title: 2010/521/EU: Euroopan parlamentin päätös, tehty 5 päivänä toukokuuta 2010 , Euroopan kemikaaliviraston varainhoitovuoden 2008 tilien päättämisestä

text:
               25.9.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 252/150

         EUROOPAN PARLAMENTIN PÄÄTÖS,
   tehty 5 päivänä toukokuuta 2010,
   Euroopan kemikaaliviraston varainhoitovuoden 2008 tilien päättämisestä
   (2010/521/EU)
   EUROOPAN PARLAMENTTI, joka
   ottaa huomioon Euroopan kemikaaliviraston lopullisen tilinpäätöksen varainhoitovuodelta 2008,
   ottaa huomioon tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen Euroopan kemikaaliviraston tilinpäätöksestä varainhoitovuodelta 2008 sekä viraston vastaukset (1),
   ottaa huomioon neuvoston 16. helmikuuta 2010 antaman suosituksen (5827/2010 – C7-0061/2010),
   ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 276 artiklan ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 319 artiklan,
   ottaa huomioon Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25. kesäkuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 (2) ja erityisesti sen 185 artiklan,
   ottaa huomioon Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 (3) ja erityisesti sen 97 artiklan,
   ottaa huomioon asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 185 artiklassa tarkoitettuja elimiä koskevasta varainhoidon puiteasetuksesta 19. marraskuuta 2002 annetun komission asetuksen (EY, Euratom) N:o 2343/2002 (4) ja erityisesti sen 94 artiklan,
   ottaa huomioon työjärjestyksen 77 artiklan ja liitteen VI,
   ottaa huomioon talousarvion valvontavaliokunnan mietinnön sekä ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan lausunnon (A7-0089/2010),

               1.

               hyväksyy Euroopan kemikaaliviraston varainhoitovuoden 2008 tilien päättämisen;

               2.

               kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöksen Euroopan kemikaaliviraston pääjohtajalle, neuvostolle, komissiolle ja tilintarkastustuomioistuimelle sekä huolehtimaan sen julkaisemisesta Euroopan unionin virallisessa lehdessä (L-sarja).

            Puhemies

         Jerzy BUZEK

            Pääsihteeri

         Klaus WELLE

      (1)  EUVL C 304, 15.12.2009, s. 33.

      (2)  EYVL L 248, 16.9.2002, s. 1.

      (3)  EUVL L 396, 30.12.2006, s. 1.

      (4)  EYVL L 357, 31.12.2002, s. 72.


title: 2002/262/: EFTAn valvontaviranomaisen päätös N:o 262/02/KOL, tehty  18 päivänä joulukuuta 2002 , kolmannestakymmenennestäviidennestä muutoksesta menettelysääntöihin ja aineellisiin sääntöihin valtiontukien alalla ottamalla käyttöön hukkakustannuksiin liittyvien valtiontukien analysointimenetelmien uudet suuntaviivat

text:
               25.5.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 139/1

      EFTAN VALVONTAVIRANOMAISEN PÄÄTÖS

   N:o 262/02/KOL,
   tehty 18 päivänä joulukuuta 2002,
   kolmannestakymmenennestäviidennestä muutoksesta menettelysääntöihin ja aineellisiin sääntöihin valtiontukien alalla ottamalla käyttöön hukkakustannuksiin liittyvien valtiontukien analysointimenetelmien uudet suuntaviivat
   EFTAN VALVONTAVIRANOMAINEN, joka
   OTTAA HUOMIOON Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (1) ja erityisesti sen 61—63 artiklan,
   OTTAA HUOMIOON Eftan jäsenvaltioiden välisen, valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamista koskevan sopimuksen (2) ja erityisesti sen pöytäkirjassa 3 olevan 24 ja 1 artiklan,
   SEKÄ KATSOO SEURAAVAA:
   Eftan valvontaviranomainen varmistaa valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehdyn sopimuksen 24 artiklan nojalla valtiontukea koskevien ETA-sopimuksen määräysten soveltamisen.
   Valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehdyn sopimuksen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla Eftan valvontaviranomainen antaa tiedonantoja ja suuntaviivoja asioista, joita ETA-sopimus koskee, jos valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehdyssä sopimuksessa nimenomaisesti näin määrätään tai jos Eftan valvontaviranomainen pitää sitä tarpeellisena.
   Eftan valvontaviranomainen (3) palauttaa mieleen 19 päivänä tammikuuta 1994 hyväksymänsä valtiontukea koskevat menettelysäännöt ja aineelliset säännöt (4).
   Euroopan komissio antoi 26 päivänä heinäkuuta 2001 tiedonannon periaatteista, joiden mukaisesti komissio analysoi hukkakustannuksiin liittyvää valtiontukea sähköalalla (5).
   Kyseinen tiedonanto on merkityksellinen myös Euroopan talousalueen kannalta.
   ETA:n valtiontukisääntöjen yhtenäinen soveltaminen on taattava koko Euroopan talousalueella.
   ETA-sopimuksen liitteen XV lopussa olevaan lukuun ”Yleistä” kuuluvan II kohdan mukaan Eftan valvontaviranomaisen on tasapuolisten kilpailuedellytysten säilyttämiseksi ja Euroopan yhteisöjen komissiota kuultuaan hyväksyttävä oikeudellisia asiakirjoja, jotka vastaavat komission antamia asetuksia.
   Eftan valvontaviranomainen on kuullut Euroopan komissiota.
   Eftan valvontaviranomainen on kuullut Eftan jäsenvaltioita 19 päivänä lokakuuta 2001 järjestetyssä monenvälisessä kokouksessa,
   ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:

               1.

               Muutetaan valtiontuen suuntaviivoja lisäämällä niihin uusi luku 21, Hukkakustannuksiin liittyvien valtiontukien analysointimenetelmät. Uusi luku on tämän päätöksen liitteessä I.

               2.

               Päätös annetaan tiedoksi Eftan jäsenvaltioille lähettämällä niille jäljennös tästä päätöksestä ja sen liitteestä I. Kyseisiä valtioita pyydetään ilmaisemaan ehdotettujen aiheellisten toimenpiteiden hyväksyntä (21.4 kohdan 5 alakohdan c alakohdan raportointivelvollisuus) liitteen I mukaisesti 20 työpäivän kuluessa kirjeen vastaanottamisesta.

               3.

               Päätös annetaan tiedoksi Euroopan komissiolle ETA-sopimuksen pöytäkirjassa 27 olevan d alakohdan mukaisesti lähettämällä sille jäljennös tästä päätöksestä ja sen liitteestä I.

               4.

               Päätös ja sen liite I julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisen lehden ETA-osastossa ja ETA-täydennysosassa, kun Eftan jäsenvaltiot ovat ilmaisseet hyväksyntänsä ehdotetuille aiheellisille toimenpiteille.

               5.

               Tämä päätös on todistusvoimainen englannin kielellä.

      Tehty Brysselissä, 18 päivänä joulukuuta 2002.

            Eftan valvontaviranomaisen puolesta

         Einar M. BULL

            Puheenjohtaja

         Hannes HAFSTEIN

            Kollegion Jäsen

      (1)  Jäljempänä ”ETA-sopimus”.

      (2)  Jäljempänä ”valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehty sopimus”.

      (3)  Julkaistu EYVL:ssä L 231, 3.9.1994, ETA-täydennysosa N:o 32.

      (4)  Jäljempänä ”valtiontuen suuntaviivat”.

      (5)  Tiedonanto on komission verkkosivuilla osoitteessa:
   http://europa.eu.int/comm/competition/state_aid/legislation/stranded_costs/en.pdf

      LIITE

         ”21.   HUKKAKUSTANNUKSIIN LIITTYVIEN VALTIONTUKIEN ANALYSOINTIMENETELMÄT
         21.1.   JOHDANTO

                     (1)

                     Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 19 päivänä joulukuuta 1996 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 96/92/EY (1) (jäljempänä ’direktiivi’ tai ’direktiivi 96/92/EY’) säädetään periaatteet Euroopan sähköteollisuuden kilpailulle avaamiselle.

                     (2)

                     Edellä mainittu direktiivi sisällytettiin ETA-sopimukseen tehdyllä ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 168/1999 (2).

                     (3)

                     Asteittaisen siirtymisen erittäin rajoitetusta kilpailusta todelliseen kilpailuun ETA:n tasolla tulee tapahtua hyväksytyin taloudellisin edellytyksin, jolloin otetaan huomioon sähköteollisuuden erityispiirteet. Tämä on otettu jo laajalti huomioon itse direktiivissä.

                     (4)

                     Joihinkin erikoistapauksiin liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi Eftan jäsenvaltioille annetaan direktiivin 24 artiklassa mahdollisuus siirtää tiettyjen direktiivin säännösten täytäntöönpano tilapäisesti myöhempään ajankohtaan. Valtiontukijärjestelmät, joiden tarkoituksena on tarjota sähköalan yrityksille hyvät lähtökohdat totuttautua kilpailun aloittamiseen, eivät kuulu 24 artiklassa säädettyjen poikkeusten soveltamisalaan.

