn jätekasan suolaa, kuten se on aikonut tehdä muiden jätekasojen kohdalla (30).

                  (138)

                  Komission mukaan Iberpotashin Vilafrunsia koskevien velvoitteiden suuruudesta riippumatta on mahdotonta hyväksyä sitä, ettei Iberpotashille olisi aiheutunut minkäänlaista taloudellista etua julkisten varojen sijoittamisesta 7,9 miljoonan euron edestä merkittävästi parempaan ympäristönsuojeluun, joka vastaa lähtökohtaisesti kaivosalueen ennallistamista ilman Iberpotashille aiheutuvia kustannuksia. Jätekasan peittämisen tarkoituksena oli vähentää merkittävästi Vilafrunsin jätekasasta peräisin olevista vuodoista aiheutuvaa pilaantumista. Jos tukea ei olisi annettu, vaihtoehtoisilla toimenpiteillä ei olisi päästy yhtä hyvään ja kestävään suojelun tasoon, ja lisäksi Iberpotashille olisi aiheutunut riski siitä, että se olisi joutunut vastaamaan pilaantumisen kustannuksista (kuten osoittavat sen muihin kaivosalueisiin liittyvät rikostuomiot, jotka on annettu 18 päivänä joulukuuta 2014 ja 25 päivänä helmikuuta 2015; ks. aloittamispäätöksen johdanto-osan 27 ja 94 kappale). Julkisin varoin toteutetun hankkeen ansiosta Iberpotash pystyi siis ehkäisemään pilaantumista paremmin, sen tulevat ympäristöriskit vähenivät ja jätekasa saatiin ennallistettua kestävällä tavalla (samalla tavoin Ranskassa ja Saksassa ennallistettujen vastaavien suolajätekasojen kanssa, kuten edellä johdanto-osan 26 ja 32 kappaleessa on selitetty). Iberpotashilla olisi ollut viime kädessä velvollisuus valvoa, että Vilafrunsin jätekasa saatiin ennallistettua asianmukaisesti.

                  (139)

                  Komissio katsoo vielä, että toimenpide on valikoiva, sillä sen tarkoituksena oli rahoittaa nimenomaan Iberpotashin omistaman Vilafrunsin jätekasan peittäminen julkisin varoin. Espanjan viranomaiset väittävät, ettei toimenpide voi olla valikoiva, sillä Iberpotash on ainoa kalisuolakaivostoimintaa harjoittava yhtiö Espanjassa, eikä sitä voida näin ollen verrata muihin yrityksiin. Vaikka Iberpotash onkin ainoa kalisuolakaivosyhtiö Espanjassa, tämä ei vaikuta toimenpiteen valikoivuuteen, sillä toimenpide on osoitettu selvästi yhdelle nimenomaisesti yksilöidylle jätealueelle eikä millekään muulle.

                  (140)

                  Näin ollen komissio toteaa, että toimenpiteestä 4 aiheutui valikoivaa taloudellista etua Iberpotashille.

            5.1.2.2
            Valtion varojen siirto

                  (141)

                  Viranomaiset maksoivat kokonaan Vilafrunsin jätekasan peittämisestä aiheutuneet kustannukset: Espanjan ympäristöministeriö maksoi 4 miljoonaa euroa, ja loput 3 887 571 euroa maksoi Katalonian vesilaitos, joka on Katalonian hallituksen alaisuudessa toimiva julkisoikeudellinen yritys. Näin Katalonian hallitus täytti siis loppujen investointikustannusten kattamista koskevan lupauksensa, johon hallitus sitoutui 17 päivänä joulukuuta 2007 tehdyssä sopimuksessa.

                  (142)

                  Espanjan viranomaiset tai Iberpotash eivät kumpikaan väittäneet, ettei toimenpiteeseen liittynyt valtion varoja.

                  (143)

                  Lisäksi ympäristöministeriö ja Katalonian hallitus antoivat päätöksen julkisten varojen käyttämisestä Vilafrunsin jätekasan peittämiseen, joten toimenpide johtui selvästi valtiosta.

                  (144)

                  Näin ollen komissio toteaa, että toimenpiteeseen 4 liittyi valtion varojen siirtoa ja se johtui valtiosta.

            5.1.2.3
            Kilpailun mahdollinen vääristyminen

                  (145)

                  Kuten edellä on täsmennetty (ks. johdanto-osan 103 ja 105 kappale), Iberpotash kilpailee muiden kalisuolan ja suolan tuottajien kanssa. Tämän vuoksi se seikka, että ainakin osa sen Vilafrunsiin liittyvistä ympäristövelvoitteista rahoitetaan julkisista varoista, saattaa vääristää kilpailua pienentämällä keinotekoisesti Iberpotashin kustannuksia ja antaa sille näin perusteetonta etua kilpailijoihinsa nähden.