                     (5)

                     Näiden suuntaviivojen tarkoituksena on määritellä tapa, jolla valvontaviranomainen aikoo soveltaa direktiivin 96/92/EY nojalla ETA-sopimuksen määräyksiä näihin valtiontukiin. Suuntaviivoilla ei rajoiteta muihin puitteisiin, suuntaviivoihin tai tiedonantoihin perustuvien valtiontukisääntöjen soveltamista. Valvontaviranomainen hyväksyy myös jatkossa aluetuet ja ympäristönsuojeluun myönnettävät tuet voimassa olevien suuntaviivojen mukaisesti. Lisäksi tukia, joita ei voida hyväksyä ETA-sopimuksen 61 artiklan nojalla, voidaan tarvittaessa tarkastella ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan kannalta.

               21.2.   SIIRTYMÄKAUDEN TOIMENPITEET JA VALTIONTUET

                     (1)

                     Direktiivin 96/92/EY 24 artiklassa, sellaisena kuin se on mukautettuna 26 päivänä marraskuuta 1999 tehdyn ETA:n sekakomitean päätöksen N:o 168/1999 1 artiklan i alakohdalla, säädetään, että valvontaviranomainen voi sallia väliaikaiset poikkeukset direktiivistä siirtymäkauden ajan (3):
                     ’Efta-valtiot, joissa ennen 26 päivää marraskuuta 1999 tehdyn ETA:n sekakomitean päätöksen N:o 168/1999 voimaantuloa annettuja sitoumuksia tai toimintaa koskevia takeita ei voida täyttää kyseisen päätöksen säännösten vuoksi, voivat hakea siirtymäkausijärjestelyitä 24 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla. Siirtymäkautta koskevista hakemuksista on ilmoitettava Eftan valvontaviranomaiselle kuuden kuukauden kuluessa 26 päivänä marraskuuta 1999 tehdyn ETA:n sekakomitean päätöksen N:o 168/1999 voimaantulosta.’

                     (2)

                     Valvontaviranomainen katsoo, että päätöksillä, jotka se tekee direktiivin 24 artiklan nojalla, voidaan myöntää lupa siirtymäkauden järjestelyiden soveltamiseen vain siinä tapauksessa, että komissio on havainnut, että Eftan jäsenvaltioiden kyseisen artiklan mukaisesti ilmoittamat toimenpiteet ovat ristiriidassa direktiivin IV, V, VI ja VII luvun säännösten kanssa. Valvontaviranomaisella on direktiivin 24 artiklan nojalla oikeus myöntää poikkeuksia vain kyseisten lukujen säännöksistä.

                     (3)

                     Eftan jäsenvaltion luomat maksujärjestelmät, joiden tarkoituksena on korvata rahaston välityksellä sellaisista sitoumuksista ja takeista aiheutuvat kustannukset, joita ei voida täyttää päätöksen N:o 168/1999 säännösten vuoksi, eivät näin ollen ole toimenpiteitä, joihin sisältyvät siirtymäkauden järjestelyt valvontaviranomainen voisi hyväksyä direktiivin 96/92/EY 24 artiklan nojalla, sillä ne eivät edellytä poikkeuksen myöntämistä kyseisistä direktiivin luvuista. Tällaiset toimenpiteet saatetaan sitä vastoin luokitella ETA-sopimuksen 61 artiklan sekä valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn Eftan jäsenvaltioiden sopimuksen 3 pöytäkirjan mukaiseksi valtiontueksi.

                     (4)

                     Suuntaviivoissa selostetaan, kuinka valvontaviranomainen aikoo soveltaa ETA-sopimuksen valtiontukisääntöjä tukitoimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on korvata siitä aiheutuvat kustannukset, että sitoumuksia tai takeita ei voida enää täyttää päätöksen N:o 168/1999 vuoksi. Suuntaviivoissa ei käsitellä toimenpiteitä, joita ei voida luokitella ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa mielessä valtiontueksi.

               21.3.   TUKIKELPOISTEN HUKKAKUSTANNUSTEN MÄÄRITELMÄ

                     (1)

                     Tällaisia sitoumuksia tai toimintaa koskevia takeita kutsutaan yleensä hukkakustannuksiksi (stranded costs). Sitoumuksia ja toimintaa koskevia takeita voidaan antaa monissa eri muodoissa: pitkäaikaisina ostosopimuksina, investointeina, jotka on toteutettu markkinoita koskevien epäsuorien tai suorien takeiden turvin, muuhun kuin tavanomaiseen toimintaan kohdistettuina investointeina jne. Jotta sitoumukset tai takeet luokiteltaisiin tukikelpoisiksi hukkakustannuksiksi, jotka valvontaviranomainen voi hyväksyä, on varmistuttava siitä, että ne täyttävät seuraavat vaatimukset:

                                 (a)

                                 Sitoumukset tai toimintaa koskevat takeet, jotka saattavat aiheuttaa hukkakustannuksia, on annettu ennen kuin päätös N:o 168/1999 tuli voimaan 27 päivänä marraskuuta 1999.

                                 (b)

                                 Sitoumusten tai takeiden todellinen määrä ja voimassaoloaika määritetään niiden säännösten ja sopimusten mukaisesti, joiden perusteella ne on myönnetty, sekä sen sääntelykehyksen mukaisesti, jonka soveltamisalaan ne kuuluivat myöntämishetkellä.

                                 (c)

                                 Sitoumusten ja toimintaa koskevien takeiden on oltava sellaisia, ettei niitä enää voida täyttää direktiivin 96/92/EY säännösten takia. Jotta sitoumukset tai takeet katsottaisiin hukkakustannuksiksi, niiden on siten muututtava direktiivin vaikutuksesta taloudellisesti epäedullisiksi ja vaikutettava tuntuvasti kohdeyrityksen kilpailukykyyn. Tällaisessa tilanteessa yrityksen on tehtävä kirjanpitoon vientejä (esimerkiksi varauksia) sitoumusten tai takeiden vaikutusten ennakoimiseksi.
                                 Sitäkin suuremmalla syyllä voidaan todeta, että kun kyseiset sitoumukset tai takeet voisivat vaarantaa kyseisten yritysten elinkelpoisuuden ilman tukea tai siirtymäkauden toimenpiteitä, sitoumusten tai takeiden katsotaan täyttävän edellisessä kappaleessa mainitut ehdot.
                                 Sitoumusten tai takeiden vaikutuksia kyseessä olevien yritysten kilpailukykyyn ja elinkelpoisuuteen arvioidaan konsernintasolla. Jotta sitoumukset tai takeet katsottaisiin hukkakustannuksiksi, on voitava osoittaa, että päätöksen N:o 168/1999 voimaantulon ja vaikeuksien, joita kyseisillä yrityksillä on sitoumusten tai takeiden täyttämisessä tai niistä kiinni pitämisessä, välillä on syy-seuraus-suhde. Osoittaakseen tämän syy-seuraus-suhteen valvontaviranomainen ottaa huomioon varsinkin sähkön hinnan laskun tai kyseisten yritysten markkinaosuuden supistumisen. Sitoumuksia tai takeita, joiden täyttäminen ei riipu päätöksen N:o 168/1999 voimaantulosta, ei katsota hukkakustannuksiksi.

                                 (d)

                                 Sitoumusten tai takeiden on oltava peruuttamattomia. Jos yrityksellä on mahdollisuus peruuttaa sitoumukset tai takeet maksua vastaan tai muuttaa niitä, se on otettava huomioon tukikelpoisten hukkakustannusten laskemisessa.

                                 (e)

                                 Sitoumuksia tai takeita, jotka annetaan samaan konserniin kuuluvien yritysten välillä, ei voida periaatteessa katsoa hukkakustannuksiksi.

                                 (f)

                                 Hukkakustannukset ovat taloudellisia kustannuksia, joiden on vastattava niiden lähtökohtana olevien sitoumusten tai takeiden mukaisesti tehtyjä tai tehtäviä todellisia investointeja. Kiinteämääräisten arvioiden esittämistä ei siten periaatteessa voida hyväksyä, paitsi jos voidaan osoittaa, että arviot vastaavat todellista taloudellista tilannetta.

                                 (g)

                                 Hukkakustannuksiin ei saa laskea mukaan niiden aiheuttajina oleviin sitoumuksiin tai takeisiin liittyviä tuloja, voittoja tai arvonnousua.

                                 (h)

                                 Hukkakustannusten arvioinnissa ei saa ottaa huomioon maksettuja tai myöhemmin maksettavia tukia niiden omaisuuserien osalta, joita hukkakustannukset koskevat. Erityisesti silloin, kun sitoumus tai toimintaa koskeva tae koskee investointia, johon on myönnetty valtiontukea, tuen arvo on vähennettävä kyseisestä sitoumuksesta tai takeesta mahdollisesti aiheutuvista hukkakustannuksista.

                                 (i)

                                 Jos hukkakustannukset aiheutuvat sitoumuksista tai takeista, joita on vaikea täyttää päätöksen N:o 168/1999 takia, tukikelpoisten hukkakustannusten laskennassa on otettava huomioon kansallisten ja yhteisten sähkömarkkinoiden talouden ja kilpailuolosuhteiden todellinen kehittyminen. Erityisesti silloin, kun sitoumukset tai takeet voisivat aiheuttaa hukkakustannuksia sähkön hintojen odotettavissa olevan laskun takia, kyseisten hukkakustannusten laskentaperusteena on käytettävä sähkön hintakehitystä.

                                 (j)

                                 Kustannukset, jotka on katettu ennen päätöksen N:o 168/1999 saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, eivät voi muodostaa hukkakustannuksia. Varaukset tai omaisuuseriä koskevat poistot, jotka on kirjattu yritysten taseeseen päätöksen odotettavissa olevien vaikutusten ottamiseksi huomioon, voivat kuitenkin vastata hukkakustannuksia.

                                 (k)

                                 Tukikelpoiset hukkakustannukset eivät saa ylittää vähimmäismäärää, joka on tarpeen, jotta kyseiset yritykset voisivat myös jatkossa täyttää sitoumukset tai takeet, joiden täyttämisen päätös N:o 168/1999 (4) vaaransi, tai pitää niistä kiinni. Hukkakustannukset on tästä syystä laskettava kyseisten yritysten kannalta taloudellisimman ratkaisun perusteella (lähtökohdaksi otetaan tilanne, jossa tukea ei myönnetä). Tämä voidaan toteuttaa erityisesti jättämällä hukkakustannuksia aiheuttavat sitoumukset tai takeet laskelmien ulkopuolelle tai luopumalla kokonaan tai osittain hukkakustannuksia aiheuttavista omaisuuseristä (jos tämä ei ole ristiriidassa kyseisten sitoumusten tai takeiden periaatteiden kanssa).

                                 (l)

                                 Kustannuksia, joita joillekin yrityksille voi aiheutua direktiivin 26/92/EY 26 artiklassa säädetyn määräajan (26.11.2006) jälkeen, ei periaatteessa voida katsoa käytettyjen analysointimenetelmien mukaisiksi hukkakustannuksiksi (5). Mikäli tarpeen, valvontaviranomainen voi kuitenkin ottaa nämä sitoumukset tai takeet tarkoituksenmukaisena ajankohtana huomioon ja katsoa ne tarvittaessa yhteisten sähkömarkkinoiden avaamisen seuraavan vaiheen mukaisiksi hukkakustannuksiksi.

                                 (m)

                                 Niiden Eftan jäsenvaltioiden osalta, jotka avaavat markkinansa kilpailulle ETA:n sekakomitean päätöksessä N:o 168/1999 säädettyä aikataulua nopeammin, komissio voi hyväksyä tämän analysointimenetelmän mukaisiksi hukkakustannuksiksi kustannukset, joita joillekin yrityksille voi aiheutua direktiivin 96/92/EY 26 artiklassa säädetyn määräajan jälkeen, jos kyseiset kustannukset aiheutuvat sitoumuksista tai takeista, jotka vahvistavat 21.3 kohdan a—l alakohdissa mainitut perusteet, ja kustannukset rajoittuvat viimeistään 31.12.2010 päättyvään jaksoon.

               21.4.   HUKKAKUSTANNUKSET JA VALTIONTUET

                     (1)

                     ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan mukaisena yleisperiaatteena on, että valtiontuet ovat kiellettyjä. Kyseisen artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätään kuitenkin tietyistä poikkeuksista tähän yleissääntöön. Lisäksi ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan nojalla yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, ja fiskaalisiin monopoleihin sovelletaan ETA-sopimuksen määräyksiä ja varsinkin kilpailusääntöjä siltä osin kuin ne eivät oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä. Valtiontuilla ei missään tapauksessa saa vaikuttaa kaupan kehittymiseen sopimuspuolten edun kanssa ristiriitaisella tavalla.

                     (2)

                     Näissä suuntaviivoissa määriteltyihin tukikelpoisiin hukkakustannuksiin myönnettävien valtiontukien tarkoituksena on helpottaa sähköalan yritysten sopeutumista sähkömarkkinoihin, joilla on kilpailua. Valvontaviranomainen voi ottaa myönteisen kannan näihin tukiin, jos niiden aiheuttaman kilpailun vääristymisen oikeuttaa tai vääristymiä tasapainottaa se, että tuet edistävät markkinavoimien saavuttamattomissa olevien yhteisten tavoitteiden toteuttamista. Sellaisista tuista aiheutuva kilpailun vääristyminen, joiden tavoitteena on helpottaa sähköalan yritysten siirtymistä suhteellisen suljetuilta markkinoilta osittain kilpailulle avatuille markkinoille, ei ole ristiriidassa yhteisen edun kanssa, jos vääristyminen on ajallisesti ja vaikutuksiltaan rajoitettua, sillä sähkömarkkinoiden vapauttaminen on ETA-markkinoiden yleisen edun mukainen tavoite, joka täydentää sisämarkkinoiden luomista. Valvontaviranomainen katsoo lisäksi, että hukkakustannuksiin myönnetyt tuet antavat sähköalan yrityksille mahdollisuuden pienentää perinteisiin sitoumuksiinsa tai investointeihinsa liittyviä riskejä ja kannustavat siten yrityksiä jatkamaan pitkäaikaisten investointien tekemistä. Jos hukkakustannuksia ei korvata, on olemassa suurempi riski, että yritykset maksattavat vakituisilla asiakkaillaan kaikki kannattamattomista sitoumuksistaan tai takeistaan aiheutuvat kustannukset.

                     (3)

                     Hukkakustannusten korvaamiseen tarkoitetuille tuille on vahvemmat perusteet sähköalalla kuin muilla vapautetuilla aloilla siitä syystä, että sähkömarkkinoiden vapauttamiseen ei liittynyt teknisen kehityksen vauhdittumista eikä kysynnän kasvua. Sitä paitsi ympäristönsuojeluun, toimitusvarmuuteen ja ETA-maiden talouden toimintakykyyn liittyvien vaatimusten vuoksi ei voida odottaa, että alan yritykset joutuvat vaikeuksiin, ennen kuin valtio voi harkita myöntävänsä tukia niiden hyväksi.

                     (4)

                     Valvontaviranomainen katsoo näin ollen, että hukkakustannusten korvaamiseen myönnettäviin tukiin voidaan periaatteessa soveltaa ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaista poikkeusta, jos ne edistävät tietyn taloudellisen toiminnan kehitystä muuttamatta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.

                     (5)

                     Rajoittamatta ETA:n valtiontukisääntöjen soveltamista koskevien valvontaviranomaisen suuntaviivojen — mukaan luettuna ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien suuntaviivojen (6) — nojalla annettujen erityismääräysten soveltamista valvontaviranomainen voi periaatteessa hyväksyä sellaiset ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaiset tuet, joiden tarkoituksena on korvata seuraavat vaatimukset täyttävät tukikelpoiset hukkakustannukset:

                                 (a)

                                 Tukea on käytettävä selkeästi määritettyjen ja yksilöityjen tukikelpoisten hukkakustannusten korvaamiseen. Tuki ei saa missään tapauksessa ylittää tukikelpoisten hukkakustannusten määrää.

                                 (b)

                                 Tuen maksamisessa on otettava huomioon kilpailun todellinen tuleva kehitys. Kehitystä voidaan mitata erityisesti määrällisillä tekijöillä (hinnat, markkinaosuudet ja muut Eftan jäsenvaltion ilmoittamat merkitykselliset seikat). Koska kilpailuolosuhteiden kehitys vaikuttaa suoraan tukikelpoisten hukkakustannusten määrään, tuen määrä riippuu siitä, kehittyykö todellista kilpailua, ja eri aikoina maksettujen tukien kokonaismäärää laskettaessa on otettava huomioon kilpailun voimakkuuteen vaikuttavien tekijöiden kehitys.

                                 (c)

                                 Eftan jäsenvaltioiden on sitouduttava toimittamaan valvontaviranomaiselle vuosikertomus, jossa esitellään tarkemmin kyseisen maan sähkömarkkinoiden kilpailuolosuhteiden kehittymistä ja etenkin muutoksia, jotka on havaittu kilpailuun vaikuttavissa määrällisissä tekijöissä. Vuosikertomuksessa on eriteltävä kyseisen vuoden aikana huomioon otetut hukkakustannukset ja ilmoitettava maksettujen tukien tarkka määrä.

                                 (d)

                                 Valvontaviranomainen pitää arviossaan hukkakustannusten korvaamiseen tarkoitettujen tukien asteittaista alenevuutta myönteisenä seikkana, sillä tukien alenevuus mahdollistaa yritysten valmistautumisen sähkömarkkinoiden vapautumiseen nopeammassa aikataulussa.

                                 (e)

                                 Yrityksen hukkakustannusten korvaamiseen mahdollisesti myönnettävien tukien enimmäismäärä on ilmoitettava ennakkoon. Tukien määrässä on otettava huomioon yrityksen tuottavuuden mahdollinen kohentuminen.
                                 Myös hukkakustannusten korvaamiseen myönnettävien tukien laskentaa ja rahoitusta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja sen jakson enimmäiskestosta, jonka aikana tukia voidaan myöntää, on annettava tarkka ennakkoselvitys. Tukia koskevassa ilmoituksessa on erityisesti tarkennettava, millä tavoin hukkakustannusten laskennassa otetaan huomioon b alakohdassa mainittujen tekijöiden kehitys.

                                 (f)

                                 Eftan jäsenvaltioiden on annettava ennakkoon sitoumus, jonka mukaan ne lupaavat olla maksamatta hukkakustannuksiin tarkoitettua tukea saaville yrityksille vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettäviä tukia tukien kasautumisen välttämiseksi. Valvontaviranomainen katsoo, että korvausten maksaminen hukkakustannuksista, jotka liittyvät sellaisiin omaisuuseriin tehtyihin investointeihin, joilla ei ole pitkän aikavälin elinkelpoisuusmahdollisuuksia, ei edistä sähköalan siirtymistä vapautettuihin markkinoihin eikä sille siitä syystä voida myöntää ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaista poikkeusta.