                  (146)

                  Näin ollen komissio toteaa, että toimenpide 4 voi vääristää kilpailua.

            5.1.2.4
            EU:n sisäiseen kauppaan kohdistuva vaikutus

                  (147)

                  Sekä kalisuolaa että suolaa myydään Euroopan unionissa (ks. johdanto-osan 106 ja 107 kappale), ja näin ollen komissio toteaa, että toimenpide 4 vaikuttaa unionin sisäiseen kauppaan.

            5.1.2.5
            Päätelmä tuen olemassaolosta: toimenpide 4

                  (148)

                  Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että toimenpide 4 on valtiontukea, jonka määrä on 7 887 571 euroa, joten se arvioi tuen sääntöjenmukaisuuden ja soveltuvuuden sisämarkkinoille.

            5.2   TUEN SÄÄNTÖJENMUKAISUUS

                  (149)

                  Sekä toimenpiteen 1 että toimenpiteen 4 myöntämisessä on laiminlyöty SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdassa määrättyjä tiedon antamista ja toteuttamisen lykkäämistä koskevia velvollisuuksia. Tämän vuoksi komissio katsoo, että toimenpiteet ovat sääntöjenvastaista valtiontukea.

            5.3   TUEN SOVELTUVUUS SISÄMARKKINOILLE

      5.3.1   TOIMENPIDE 1: PIENEMMÄT RAHOITUSVAKUUDET

                  (150)

                  Espanjan viranomaiset tai Iberpotash eivät ole kumpikaan perustelleet mitenkään sovellettavassa lainsäädännössä edellytettyä pienempien rahoitusvakuuksien muodossa annetun tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille.

                  (151)

                  Komissio katsoo, että toimenpide on Iberpotashille annettua toimintatukea, sillä sen ansiosta vakuuksista perittävistä takauspalkkioista aiheutuvat kustannukset ovat jääneet tavanomaista pienemmiksi vuosina 2006–2016.

                  (152)

                  Komissio ei ole löytänyt yhtään perustetta tällaisen toimintatuen mahdolliselle sisämarkkinoille soveltuvuudelle silloin, kun sen myöntämisellä ei ole mitään ilmeistä yleisen edun mukaista tavoitetta. Näin ollen se toteaa Iberpotashin pienemmistä rahoitusvakuuksista muodostuvan toimenpiteen olevan SEUT-sopimuksen vastaista valtiontukea, joka on annettu liian pienistä rahoitusvakuuksista perittyjen takauspalkkioiden pienuuden muodossa.

            5.3.2   TOIMENPIDE 4: VILAFRUNSIN JÄTEKASAN PEITTÄMISEEN INVESTOINTI

                  (153)

                  Espanjan viranomaiset väittävät, että jos Vilafrunsin jätekasan peittäminen katsotaan valtiontueksi, se soveltuu sisämarkkinoille ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen 3.1.1 kohdan perusteella. Kyseinen kohta koskee tukea yrityksille unionin normit ylittäviin toimiin tai ympäristösuojelun tason parantamiseen unionin normien puuttuessa.

                  (154)

                  Viranomaisten mukaan jätekasan peittäminen oli kokeiluhanke, jonka tarkoituksena oli kokeilla uutta teknologiaa jätekasoista peräisin olevien suolavuotojen ehkäisemiseen. Vilafrunsin jätealue valittiin kokeiluhankkeeseen väitetysti sen erityisominaisuuksien vuoksi (pienempi jäteainesmäärä, sijainti ensimmäisenä jätekasana Llobregat-joen yläjuoksulla ja kaivostoiminnan lakkaaminen useita vuosikymmeniä aiemmin). Kun viranomaiset saisivat tietoja todellisista tuloksista, ne pystyisivät puuttumaan paremmin alueen suolajätekasojen yleiseen ongelmaan. Tältä osin hankkeen odotetaan edistävän ympäristön säilyttämistä, suojelua ja ennallistamista Llobregat-joen varrella, ja näin sillä on yhteisen edun mukainen tavoite.

                  (155)

                  Toisaalta Espanjan viranomaiset selittävät, että hanke on osa yleistä Katalonian alueen jokivarsien hoidon parantamissuunnitelmaa, johon kuuluu useita osittain julkisista varoista ja osittain yksityisistä varoista rahoitettuja toimenpiteitä.

                  (156)

                  Komissio katsoo, että ympäristönsuojelua koskevat vuoden 2008 suuntaviivat muodostavat pohjan, jonka perusteella sääntöjenmukaisuutta voidaan arvioida tarkasteltavassa asiassa. Etenkin kyseisten suuntaviivojen 205 kohta luettuna yhdessä valtiontuesta ympäristönsuojelulle ja energia-alalle vuosina 2014–2020 annettujen suuntaviivojen (31) 248 kohdan kanssa antaa komissiolle mahdollisuuden soveltaa ympäristönsuojelua koskevia vuoden 2008 suuntaviivoja vuosina 2009–2011 myönnettyihin sääntöjenvastaisiin tukiin.

                  (157)

                  Ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen 3.1.1. kohdan mukaan investointituki, joka mahdollistaa sen, että yritykset voivat ylittää ympäristönsuojelua koskevat yhteisön normit tai yhteisön normien puuttuessa parantaa ympäristönsuojelun tasoa, on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa (nykyisin SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa) tarkoitetulla tavalla yhteismarkkinoille soveltuvaa edellyttäen, että kyseisten suuntaviivojen 74–84 kohdassa ja 3.2 jaksossa mainitut edellytykset täyttyvät.

                  (158)

                  Kyseisen jäteaineksen kunnostamiseen sovellettavat unionin normit vahvistetaan kaivannaisjätedirektiivissä. Direktiivin 24 artiklan 4 kohdan, 5 artiklan, 6 artiklan 3–5 kohdan, 7 ja 8 artiklan, 12 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä 14 artiklan 1–3 kohdan perusteella direktiiviä ei kuitenkaan sovelleta jätekasoihin, joihin on lakattu kasaamasta jätettä ennen 1 päivää toukokuuta 2006. Näin on tapahtunut Vilafrunsin jätekasalle. Tämän vuoksi tarkasteltavassa asiassa ei ole olemassa erityisiä unionin normeja, joissa säädettäisiin Vilafrunsin jätekasaan sovellettavasta ympäristösuojelun tasosta.

                  (159)

                  Kolmas osapuoli väittää, että Iberpotashilla oli jo vuosina 2008–2009 lain mukaan välitön velvollisuus peittää jätekasa. Se ei kuitenkaan esittänyt mitään erityistä todistetta väitteelleen. Komissio katsoo joka tapauksessa, että vaikka Iberpotashilla olisi ollut viime kädessä velvollisuus taata Vilafrunsin jätekasan asianmukainen ennallistaminen tulevaisuudessa, kyseistä velvollisuutta ei ollut vuosina 2008–2009. Ilman tukea Iberpotash olisi pystynyt jatkamaan jätekasan hoitamista täyttäen voimassa olleen ennallistamissuunnitelman mukaiset velvoitteensa.

                  (160)

                  Ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen 79 kohdan mukaan kyseisen tuen tuki-intensiteetti on suurten yritysten kohdalla enintään 50 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista. Jos investointi koskee ekoinnovoinnin kannalta keskeisen hyödykkeen hankintaa tai ekoinnovaatiohankkeen käynnistämistä, tuki-intensiteettiä voidaan korottaa 10 prosenttiyksikköä edellyttäen, että suuntaviivojen 78 kohdassa luetellut edellytykset täyttyvät. Tuki-intensiteetti voi lisäksi olla jopa 100 prosenttia, jos investointituki myönnetään aidossa tarjouskilpailumenettelyssä selkeiden, avointen ja syrjimättömien kriteerien perusteella, joilla varmistetaan tehokkaasti, että tuki on rajattu ympäristöhyödyn saavuttamiseksi välttämättömään vähimmäismäärään (ks. suuntaviivojen 77 kohta). Tällaisen tarjouskilpailumenettelyn on oltava syrjimätön ja siihen on osallistuttava riittävä määrä yrityksiä. Lisäksi tarjouskilpailuun liittyvän talousarvion on oltava siinä mielessä tiukasti rajoitettu, että kaikki osallistujat eivät voi saada tukea.

                  (161)

                  Ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen 80 kohdan mukaisesti tukikelpoiset kustannukset on rajattava ylimääräisiin investointikustannuksiin, joita korkeamman ympäristönsuojelun tason saavuttaminen edellyttää, vähentämällä mahdolliset toiminnan tuotot ja lisäämällä toimintakustannukset viideltä ensimmäiseltä vuodelta. Unionin normien puuttuessa tällaisia ylimääräisiä investointikustannuksia aiheutuu yritykselle ylimääräisistä investoinneista, joita sen on tehtävä saavuttaakseen korkeamman ympäristönsuojelun tason kuin ilman ympäristönsuojelutukea (ks. suuntaviivojen 84 kohdan c alakohta).