                     (6)

                     Valvontaviranomainen suhtautuu sitä vastoin erittäin varauksellisesti sellaisiin hukkakustannusten korvaamiseen myönnettäviin tukiin, joiden osalta edellä mainittujen vaatimusten täyttymisestä ei olla varmoja ja jotka saattavat aiheuttaa yhteisen edun kanssa ristiriidassa olevia kilpailun vääristymiä seuraavista syistä:

                                 (a)

                                 Tuki ei liity edellä esitetyn määritelmän mukaisiin tukikelpoisiin hukkakustannuksiin tai tarkoin määriteltyihin ja yksilöityihin hukkakustannuksiin taikka ylittää tukikelpoisten hukkakustannusten määrän.

                                 (b)

                                 Tuen tarkoituksena on säilyttää tulot kokonaan tai osittain päätöksen N:o 168/1999 voimaantuloa edeltävällä tasolla ottamatta yksityiskohtaisesti huomioon niitä tukikelpoisia hukkakustannuksia, jotka kilpailun aikaansaaminen saattaa aiheuttaa.

                                 (c)

                                 Tuen määrää ei ole tarkoitus mukauttaa siten, että hukkakustannusten arviointia ja niiden todellisen kehityksen tarkastelua varten alun perin valittujen taloutta ja markkinoita koskevien oletusten väliset todelliset erot voitaisiin ottaa asianmukaisesti huomioon.

               21.5.   HUKKAKUSTANNUSTEN KORVAAMISEEN TARKOITETTUJEN TUKIEN RAHOITUSJÄRJESTELYT

                     (1)

                     Eftan jäsenvaltiot voivat vapaasti valita parhaiksi katsomansa tavat rahoittaa hukkakustannusten korvaamiseen tarkoitettuja tukia. Ennen tällaisten tukien hyväksymistä valvontaviranomainen tarkistaa kuitenkin, etteivät rahoitusjärjestelyt aiheuta direktiivin 96/92/EY mukaisten tavoitteiden tai sopimuspuolten edun vastaisia vaikutuksia. Sopimuspuolten edussa otetaan huomioon erityisesti kuluttajansuoja, tavaroiden ja palvelujen vapaa liikkuvuus ja kilpailu.

                     (2)

                     Rahoitusjärjestelyt eivät siten saa estää kyseisten markkinoiden ulkopuolelta tulevia yrityksiä tai uusia yrityksiä pääsemästä kansallisille tai alueellisille markkinoille. Hukkakustannusten korvaamiseen tarkoitettuja tukia ei varsinkaan saa rahoittaa maksuilla, joita peritään sähkönsiirroista ETA-valtioiden välillä, tai tuottajan ja kuluttajan väliseen etäisyyteen perustuvilla maksuilla.

                     (3)

                     Valvontaviranomainen huolehtii siitä, että hukkakustannusten korvaamiseen tarkoitettujen tukien rahoitusmekanismit johtavat oikeudenmukaiseen kohteluun vaatimukset täyttävien ja täyttämättömien kuluttajien välillä. Edellä 21.4 kohdan c alakohdassa tarkoitetussa vuosikertomuksessa kuvataan hukkakustannusten korvaamiseen tarkoitettujen rahoituslähteiden jakautumista vaatimukset täyttävien ja täyttämättömien kuluttajien välillä. Jos vaatimukset täyttämättömät kuluttajat osallistuvat hukkakustannusten rahoittamiseen suoraan sähkön ostohintojen kautta, tästä on ilmoitettava selkeästi. Kyseisille kuluttajaryhmille (vaatimukset täyttävät ja vaatimukset täyttämättömät kuluttajat) osoitettu rahoitusosuus ei saa ylittää heidän markkinaosuuttaan vastaavien hukkakustannusten määrää.

                     (4)

                     Kun yksityiset yritykset keräävät varoja hukkakustannusten korvaamiseen tarkoitettujen tukimekanismien rahoittamiseen, kyseisten varojen hallinta on erotettava selvästi yritysten tavanomaisten resurssien hallinnasta. Nämä varat eivät saa hyödyttää niiden hallinnasta vastaavia yrityksiä.

               21.6.   MUUT ARVIOINTIIN VAIKUTTAVAT TEKIJÄT

                     (1)

                     Tarkastellessaan hukkakustannusten korvaamiseen tarkoitettuja valtiontukia valvontaviranomainen ottaa huomioon erityisesti kyseisen verkon koon ja liitännäisyystason sekä sähköalan rakenteen. On todennäköisempää, että sellaiselle pienelle verkolle myönnetty tuki, joka on liitetty vain erittäin harvoihin ETA-alueen verkkoihin, ei aiheuta huomattavia kilpailun vääristymiä.

                     (2)

                     Tämä hukkakustannuksiin sovellettava analysointimenetelmä ei rajoita alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen (7) soveltamista ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan a alakohdan soveltamisalaan kuuluvilla alueilla. ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan mukaisesti valtiontukisäännöistä voidaan poiketa, jos niiden soveltaminen hukkakustannuksiin estää oikeudellisesti tai tosiasiallisesti yrityksiä, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, ja fiskaalisia monopoleja hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä. Poikkeamisen ehtona on, että se ei vaikuta kaupan kehittymiseen sopimusosapuolten edun kanssa ristiriitaisella tavalla.

                     (3)

                     Sääntöjä, jotka perustuvat näihin päätöksen N:o 168/1999 mukaisten hukkakustannusten korvaamiseen tarkoitettujen valtiontukien analysointimenetelmiin, sovelletaan sekä julkisiin että yksityisiin yrityksiin.”

         (1)  EYVL L 27, 30.1.1997, s. 20.

         (2)  EYVL L 61, 1.3.2001, s. 23, ja ETA-täydennysosa N:o 11, 1.3.2001, s. 221.

         (3)  Päätöksen N:o 168/1999 3 artiklassa säädetään päätöksen tulevan voimaan 27 päivänä marraskuuta 1999 edellyttäen, että sopimuksen 103 artiklan 1 kohdan mukaiset ilmoitukset on tehty ETA:n sekakomitealle.

         (4)  Pitkäaikaisen osto- tai myyntisopimuksen osalta hukkakustannukset lasketaan näin ollen vertaamalla sopimusta ehtoihin, joilla vapailla markkinoilla toimiva yritys olisi yleensä voinut myydä tai ostaa kyseisen tavaran muiden tekijöiden säilyessä ennallaan.

         (5)  On selvää, että investoinnit, joita ei saada takaisin tai jotka eivät ole taloudellisesti kannattavia sähkön sisämarkkinoiden vapauttamisen takia, voidaan katsoa näiden analysointimenetelmien mukaisiksi hukkakustannuksiksi mukaan luettuina tapaukset, joissa investointien odotettavissa oleva kesto ulottuu vuoden 2006 jälkeiselle ajalle. Sitoumukset tai takeet, joiden voimassaoloa joudutaan jatkamaan 26.11.2006 jälkeen ympäristönsuojeluun, henkilöiden turvallisuuteen, työntekijöiden sosiaaliseen suojeluun tai sähköverkon turvallisuuteen liittyvien huomattavien riskien takia, voidaan kuitenkin katsoa näiden analysointimenetelmien mukaisiksi hukkakustannuksiksi asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa.

         (6)  EYVL L 237, 6.9.2001, s. 16.

         (7)  EYVL L 111, 29.4.1999, ja ETA-täydennysosa N:o 18. Ks. myös valtiontuen suuntaviivojen kohta 25.


title: EFTAN VALVONTAVIRANOMAISEN PÄÄTÖS N:o 187/97/KOL, tehty 16 päivänä heinäkuuta 1997, yhdennestätoista muutoksesta valtion tukea koskeviin menettelysääntöihin ja aineellisiin sääntöihin

text:
Avis juridique important

|

E1997C0187

Virallinen lehti nro L 316 , 20/11/1997 s. 0023 - 0036

EFTAN VALVONTAVIRANOMAISEN PÄÄTÖS N:o 187/97/KOL,tehty 16 päivänä heinäkuuta 1997,yhdennestätoista muutoksesta valtion tukea koskeviin menettelysääntöihin ja aineellisiin sääntöihin EFTAN VALVONTAVIRANOMAINENon muuttanut 19 päivänä tammikuuta 1994 (1) annettuja valtion tukea koskevia menettelysääntöjä ja aineellisia sääntöjä (2), sellaisina kuin se ovat viimeksi muutettuina 11 päivänä syyskuuta 1996 (3), seuraavasti.Lisätään valtion tuen suuntaviivoihin seuraavat meriliikenteen valtion tukea koskevat säännöt uutena 24A lukuna ja uutena liitteenä VIII:"24A MERILIIKENTEEN TUKI (1)24A.1 Johdanto24A.1.1 Aiemmat laivayhtiöille myönnettävää tukea koskevat suuntaviivat ja ETA-sopimus1) Vuonna 1989 Euroopan yhteisöjen komissio hyväksyi laivayhtiöille myönnettävää tukea koskevat suuntaviivat (SEC(89) 921 lopull.). Näitä suuntaviivoja ei kuitenkaan julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä eikä niitä ole sisällytetty ETA-sopimuksen liitteen XV luetteloon säädöksistä, jotka EY:n komission ja EFTAn valvontaviranomaisen on otettava aiheellisella tavalla huomioon soveltaessaan ja tulkitessaan ETA-sopimuksen valtion tukea koskevia määräyksiä. Näin ollen edellä mainittuja suuntaviivoja ei sisällytetty näiden 19 päivänä tammikuuta 1994 hyväksyttyjen valtion tukea koskevien EFTAn valvontaviranomaisen suuntaviivojen alkuperäiseen versioon. ETA-sopimuksen perustavia valtion tukea koskevia säännöksiä (mukaan lukien 61 ja 62 artikla) sovelletaan kuitenkin kokonaisuudessaan meriliikennealalle, ja huolimatta edellä mainitusta suuntaviivojen jättämisestä luettelon ulkopuolelle EFTAn valvontaviranomainen on pitänyt laivayhtiöille myönnettävää tukea koskevia komission vuoden 1989 suuntaviivoja ETA:n kannalta merkityksellisinä.24A.1.2 Merenkulkupolitiikka ETA-sopimuksen yhteydessä ja avoimien markkinoiden periaate1) Euroopan yhteisö on kehittänyt merenkulkupolitiikan, jota on käsitelty useissa neuvostolle annetuissa tiedonannoissa. ETA-sopimukseen ei kuulu yhteistä ulkomaankauppapolitiikkaa eikä siihen sen vuoksi sisälly kaikkia yhteisön merenkulkupolitiikan piirteitä. Kolmansien maiden kanssa ylläpidettävien kauppasuhteiden ja kansainvälisen tason yhteistyön osalta EFTA-valtiot harjoittavat itsenäistä merenkulkupolitiikkaa. Sopimuksen pöytäkirjassa 19 määrätään kuitenkin, että sopimuspuolet sovittavat yhteen toimenpiteensä suhteessa kolmansiin maihin erityisten säännösten mukaisesti ja että ne voivat neuvotella keskenään muun muassa merenkulkua koskevista, kansainvälisissä järjestöissä käsiteltävistä kysymyksistä. Yleisesti ottaen EFTA-valtioiden merenkulkupolitiikan tavoitteet tuntuvat olevan samanlaisia kuin Euroopan yhteisön merenkulkupolitiikan perustana olevat tavoitteet (2), joihin kuuluvat EY:n merenkulkualan edistäminen, ulkosuhteet ja merenkulun turvallisuus sekä laivanrakennus ja merenkulkuteknologia. Sekä yhteisön että EFTA-valtioiden tavoitteena on ollut taata turvallisille ja ympäristöystävällisille aluksille, jotka on mielellään rekisteröity ETA-valtioissa ja joilla työskentelee ETA-valtioiden kansalaisia, vapaa pääsy meriliikenteen markkinoille kaikkialla maailmassa. Tällä tavoin on jossakin määrin onnistuttu avaamaan markkinoita erityisesti Euroopassa ja tarjoamaan kuluttajille runsaasti valinnanvaraa kilpailukykyisissä meriliikenteen palveluissa. Toisaalta sekä ETA-valtioiden rekistereihin merkittyjen alusten että ETA-valtioiden merimiesten osuus koko maailman meriliikenteessä on kuitenkin pienentynyt huomattavasti varsinkin viimeisen vuosikymmenen aikana.2) Edellä kuvatun filosofian taustalla on kansainvälinen, ETA-tason ja kansallisen tason lainsäädäntö. Erityisesti turvallisuustason ja työolojen suhteen noudatetaan kansainvälisiä sopimuksia ja päätöslauselmia. Euroopan yhteisö ja EFTA-valtiot edistävät aktiivisesti maailmanlaajuisten normien kohentamista sopivilla foorumeilla, kuten Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä. Neuvosto hyväksyi yhteisön tasolla vuonna 1986 meriliikennettä koskevan lainsäädäntöpaketin, joka perustuu ei-protektionistiseen avoimien markkinoiden filosofiaan (3). Yhteisö päätti, että yhteisöön sijoittautuminen on yleensä riittävä edellytys oikeuden saamiseksi meriliikenteen palvelujen tarjoamiseen EY:n ja kolmansien maiden välillä tai jäsenvaltioiden välillä. Asetuksessa (ETY) N:o 4055/86 esimerkiksi annetaan kaikille EY:n alueelle sijoittautuneille liikenteenharjoittajille oikeus tarjota palveluita riippumatta siitä, liikennöivätkö niiden alukset EY:n vai kolmannen maan lipun alla. Asetukset (ETY) N:o 4055/86 ja (ETY) N:o 4056/86 sisältyvät ETA-sopimukseen säädöksinä, joihin viitataan (sitovat säädökset) sopimuksen liitteissä XIII ja XIV, ja asetukset (ETY) N:o 4057/86 ja (ETY) N:o 4058/86 säädöksinä, joihin sopimuspuolten on kiinnitettävä huomiota.3) Toiminnan rajoittaminen edelleen ainoastaan EU:n jäsenvaltioissa rekisteröityihin ja EU:n jäsenvaltioiden lipun alla liikennöiviin aluksiin avoimen kaupankäynnin filosofiasta poiketen liittyy pääasiassa tiettyyn kabotaasiliikenteeseen (4). Aluksen rekisteröimisestä ETA-valtiossa on näin ollen vain vähän taloudellista hyötyä. Haittana voivat olla miehistöä koskevat tiukat ehdot, joita on noudatettava, ja yrityksiä ja työntekijöitä koskevat ETA-valtioiden verotus- ja sosiaaliturvajärjestelmät, mikä merkitsee sitä, että useimmissa tapauksissa on melko kallista liikennöidä ETA:n alueella rekisteröidyllä aluksella, jonka työntekijät ovat ETA-valtioiden kansalaisia. Avoimille markkinoille tuleville kolmansien maiden liikenteenharjoittajille aiheutuvat kustannukset ovat myös vähäisiä. ETA:n liikenteenharjoittajien ja ETA:n ulkopuolisten liikenteenharjoittajien kustannusten vertailukelpoisuuden takaamiseksi meriliikennepalveluihin ei myöskään sovelleta välittömiä tai välillisiä veroja tai maksuja, jotka koskevat monia tuontitavaroita ja -palveluita. Näin ollen ETA-valtioissa rekisteröidyt alukset ja kolmansien maiden alukset eivät kilpaile keskenään ainoastaan kansainvälisessä kaupassa vaan myös lähes kaikessa ETA:n sisäisessä kaupassa.4) Meriliikenteen harjoittaminen on lisäksi erittäin helppo siirtää muualle ja hankalat säännökset voidaan helposti välttää rekisteröimällä aluksia muissa maissa (jolloin miehistön suhteen ei ole mitään velvoitteita) ja siirtämällä tarvittaessa hallinto tai johto nimellisesti ETA-valtioiden ulkopuolelle (verotuksen välttämiseksi). Viime vuosina ETA-valtioiden ulkopuolisista matalan palkkatason maista on lisäksi ollut saatavilla runsaasti merimiehiä, mikä on antanut varustamoille mahdollisuuden palkata miehistö edullisesti. Tällä hetkellä alalla on myös suhdanteista johtuvaa ja rakenteellista ylikapasiteettia, mikä merkitsee ostajan markkinoita ja sitä, että rahdinantajat voivat alentaa rahtimaksuja. Tämä ja varustamojen suuret kiinteät kustannukset merkitsevät, että kustannuksia halutaan leikata ja tehdä ehkä muita säästöjä eikä korkeaan laatuun pyrkiminen ole kaupallisessa mielessä tavoittelemisen arvoista. Tästä voi olla vahinkoa turvallista, tehokasta ja ympäristöystävällistä liikennettä koskeville sopimuspuolten pitkän aikavälin tavoitteille.24A.1.3 ETA-valtioiden merenkulkualan kehittyminen: ETA-lippujen aleneva kilpailukyky1) Kansainvälinen kilpailu merenkulkualalla on kovaa, ja johdannossa mainittujen 6 päivänä toukokuuta 1997 hyväksyttyjen yhteisön suuntaviivojen mukaan yhteisössä rekisteröidyn laivaston osuus koko maailman meriliikenteestä on tasaisesti pienentynyt kolmen viime vuosikymmenen aikana. Vuonna 1970 32 prosenttia maailman tonnistosta oli EY:n jäsenvaltioiden lippujen alla. Vuoteen 1995 mennessä osuus oli pienentynyt 14 prosenttiin. Tärkeimpien avoimen rekisterin maiden osuus nousi samaan aikaan 19 prosentista 38 prosenttiin. Aluksilla työskentelevien EY:n merimiesten määrä on