                  (162)

                  Nyt tarkasteltavassa asiassa Espanjan viranomaiset esittävät, että ennen investointia jätekasan peittämiseen Iberpotashin ennallistamissuunnitelmaan sisältyi erityisiä Vilafrunsin jätekasan ennallistamistoimenpiteitä, joilla pyrittiin rajoittamaan vuotoja ja minimoimaan niiden ympäristövaikutukset. Kyseisten toimenpiteiden ennakoidut kustannukset, joista muodostuu ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen 81 kohdan a kohdassa tarkoitettu valtiontuelle vaihtoehtoinen tilanne, olivat […] euroa. Komission käsityksen mukaan Espanjan viranomaiset pitivät näitä toimenpiteitä riittävinä tuolloin jo käytöstä poistettuun Vilafrunsin jätekasaan liittyvien ympäristövelvoitteiden täyttymisen takaamiseksi.

                  (163)

                  Lisäksi kuten Espanjan viranomaiset ovat selittäneet, Vilafrunsin jätekasan peittämistä pidettiin kokeiluhankkeena, jolla pyrittiin selvittämään kyseisen ennallistamismenetelmän soveltuminen käytännössä Llobregatin piirikunnan ympäristöongelmien ratkomiseen. Peittämistä ei siis tehty sen vuoksi, että siihen olisi ollut oikeudellinen velvollisuus, vaan ottamalla huomioon yleinen etu etsiä sopivin ennallistamismenetelmä, jota voitaisiin käyttää vastaisuudessa kaikissa muissa alueen ympäristöön vaikuttavissa jätekasoissa.

                  (164)

                  Näin ollen Vilafrunsin jätekasan peittäminen vuosina 2008–2009 antoi Iberpotashille mahdollisuuden parantaa toiminnallaan ympäristönsuojelun tasoa unionin normien puuttuessa ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen 74 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

                  (165)

                  Edellä esitetyn perusteella investointihankkeen ylimääräiset investointikustannukset ovat noin 7 887 571 euroa, joista vähennetään vaihtoehtoisen tilanteen kustannukset, […] euroa. Koska Vilafruns ei ole ollut toiminnassa vuosiin, ei jätekasan peittämisestä ole aiheutunut mitään hyötyä kaivannaistoiminnalle. Viimeisenä vuonna kaivoksen ylläpidon toimintakustannukset olivat Espanjan viranomaisten mukaan […] euroa. Jos tason oletetaan säilyvän samana ensimmäisten viiden vuoden ajan, tukikelpoisiin kustannuksiin lisättävien toimintakustannusten kokonaismäärä on […] euroa. Tukikelpoisten kustannusten kokonaismäärä on siis 7 804 922,60 euroa (32).

                  (166)

                  Koska tuen määrä vastasi 7 887 571 euron suuruisia kokonaisinvestointikustannuksia, on se yli 100 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista.

                  (167)

                  Espanjan viranomaiset eivät ole esittäneet mitään todisteita siitä, että Vilafrunsin jätekasa olisi valittu mahdollisimman monen muun hankkeen joukosta järjestämällä aito tarjouskilpailumenettely selkeiden, avointen ja syrjimättömien kriteerien perusteella. Tosiasiassa Espanjan viranomaiset valitsivat kyseisen jätekasan ainoastaan sen ominaispiirteiden perusteella, sillä ne katsoivat sen ominaispiirteiden soveltuvan hankkeeseen (ks. johdanto-osan 154 kappale). Tämän vuoksi tarkasteltavassa asiassa ei voida tukeutua ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen 77 kohtaan, jonka mukaan tuki-intensiteetti voi olla jopa 100 prosenttia.

                  (168)

                  Lisäksi komissio katsoo, ettei jätekasan ennallistamista kattamalla se läpäisemättömällä peitteellä, jonka ansiosta jäteaines ei pääse kosketuksiin veden kanssa, voida pitää ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen 78 kohdassa tarkoitettuna ekoinnovaatiohankkeena. Vaikka Espanjan viranomaiset väittävät peittämisen olevan ainutlaatuinen ja innovatiivinen menetelmä, sitä ei voida pitää uutuutena eikä merkittävänä parannuksena unionissa alalla käytettyyn nykyiseen menetelmään verrattuna seuraavista syistä.