myös jatkuvasti laskenut. ETA:n yhteydessä voidaan huomauttaa, että Norjan lipun alla olevan laivaston määrä pieneni huomattavasti vuoteen 1987 saakka, minkä jälkeen Norjan kansainväliseen alusrekisteriin rekisteröity tonnisto on kasvanut melkoisesti.2) ETA-tason yhdenmukaistamisen puuttuessa (5) ETA-valtiot ovat toteuttaneet toimenpiteitä itsenäisesti laivaliikenteensä etujen valvomiseksi. Kansallisiin poliittisiin päätöksiin ovat vaikuttaneet tärkeät talousnäkökohdat, työpaikkojen ja osaamisen säilyttäminen sekä laivaston strateginen arvo. On myös tunnustettu, että varustamot eivät saa heikentää laatua leikkaamalla kustannuksia selviytyäkseen varsinkin mukavuuslippualusten alhaisiin kustannuksiin perustuvassa kilpailussa. Sekä teknisissä standardeissa että alusten toiminnassa on säilytettävä laatu ja parannettava sitä, mikä merkitsee jatkuvaa koulutustarvetta ja tarvittavat taidot omaavien työntekijöiden palkkaamista.3) Näin ollen on vähitellen otettu käyttöön toimenpiteitä ulosliputtamisen vähentämiseksi, kuten kansallisiin varsinaisiin rekistereihin sovellettavien ehtojen lieventäminen, rinnakkaisten tai kansainvälisten rekistereiden kehittäminen tai valtion tuen hyödyntäminen. Näitä toimenpiteitä on toteutettu myös yhdistettynä, mutta mikään yksittäinen keino ei ole onnistunut täydellisesti.4) Ongelmana ei kuitenkaan ole ainoastaan alusten ulosliputus. ETA-valtioiden ulkopuoliset lippuvaltiot tarjoavat houkuttelevan kansainvälisen palveluinfrastruktuurin, ja ulosliputuksesta on viime vuosina usein seurannut muidenkin toimintojen (kuten varustamojen johdon) siirtäminen ETA:n ulkopuolelle, mikä on johtanut vielä suurempaan työpaikkojen menetykseen sekä aluksilla että maissa. Lisäksi seurauksena on ollut merenkulun taitotiedon katoaminen. Koska merenkulku tarjoaa vain vähän työpaikkoja, työympäristö on vaikea ja urakehitysmahdollisuudet ovat vähäiset, on merenkulkuoppilaitosten opiskelijamäärä ja nuorien merimiesten palkkaaminen vähentynyt, mikä on lisännyt kielteisiä vaikutuksia sekä maalla että merellä.24A.1.4 Meriliikenteen valtion tukea koskevan lähestymistavan periaatteet1) ETA-valtioissa rekisteröityjen ja niiden ulkopuolella, erityisesti mukavuuslippuvaltioissa, rekisteröityjen alusten kilpailukyvyn ero johtuu pääasiassa verotuksesta, koska pääomakustannukset ovat lähes samat kaikkialla maailmassa eikä saatavilla olevassa teknologiassa ole eroja. Veronluonteiset kulut (yritysverotus ja välilliset työvoimakustannukset) sen sijaan ovat tutkimuksissa osoittautuneet ratkaisevaksi ja kilpailua vääristäväksi tekijäksi.2) Toimintatuen olisi periaatteessa oltava poikkeuksellista, väliaikaista ja vähentyvää. Meriliikenteen kohdalla ETA-valtioiden alusten kilpailukykyongelmat maailmanmarkkinoilla ovat kuitenkin rakenteellisia ja johtuvat suurelta osin ulkoisista tekijöistä. Koska välittömät mahdollisuudet ratkaista kustannuseroja koskeva ongelma eivät näytä lupaavilta, tukitoimenpiteitä tarvitaan vastakin, jotta varustamot voivat liikennöidä ETA-valtioissa rekisteröityjä aluksia kilpailukykyisesti maailmanmarkkinoilla.3) Kansainvälisellä tasolla Euroopan yhteisö ja EFTA-valtiot ovat ajaneet voimakkaasti maailman meriliikennepalvelujen vapauttamista WTO:ssa käydyissä keskusteluissa, mutta tärkeimmät kauppakumppanit ovat olleet haluttomia hyväksymään tehtyjä ehdotuksia. Jatkokeskustelut on lykätty seuraavalle palveluja koskevalle laajalle neuvottelukierrokselle, joka on määrä käydä viimeistään vuonna 2000. Ei ole myöskään todennäköistä, että lähitulevaisuudessa tehtäisiin kansainvälisiä sopimuksia meriliikennettä koskevien kilpailusääntöjen soveltamisesta ja kansallisten tukiohjelmien rajoittamisesta.4) Tulevaisuudessa tuen määrää on asteittain vähennettävä, jos maailman taloudellinen ja poliittinen tilanne antaa myöten. Jos palvelujen kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATS) yhteydessä neuvoteltavat, palveluiden kauppaan liittyvien tukien mahdollisia kilpailua vääristäviä vaikutuksia koskevat uudet säännöt tulevat voimaan, näihin sääntöihin tehdään vastaavat muutokset. Tilannetta on nyt seurattava tarkastelemalla tukea säännöllisesti ottaen huomioon ETA-valtioiden alusten kilpailukyky maailmanmarkkinoilla.24A.2 Soveltamisala ja yleiset tavoitteet1) Käsiteltäessä valtion tukea ETA-sopimuksen yhteydessä on otettava huomioon erot ETA-sopimuksen sopimuspuolina olevien valtioiden tärkeinä pitämissä asioissa ja lähtökohdissa ja huolehdittava siitä, että kilpailu vääristyy mahdollisimman vähän.2) EFTAn valvontaviranomaisen tehtävänä on asettaa edellytykset tuen hyväksymiselle EFTA-valtioissa. Tukiohjelmia ei saa toteuttaa muiden ETA-valtioiden kansantalouden kustannuksella, ja on osoitettava, että ne eivät uhkaa vääristää kilpailua tai vahingoittaa sopimuspuolten välisen kaupankäynnin edellytyksiä siinä määrin, että se olisi yhteisen edun vastaista. Valtion tuki on aina rajoitettava tavoitteen saavuttamisen kannalta välttämättömään, ja se on myönnettävä avoimella tavalla. Kaikkien valtion viranomaisten (kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla) myöntämien tukien yhteisvaikutus on aina otettava huomioon.24A.2.1 Sääntöjen soveltamisala1) Nämä säännöt koskevat kaikkea EFTA-valtion myöntämää tai EFTA-valtion varoista myönnettävää tukea meriliikenteelle. Tuella tarkoitetaan mitä tahansa julkisten viranomaisten (joko kansallisen, alueellisen tai paikallisen tason) rahoittamaa taloudellista etua missä tahansa muodossa. `Julkisilla viranomaisilla` voidaan tarkoittaa myös julkisia yrityksiä ja valtion määräysvallassa olevia pankkeja. Tuen määritelmään voivat kuulua myös järjestelyt, joissa valtio takaa lainoja tai muuta liikepankeista saatavaa rahoitusta. Suuntaviivoissa ei tehdä eroa edunsaajien välillä niiden oikeudellisen muodon (esim. osakeyhtiö, kommandiittiyhtiö, yksityishenkilö) perusteella eikä sen perusteella, ovatko ne julkisessa vai yksityisessä omistuksessa. Viittaukset yrityksiin koskevat myös kaikkia muita luonnollisia henkilöitä ja oikeushenkilöitä.2) Nämä säännöt eivät koske laivanrakennusteollisuudelle myönnettävää tukea (tuki, jota tarkoitetaan ETA-sopimuksen liitteessä XV olevassa 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa säädöksessä (6) tai missä tahansa myöhemmässä säädöksessä, jonka tarkoituksena on panna täytäntöön tavanomaisten kilpailuedellytysten noudattamisesta kaupallisen laivanrakennuksen ja -korjauksen alalla tehdyn OECD:n sopimuksen valtion tukea koskevat määräykset sopimuksen tullessa voimaan) eikä kalastusaluksille myönnettävää tukea. Infrastruktuuri-investointeihin ei yleensä katsota sisältyvän ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtion tukea, jos valtio antaa yhtäläisesti kaikkien liikenteenharjoittajien käyttää infrastruktuuria vapaasti. EFTAn valvontaviranomainen voi kuitenkin tutkia tällaisia investointeja, jos niistä voi suoraan tai välillisesti olla hyötyä vain tietyille varustamoille. Valvontaviranomaisen periaatteena on, että julkisten viranomaisten rahoitusta yritykselle ei pidetä valtion tukena, jos rahoitus annetaan ehdoin, jotka yksityinen sijoittaja voisi tavanomaisissa markkinatalouden olosuhteissa hyväksyä (7).24A.2.2 Yleiset tavoitteet1) Valtion tuen avoimuutta on lisättävä, jotta sekä kansalliset viranomaiset laajassa merkityksessä että myös yritykset ja yksityishenkilöt olisivat selvillä oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan. Näillä säännöillä on tarkoitus edistää tätä tavoitetta ja selventää, millaisia tukiohjelmia voidaan ottaa käyttöön sopimuspuolten merenkulun tukemiseksi. Koska valtion tuen katsotaan parantavan sopimuspuolten alusten kilpailukykyä, valtion tukea voidaan yleensä myöntää ainoastaan ETA-valtioiden rekistereihin merkityille aluksille (8). Tällä politiikalla pyritään- turvaamaan työpaikat ETA-valtioissa (sekä maissa että merillä)- säilyttämään merenkulun taitotieto ETA-valtioissa ja kehittämään merenkulkutaitoja ja- parantamaan turvallisuutta.2) Valtion tukea voidaan kuitenkin tietyissä poikkeustapauksissa myöntää aluksille, jotka on rekisteröity näiden suuntaviivojen liitteessä VIII olevassa 3 kohdassa tarkoitettuun rekisteriin, edellyttäen, että kyseinen EFTA-valtio vahvistaa, että rekisteri edistää suoranaisesti edellä mainittuja tavoitteita.3) Lisäksi voidaan hyväksyä lippuvaltiosta riippumattomia tukitoimenpiteitä tietyissä poikkeustapauksissa, joissa kyseinen valtio osoittaa selvästi, että sopimuspuolten yhteiset tavoitteet toteutuvat (ks. 24A.3.1 ja 24A.7 jakso).4) Myös muut liikennepolitiikkaa koskevat (9) sopimuspuolten yhteiset tavoitteet voidaan ottaa huomioon. Tällaisia ovat esimerkiksi sääntelyn luominen kestävälle liikkuvuudelle ja siihen liittyen lyhyen matkan merikuljetusten edistäminen ja niiden kaikkien mahdollisuuksien hyödyntäminen.24A.3 Verotukselliset ja sosiaaliset toimenpiteet kilpailukyvyn parantamiseksi24A.3.1 Varustamoiden verotuskohtelu1) ETA-valtiot ovat vastanneet tilanteestaan riippuen eri tavoin kansainväliseen kilpailuun vaikuttavien tekijöiden aiheuttamiin merenkulkualan vaikeuksiin. Toiset ovat voineet tukeutua yleisiin toimenpiteisiin, toiset taas ovat turvautuneet valtion tukeen.2) Monet kolmannet maat ovat kehittäneet merkittäviä alusrekistereitä, joiden tukena on usein toimiva kansainvälisten palveluiden infrastruktuuri, joka houkuttelee varustamoja huomattavasti Euroopan talousaluetta kevyemmällä verotuksella. Alhaiset verot ovat saaneet yritykset alustensa ulosliputtamisen lisäksi harkitsemaan myös koko yrityksen siirtämistä. On huomattava, että tällä hetkellä ei ole tehokkaita kansainvälisiä sääntöjä, joilla tällainen verokilpailu estettäisiin, ja vain vähän hallinnollisia, lainsäädännöllisiä tai teknisiä esteitä aluksen siirtämiselle ETA-valtion rekisteristä johonkin muuhun rekisteriin. ETA-valtioilla on siis yhteinen ongelma. Sellaisten olosuhteiden luominen, joissa oikeudenmukainen kilpailu mukavuuslippualusten kanssa on mahdollista, näyttää parhaalta ratkaisulta.3) Verotuksen yhdenmukaistaminen ei sellaisenaan ole ETA-sopimuksen tavoite. ETA-valtioiden väliseen, verotukseen perustuvaan kilpailuun on kuitenkin puututtava. ETA-valtioiden suhtautumisessa laivaliikenteen tukiin näyttää tapahtuvan lähenemistä. Alusten siirtäminen toisen ETA-valtion lipun alle on harvinaista. Meriliikenteen osalta verotukseen perustuvaa kilpailua on pääasiassa ETA-valtioiden ja kolmansien maiden välillä, sillä kolmansien maiden rekistereissä varustamot saavat Euroopan talousalueella tarjolla oleviin vaihtoehtoihin verrattuna huomattavia kustannussäästöjä. Lisäksi laivaliikenteen verotettavat voitot ovat viime vuosina pienentyneet, joten ETA-valtioissa noudatettavien verokantojen eroilla ei ole käytännössä ollut kovin suurta merkitystä varustamoille. Tästä on merkkinä myös se, että ETA-valtioissa rekisteröityjen alusten määrä on jatkuvasti vähentynyt, vaikka ETA-valtioiden varustamojen hallinnassa oleva osuus maailman laivaliikenteestä on pysynyt suhteellisen vakaana viime vuosikymmenen aikana.4) Tämän kehityksen muuttamiseksi monet ETA-valtiot ovat toteuttaneet erityistoimenpiteitä varustamoiden verotuskohtelun parantamiseksi. Esimerkiksi poistoja alusinvestoinneista on nopeutettu tai varustamoille on annettu oikeus siirtää alusten myynnistä saadut voittovarat verovapaasti varauksiin useiksi vuosiksi sillä ehdolla, että voittovarat investoidaan myöhemmin aluksiin.5) Näitä erityisesti laivaliikenteeseen sovellettavia verohelpotuksia pidetään valtion tukena. Valtion tukea on myös tietyissä ETA-valtioissa ja kolmansissa maissa noudatettu järjestelmä, jossa tavanomainen yritysverojärjestelmä on korvattu tonnistoverolla. Tonnistoverolla tarkoitetaan sitä, että varustamo maksaa veroa käytössään olevan tonniston perusteella. Yrityksen todelliset tulot, voitot tai tappiot eivät vaikuta tonnistoveroon.6) Tällaisten toimenpiteiden on todettu turvaavan merenkulun korkean tason työpaikkoja (merenkulun johtotehtävät ja siihen liittyvä toiminta, kuten vakuutukset, välitystoiminta ja rahoitus) maissa. Koska nämä toiminnot ovat tärkeitä sopimuspuolten talouden kannalta, tällaiset verotukseen liittyvät kannustimet voidaan yleisesti hyväksyä aikaisemmin esitettyjen tavoitteiden mukaisesti. Korkean tason työpaikkojen turvaaminen ja merenkulkualan kilpailukyvyn kohentaminen ETA-valtioissa verotuksellisten kannusteiden ja muiden koulutukseen ja turvallisuuden lisäämiseen liittyvien hankkeiden avulla helpottaa Euroopan laivaliikenteen kehittämistä maailmanmarkkinoilla.7) Valvontaviranomainen on tietoinen siitä, että varustamoiden tulot ovat nykyisin usein peräisin eri lippujen alla liikennöivien alusten toiminnasta. Varustamot voivat esimerkiksi käyttää muiden maiden lippujen alla liikennöiviä vuokra-aluksia tai käyttää yhteenliittymissä osakkuusaluksia. On myös todettu, että johdon ja oheistoimintojen siirtäminen maasta jatkuu, jos varustamo saa huomattavaa taloudellista etua siitä, että se pitää henkilöstöä eri paikoissa ja pitää erillistä kirjanpitoa ETA-valtioiden lipun alla saaduista tuloista ja muista tuloista. Näin on esimerkiksi siinä tapauksessa, että muualla kuin ETA-valtion lipun alla saaduista tuloista kerätään täysimääräinen yritysvero ETA-valtiossa, kun taas verokanta on alhainen muussa maassa, jos voidaan osoittaa johdon toimivan siellä.8) Meriliikenteelle myönnettävän valtion tuen tavoitteena on edistää ETA-valtioiden alusten kilpailukykyä maailman laivaliikenteen markkinoilla. Näin ollen verohelpotusjärjestelyissä on yleensä edellytettävä yhteyttä ETA-valtion lippuun. Tukia voidaan kuitenkin poikkeuksellisesti hyväksyä myös, jos ne koskevat ETA-valtion alueelle sijoittautuneen varustamon koko yritysverotuksen alaista laivastoa ja jos voidaan osoittaa, että kaikkien kyseisten alusten strateginen ja kaupallinen johtaminen tapahtuu ETA-valtion alueelta ja että kyseinen toiminta vaikuttaa merkittävästi Euroopan talousalueen taloudelliseen toimeliaisuuteen ja työllisyyteen. Tämän taloudellisen yhteyden osoittamiseksi kyseisen valtion on ilmoitettava tiedot ETA-valtioiden rekistereihin merkityistä omistuksessa olevista ja liikenteessä olevista aluksista, aluksilla ja maalla suoritettavissa tehtävissä työskentelevistä ETA-valtioiden kansalaisista ja käyttöomaisuusinvestoinneista. On korostettava, että tuen on oltava välttämätöntä kyseisten alusten strategisen ja kaupallisen johdon ETA-kotimaahan palauttamisen kannalta ja että järjestelyjen edunsaajien on oltava yritysverovelvollisia Euroopan talousalueella kyseisistä aluksista. Valvontaviranomainen pyytää myös todistamaan, että kaikki näistä toimenpiteistä etua saavien yritysten liikennöimät alukset ovat kansainvälisten ja ETA-tason turvallisuusstandardien mukaisia, myös alusten työolojen osalta.9) Jos verotusjärjestelyjä on edellä mainitun kaltaisessa poikkeustapauksessa hyväksytty, valvontaviranomainen edellyttää saavansa säännöllisesti tietoja toimenpiteen vaikutuksista (yhdessä mahdollisten muiden kyseisessä EFTA-valtiossa käytössä olevien valtion tukijärjestelyjen kanssa) EFTA-valtiosta liikennöitäviin Euroopan talousalueella rekisteröityihin aluksiin ja ETA-valtioiden merimiesten työllisyyteen. Valvontaviranomainen seuraa tiiviisti tilannetta, jotta kilpailu ei vääristyisi ETA-sopimuksen sopimuspuolten välisessä kaupassa.10) Kaikissa tapauksissa tukijärjestelyistä saatavalla edulla on helpotettava merenkulkualan kehitystä ja työllisyyttä yhteisten etujen mukaisesti. Edellä mainitut veroedut on siis rajoitettava koskemaan ainoastaan merenkulkua. Näin ollen, jos laivanvarustamo harjoittaa myös muuta kaupallista toimintaa, edellytetään selkeää kirjanpitoa, jotta estetään tuen "valuminen" toimintaan, joka ei liity merenkulkuun. Tämä lähestymistapa, jossa merenkulkualan verorasitus vastaisi muualla maailmassa sovellettavaa, lisäisi