                  (169)

                  Vilafrunsin peittämismenetelmän ja Alsacen jätekasojen peittämismenetelmien välillä voi olla teknisiä eroja, kuten Katalonian vesilaitoksen teknisessä lausunnossa selitetään. Vastaavia menetelmiä, joissa jätekasa peitetään ja eristetään läpäisemättömällä materiaalilla, on kuitenkin käytetty jo aiemmin etenkin Saksassa. Saksalaisen asiantuntijan laatiman, nimenomaan kalisuolateollisuudessa käytettäviä tekniikkoja koskevan teoksen (33) mukaan Saksassa on laaja 30 vuoden kokemus kalisuolan kaivannaistoiminnasta aiheutuvien jätekasojen peittämisestä siten, että vältetään veden suodattuminen jätekasaan ja minimoidaan näin jätekasasta peräisin olevat vuodot. Teoksessa selitetään, että Saksassa on saatu kokemuksia jätekasojen peittämisestä 1950-luvulta lähtien ja että 1970-luvulta alkaen, erityisesti 1990-luvulla, Saksassa on peitetty useita erityisesti keskikokoisia jätekasoja ja samalla on testattu erilaisia materiaaleja ja tekniikkoja. Saksalaisen K+S-nimisen kalisuolakaivosyhtiön vuoden 2015 vuosikertomuksessa kerrotaan, että käytöstä poistettuja pieniä ja keskisuuria jätekanavia on peitetty sen vanhoja jätekasoja koskevan hoitostrategian mukaisesti. Tavoitteena on minimoida niistä luontoon ja ympäristöön kohdistuvat vaikutukset pitkällä aikavälillä. Kaikkiaan 41 käytöstä poistettua jätekanavaa Niedersachsenin osavaltiossa ja kaksi Baden-Württenbergin osavaltiossa ovat tällä hetkellä hoidossa ja niistä 15 on katettu kasvillisuudella ja kuutta katetaan parhaillaan (34).

                  (170)

                  Näin ollen vaikka kyseisten hankkeiden tekniset yksityiskohdat voivat vaihdella kunkin kaivoksen erityisten olosuhteiden mukaan, hanketta ei voida pitää ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen 3.1.1 kohdassa tarkoitettuna ekoinnovaationa.

                  (171)

                  Iberpotashille, joka on ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen 76 kohdassa tarkoitettu suuri yritys, myönnetyn tuen enimmäisintensiteetti on siis 50 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista.

                  (172)

                  Tämän perusteella komissio katsoo ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen nojalla sisämarkkinoille soveltuvan tuen enimmäismääräksi 3 902 461,30 euron suuruisen investointituen, jonka avulla Iberpotash on pystynyt parantamaan ympäristönsuojelun tasoa.

                  (173)

                  Näin ollen komissio katsoo, että jäljellä oleva osa kyseiseen toimenpiteeseen liittyvän tuen määrästä (eli 3 985 109,70 euroa) on sääntöjenvastaista eikä sovellu sisämarkkinoille.

            6.   TAKAISINPERINTÄ

                  (174)

                  SEUT-sopimuksen ja unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissiolla on valtuudet määrätä asianomainen jäsenvaltio kumoamaan valtiontuki tai muuttamaan sitä, jos on vahvistettu, ettei tuki sovellu sisämarkkinoille (35). Tuomioistuin on niin ikään johdonmukaisesti katsonut, että jäsenvaltion velvollisuudella poistaa komission sisämarkkinoille soveltumattomaksi katsoma tuki on tarkoitus palauttaa aikaisempi tilanne (36).

                  (175)

                  Tuomioistuin on todennut tässä yhteydessä, että tällainen tavoite on saavutettu, kun tuensaaja on palauttanut sääntöjenvastaisesti myönnetyt tuet ja tämän myötä menettänyt markkinoilla kilpailijoihinsa nähden saamansa edun, ja kun ennen tuen maksamista vallinnut tilanne on palautettu (37).

                  (176)

                  Neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 16 artiklan 1 kohdassa säädetään oikeuskäytännön mukaisesti, että ”sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta […]” (38).

                  (177)

                  Koska kyseiset toimenpiteet

                              a)

                              Iberpotashille toimenpiteessä 1 pienemmistä vakuuksista pankkien perimien takauspalkkioiden pienuuden muodossa vuosina 2006–2016 myönnetyn tuki, joka on 1 864 622 euroa, ja

                              b)

                              se 3 985 109,70 euron osa toimenpiteestä 4, joka ylittää sellaisen investointituen enimmäisintensiteetin, jonka avulla Iberpotash on pystynyt parantamaan ympäristönsuojelun tasoa Vilafrunsin jätekasan peittämisen avulla, on toteutettu vastoin SEUT-sopimuksen 108 artiklan määräyksiä, ne on katsottava sääntöjenvastaiseksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi valtiontueksi, joka on perittävä takaisin, jotta ennen tuen myöntämistä markkinoilla vallinnut tilanne saadaan palautettua. Takaisinperinnän olisi koskettava ajanjaksoa, joka alkaa siitä, kun tuensaaja alkoi saada tukea eli kun tuki saatettiin tuensaajan käyttöön, ja takaisinperittäville summille lasketaan korkoa, jota kertyy siihen saakka, että takaisinperintä on toteutunut kokonaisuudessaan.

            7.   PÄÄTELMÄ

                  (178)

                  Komissio toteaa, että Espanja on myöntänyt Iberpotashille sääntöjenvastaista tukea toimenpiteessä 1 perusteettoman pienistä vakuuksista vuosina 2006–2016 pankin perimien takauspalkkioiden perusteettoman pienuuden muodossa kaikkiaan 1 864 622 euroa ja rikkonut näin Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa. Komissio pitää kyseistä tukea sisämarkkinoille soveltumattomana ja katsoo, että se on perittävä takaisin.

                  (179)

                  Komissio toteaa Espanjan myöntäneen sääntöjenvastaisesti investointitukea, jonka avulla Iberpotash on pystynyt parantamaan ympäristönsuojelun tasoa, peittämällä Vilafrunsin jätekasan (toimenpide 4). Tämä on vastoin Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa.

                  (180)

                  Komissio huomauttaa kuitenkin, että toimenpiteen 4 yksi osa, jonka määrä on 3 902 461,30 euroa, soveltuu sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla, sillä se on ympäristönsuojelua koskevien vuoden 2008 suuntaviivojen mukainen.

                  (181)

                  Komissio katsoo sitä vastoin, että jäljellä oleva 3 985 109,70 euron osa toimenpiteeseen 4 liittyvän tuen kokonaismäärästä ylittää tuen enimmäisintensiteetin eikä sovellu sisämarkkinoille, vaan se on perittävä takaisin,

            ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:
      1 artikla
      1.   Valtiontuki, jota Espanja on myöntänyt Iberpotashille sääntöjenvastaisesti perusteettoman pienistä vakuuksista vuosina 2006–2016 perittyjen takauspalkkioiden perusteettoman pienuuden muodossa kaikkiaan 1 864 622 euroa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti, ei sovellu sisämarkkinoille.
      2.   Espanjan vastoin Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa Iberpotashille myöntämä 3 902 461,30 euron suuruinen sääntöjenvastainen valtiontuki Vilafrunsin jätekasan peittämiseen soveltuu sisämarkkinoille Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella.
      3.   Jäljellä oleva 3 985 109,70 euron suuruinen osuus sääntöjenvastaisesta valtiontuesta, jota Espanja on myöntänyt Iberpotashille Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti Vilafrunsin jätekasan peittämiseen, ei sovellu sisämarkkinoille.
      2 artikla
      1.   Espanjan on perittävä tuensaajalta takaisin 1 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitettu tuki.
      2.   Takaisinperittävistä summista on maksettava korkoa siitä päivästä alkaen, jona ne asetettiin tuensaajan käyttöön, niiden tosiasialliseen takaisinmaksuun asti.
      3.   Korot on laskettava komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (39) V luvun ja asetuksen (EY) N:o 794/2004 muuttamisesta annetun komission asetuksen (40) (EY) N:o 271/2008 mukaisesti.
      4.   Espanjan on peruutettava kaikki 1 artiklan 1 ja 3 kohdassa mainittujen tukien maksamatta olevat maksut tämän päätöksen antopäivästä alkaen.
      3 artikla
      1.   Edellä 1 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitettu tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tosiasiallisesti.
      2.   Espanjan on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta.
      4 artikla
      1.   Espanjan on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta seuraavat tiedot:

                  a)

                  tuensaajalta takaisin perittävän tuen kokonaismäärä (tukisumma ja korko);

                  b)

                  yksityiskohtainen kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;

                  c)

                  asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.

            2.   Espanjan on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä säännöllisesti siihen saakka, kunnes 1 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on annettava viipymättä komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on myös annettava tarkat tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista.
      5 artikla
      Tämä päätös on osoitettu Espanjan kuningaskunnalle.

         Tehty Brysselissä 31 päivänä elokuuta 2017.

               Komission puolesta

            Margrethe VESTAGER

               Komission jäsen

         (1)  EUVL C 142, 22.4.2016, s. 18.

         (2)  Ks. alaviite 1.

         (3)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/21/EY, annettu 15 päivänä maaliskuuta 2006, kaivannaisteollisuuden jätehuollosta ja direktiivin 2004/35/EY muuttamisesta (EUVL L 102, 11.4.2006, s. 15).

         (4)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/60/EY, annettu 23 päivänä lokakuuta 2000, yhteisön vesipolitiikan puitteista (EYVL L 327, 22.12.2000, s. 1).

         (5)  Kyseisessä rikkomusmenettelyssä esille otetut väitetyt kaivannaisjätedirektiivin rikkomukset eivät liity tässä päätöksessä määritettävään, kyseisen direktiivin 14 artiklan mukaisen rahoitusvakuuden määrään.

         (6)  Ks. alaviite 1.

         (7)  Yhteisön suuntaviivat valtiontuesta ympäristönsuojelulle (EUVL C 82, 1.4.2008, s. 1).

         (8)  Neuvoston direktiivi 75/442/ETY, annettu 15 päivänä heinäkuuta 1975, jätteistä (EYVL L 194, 25.7.1975, s. 39).

         (9)  Komission asetus (EY) N:o 1998/2006, annettu 15 päivänä joulukuuta 2006, perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen (EUVL L 379, 28.12.2006, s. 5).

         (10)  Komission asetus (EU) N:o 1407/2013, annettu 18 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 ja 108 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen (EUVL L 352, 24.12.2013, s. 1).

         (11)  Ley 12/1981, de 24 de diciembre, por la que se establecen normas adicionales de protección de los espacios de especial interés natural afectados por actividades extractivas.

         (12)  Decreto 202/1994, de 14 de junio, por el que se establecen los criterios para la determinación de las fianzas relativas a los programas de restauración de actividades extractivas.

         (13)  Ks. asetuksen 202/1994 2 §:n 4 momentin h kohta.

         (14)  Kantelijan esittämän, ERF:n laatiman selvityksen (ks. johdanto-osan 68 kappale) mukaisesti Balsareny/Sallentin käytössä olevan jätekasan (El Cogulló) pinta-ala oli 35 hehtaaria ja ainesmäärä 41 miljoonaa tonnia jätettä, kun taas Súrian käytössä olevan jätekasan (El Fusteret) pinta-ala oli 27 hehtaaria ja ainesmäärä 22 miljoonaa tonnia jätettä.

         (15)  A study of the costs of improving management of mine waste (tutkimus kaivannaisjätteen jätehuollon parantamisen kustannuksista), Symonds Group sekä COWI, selonteko Euroopan komission ympäristöasioiden pääosastolle, loppuraportti, lokakuu 2001.

         (16)  Asetuksen 202/1994 2 §:n 4 momentin h kohdan soveltuminen käytettäväksi tässä yhteydessä tunnustetaan myös aloittamispäätöstä koskevissa Iberpotashin huomautuksissa (ks. erityisesti huomautusten 68 kohta).

         (17)  Ks. esimerkiksi saksalaisen kalisuolakaivosyhtiön K+S Kali GmbH:n vuosikertomus 2015, s. 48 (http://www.k-plus-s.com/en/archiv/finanzberichte.html); Alsacen jätekasoissa käytetyt ennallistamismenetelmät sellaisina kuin ne on kuvattu ACA-asiakirjassa, joka on Espanjan viranomaisten toimittaman 19 päivänä huhtikuuta 2016 päivätyn kirjelmän liitteenä 2, tai saksalaisen asiantuntijan Henry Rauchen teos Die Kaliindustrie im 21. Jahrhundert, Springer-Verlag Berlin Heidelberg 2015, https://mining-report.de/blog/henry-rauche-die-kaliindustrie-im-21-jahrhundert/.

         (18)  Komission päätös 1999/227/EHTY, tehty 29 päivänä heinäkuuta 1998, Niedersachsenin osavaltion (Saksa) Georgsmarienhütte GmbH:lle myöntämistä tuista (EYVL L 83, 27.3.1999, s. 72).

         (19)  Ks. myös asia C-200/97, Ecotrade, ECLI:EU:C1998:579, erityisesti tuomion 41 kohta.

         (20)  Ley 39/2015, de 1 de octubre, del Procedimiento Administrativo Común de las Administraciones Públicas (hallintoviranomaisten yhteisestä hallinnollisesta menettelystä annettu laki), https://www.boe.es/buscar/act.php?id=BOE-A-2015-10565&p=20151002&tn=1#a99.

         (21)  Ley 27/2006, de 18 de julio, por la que se regulan los derechos de acceso a la información, de participación pública y de acceso a la justicia en materia de medio ambiente (oikeudesta saada tietoa, oikeudesta julkiseen osallistumiseen ja oikeudesta oikeussuojan saatavuuteen ympäristöalalla annettu laki).

         (22)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/35/EY, annettu 21 päivänä huhtikuuta 2004, ympäristövastuusta ympäristövahinkojen ehkäisemisen ja korjaamisen osalta (EUVL L 143, 30.4.2004, s. 56).

         (23)  Ks. erityisesti Espanjan viranomaisten kolmansien osapuolten huomautuksista 27 päivänä heinäkuuta 2016 esittämien kommenttien 11 kohta.

         (24)  Ks. Commission Decision 94/449/EC of 14 December 1993 relating to a proceeding pursuant to Council Regulation (EEC) No 4064/89 (Case No IV/M.308 – Kali- Salz/MdK/Treuhand) (EYVL L 186, 21.7.1994, s. 38).

         (25)  Kestävyysraportti 2014, s. 15, http://www.icliberia.com/noticia/icl-iberia-presents-the-sustainability-report.

         (26)  Ks. aloittamispäätöstä koskevat Iberpotashin huomautukset, 23 kohta.

         (27)  Koska Balsareny/Sallentiin liittyvä vakuus vahvistettiin 29 päivänä huhtikuuta 2008 myönnetyssä toimiluvassa, Balsareny/Sallentiin liittyvästä vakuudesta perittävien takauspalkkioiden välinen erotus on kyseiseltä vuodelta 8/12 vuotuisesta määrästä.

         (28)  Koska Súriaan liittyvä vakuus vahvistettiin 9 päivänä marraskuuta 2006 myönnetyssä toimiluvassa, Súriaan liittyvästä vakuudesta perittävien takauspalkkioiden välinen erotus on kyseiseltä vuodelta 1/12 vuotuisesta määrästä.

         (29)  Koska Súriaan liittyvää vakuus korotettiin toukokuussa 2015 asianmukaiseen määrään, Súriaan liittyvästä vakuudesta perittävien takauspalkkioiden välinen erotus on kyseiseltä vuodelta 4/12 vuotuisesta määrästä.

         (*1)  Luottamuksellista tietoa

         (30)  Ks. aloittamispäätöstä koskevat Espanjan viranomaisten huomautukset, 55 kohta.

         (31)  Komission tiedonanto – Suuntaviivat valtiontuesta ympäristönsuojelulle ja energia-alalle vuosina 2014–2020 (EUVL C 200, 28.6.2014, s. 1).

         (32)  Eli 7 887 571 euroa miinus […] euroa plus […] euroa.

         (33)  Rauche, Henry, Die Kaliindustrie im 21. Jahrhundert, Springer-Verlag Berlin Heidelberg, 2015, http://www.springer.com/de/book/9783662468333. Yksi asianomaisista osapuolista toi teoksen tietoomme. Teoksen on kirjoittanut asiantuntija, jolla on 30 vuoden kokemus kalisuola-alalta. Siinä esitetään myös riippumattomien asiantuntijoiden mukaan (ks. esimerkiksi https://mining-report.de/blog/henry-rauche-die-kaliindustrie-im-21-jahrhundert/) kattava analyysi alalla yleisimmin käytetyistä tekniikoista ja teknologioista.

         (34)  K+S-yhtiön vuosikertomus 2015, s. 48, http://www.k-plus-s.com/en/archiv/finanzberichte.html.

         (35)  Ks. asia C-70/72, komissio v. Saksa, ECLI:EU:C:1973:87, 13 kohta.

         (36)  Ks. yhdistetyt asiat C-278/92–C-280/92, Espanja v. komissio, ECLI:EU:C:1994:325, 75 kohta.

         (37)  Ks. asia C-75/97, Belgia v. komissio, ECLI:EU:C:1999:31, 64–65 kohta.

         (38)  Neuvoston asetus (EU) 2015/1589, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2015, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (EUVL L 248, 24.9.2015, s. 9).

         (39)  Komission asetus (EY) N:o 794/2004, annettu 21 päivänä huhtikuuta 2004, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta (EUVL L 140, 30.4.2004, s. 1).

         (40)  Komission asetus (EY) N:o 271/2008, annettu 30 päivänä tammikuuta 2008, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta annetun asetuksen (EY) N:o 794/2004 muuttamisesta (EUVL L 82, 25.3.2008, s. 1).