ETA-valtioiden merenkulkualan kilpailukykyä, mutta säilyttäisi EFTA-valtion tavanomaisen verotason muussa toiminnassa ja osakkeenomistajien ja johtajien henkilökohtaisen palkitsemisen.24A.3.2 Välilliset työvoimakustannukset1) Julkisiin toimiin tietyillä aloilla työvoimakustannusten alentamiseksi liittyy vaaroja, koska se voi haitata ETA-sopimuksen asianmukaista toimintaa ja olla näin vahingoksi Euroopan teollisuuden kilpailukyvylle ja pitkäaikaisten työpaikkojen synnylle (10). Tämän lähestymistavan vaikutukset ovat todennäköisesti erityisen kielteiset ylikapasiteetti- tai kriisialoilla (jotka on määritelty aloiksi, joilla ETA-valtioiden tuotteiden kysyntä polkee paikallaan tai laskee), herkillä aloilla (joilla ETA:n sisäinen kauppa ja kilpailu on merkittävää) ja kansainvälisen kilpailun aloilla.2) Meriliikennettä voidaan kuitenkin pitää erikoistapauksena (11). Vuoden 1989 suuntaviivoissaan komissio totesi, että yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää sosiaaliturvaa ja merimiesten tuloverotusta koskevaa tukea, jolla pyritään merimiesten sosiaaliturvaa alentamatta alentamaan kustannuksia, joita laivayhtiöille aiheutuu siitä, että niiden alukset on rekisteröity yhteisössä. Valvontaviranomaisen mielestä tämä näkemys on perusteltu myös ETA:n yhteydessä.3) Meriliikenne on ala, jolla on ylikapasiteettia maailmanlaajuisesti ja jolla kansainvälinen kilpailu on kovaa. Ylikapasiteetti- ja kriisialoilla todettu ongelma on kuitenkin se, että tuen myötä vaikeudet - ja työttömyysongelmat - voivat siirtyä kilpaileviin ETA-maihin, jotka eivät nauti samanlaisista eduista. Laadun kysyntä kasvaa meriliikenteessä ja markkinoilla arvioidaan olevan kasvumahdollisuuksia. Koulutetuista ja pätevistä merimiehistä on myös pulaa kaikkialla maailmassa. Näin ollen voidaan päätellä, että erityisesti ETA-valtioiden ammattitaitoisten merimiesten työllisyyttä edistävää tukea ei pitäisi rajoittaa. Varustamoiden yhteistyö linjaliikenteessä konferenssien ja yhteenliittymien ym. kautta sekä kolmansien maiden välillä suoritettavien massatavaran kuljetusten osuus kertoo siitä, että kilpailun painopiste on ETA:n ja ETA:n ulkopuolisten varustamoiden välillä. Matalapalkkamaiden ja ETA-valtioiden välinen palkkakustannusero on erittäin suuri ja uuden tuotantotekniikan, innovaatioiden, laadun ja koulutuksen yhdistämisellä voidaan parantaa kilpailukykyä ja työllisyyttä. Tämä pitää paikkansa useimmilla teollisuuden aloilla, mutta laivaliikenteeseen se ei päde 24.A.1 jaksossa esitetyistä syistä.4) Merenkulkualan tukitoimenpiteillä olisi näin ollen pyrittävä ensisijaisesti pienentämään ETA-maiden varustamoiden ja ETA-valtioiden merimiesten (ETA-valtiossa veroja ja/tai sosiaaliturvamaksuja maksavien) verotuksellisia ja muita kustannuksia ja rasituksia muualla maailmassa vallitsevalle tasolle. Toimenpiteillä olisi suoraan elvytettävä alan kehitystä ja työllisyyttä eikä annettava yleistä rahoitustukea.5) Tämän tavoitteen mukaisesti EFTA-valtioiden laivaliikenteelle olisi sallittava seuraavat työvoimakustannuksia koskevat toimet:- ETA-valtiossa rekisteröidyillä aluksilla työskentelevien ETA-valtioiden merimiesten sosiaaliturvamaksujen alentaminen- ETA-valtiossa rekisteröidyillä aluksilla työskentelevien ETA-valtioiden merimiesten tuloveron alentaminen.6) Näiden velvoitteiden poistaminen kokonaan voidaan sallia, jolloin EFTA-valtiot voivat saattaa välilliset työvoimakustannuksensa muualla maailmassa vallitsevalle tasolle, mikä usein merkitsee merimiesten vapautusta veroista ja sosiaaliturvamaksuista. Rahallista tukea ETA-valtioiden merimiesten nettopalkkoihin ei voida myöntää, koska se saattaisi vääristää ETA-valtioiden välisiä kilpailuedellytyksiä. Verorasituksen keventäminen ei poistaisi varustamon halua neuvotella sopivasta palkkapaketista mahdollisten miehistön jäsenten ja näitä edustavien työmarkkinajärjestöjen kanssa. Matalan palkkatason ETA-valtioiden merimiehillä olisi yhä kilpailuetu muiden korkeampien palkkaodotusten ETA-valtioiden merimiehiin nähden. ETA:n merimiehet ovat joka tapauksessa edelleen kalliimpia kuin halvimmat saatavilla olevat. Näin ollen tässä toimenpiteessä ei ole ylikompensoinnin vaaraa.7) Jotkut ETA-valtiot eivät sisäisistä syistä halua soveltaa edellä mainittuja alempia veroja ja maksuja, mutta ne voivat sen sijaan palauttaa varustamoille joko kokonaan tai osittain näistä aiheutuvat kustannukset. Järjestelyn voidaan yleisesti ottaen katsoa vastaavan edellä kuvattua alennusjärjestelyä, jos kyseisiin veroihin ja maksuihin on olemassa selvä yhteys, ylikompensointia ei tapahdu ja järjestelmä on selkeä eikä sitä voida käyttää väärin.24A.4 Miehistön vaihto1) Miehistön vaihtoon tarkoitettu tuki on erillinen toimenpide, joka saattaa olla sopimuspuolten yhteisen edun mukaista. Tällaisella tuella pyritään alentamaan ETA:n merimiesten palkkaamisesta aiheutuvia kustannuksia, erityisesti kaukaisilla vesillä liikennöivillä aluksilla. Vaikka komission vuoden 1989 suuntaviivoissa tällainen tuki rajattiin 50 prosenttiin näistä syistä kertyvistä kokonaiskustannuksista, näiden sääntöjen uusi suhtautumistapa valtion tuen tason rajoittamiseen (vrt. 24A.10 jakso) merkitsee sitä, että ei ole tarpeen rajoittaa tämän toimenpiteen käyttöä. Tukea voidaan näin ollen myöntää ETA-valtioiden rekistereihin merkityillä aluksilla työskentelevien ETA:n merimiesten kotimaahan palaamisesta aiheutuvien kustannusten maksamista tai korvaamista varten.24A.5 Investointituki1) Tällä hetkellä jotkut ETA-valtiot myöntävät tukea ainoastaan uusille aluksille, jotkut myös tietyntyyppisten käytettyjen alusten hankkimiseen tai olemassa olevien alusten muuntamiseen tai uudistamiseen. Tällaiset järjestelyt ovat olleet omiaan luomaan tai ylläpitämään ylikapasiteettia, mikä on johtanut rahtimaksujen alenemiseen. Tämä taas on saanut ETA:n liikenteenharjoittajat leikkaamaan kustannuksia monissa tapauksissa ulosliputtamalla. Järjestelmä on myös saanut varustamot joissakin tapauksissa tekemään alusten osto- ja myyntipäätöksiä pikemminkin verotuksellisista kuin taloudellisista syistä.2) Tuet kaluston uusimiseen eivät ole tavallisia muiden liikennemuotojen yhteydessä (maantiekuljetukset, lentoliikenne). Koska tuet voivat vääristää kilpailua, tällaisten järjestelyjen hyväksyminen on harvoin perusteltua, paitsi jos ne ovat osa laivaston kokonaiskapasiteetin vähentämiseen johtavaa rakenneuudistusta.3) Uusille aluksille myönnettävän investointituen on oltava ETA-sopimuksen liitteessä XV olevassa 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun laivanrakennukselle myönnettävää tukea koskevan säädöksen (ks. edellä 24A.2.1 jakson (2) kohta) tai sen mahdollisesti korvaavan muun ETA-lainsäädännön mukaista.4) Näitä sääntöjä noudattaen voidaan merten turvallisuutta koskevien tavoitteiden mukaisesti kuitenkin myöntää muuta investointitukea määrätyissä olosuhteissa laitteiden parantamiseksi ETA-valtioiden rekistereihin merkityillä aluksilla tai turvallisten ja vähemmän saastuttavien alusten käytön edistämiseksi esimerkiksi kannustamalla ETA-valtioissa rekisteröityjen alusten kohentamista siten, että ne ylittävät kansainvälisten sopimusten mukaiset pakolliset turvallisuusstandardit ja ympäristönormit. Tällä tavoin valmistauduttaisiin korkeampiin standardeihin, joista on sovittu, ja parannettaisiin turvallisuuden ja ympäristönäkökohtien huomioon ottamista. Tällaisen tuen on oltava edellä 24A.2.1 jakson (2) kohdassa tarkoitettujen laivanrakennussäännösten mukaista, jos niitä sovelletaan.5) Koska laivanvarustus on luonteeltaan hyvin liikkuvaa, tietylle alueelle investoiville epäedullisten alueiden varustamoille usein investointitukena myönnettävä alueellinen tuki voidaan sallia ainoastaan, jos on varmaa, että kyseiselle alueelle koituu hyötyä kohtuullisen ajan. Näin olisi esimerkiksi, jos investointi liittyy tiettyyn tarkoitukseen käytettävien varastojen rakentamiseen tai kiinteiden uudelleenlaivauslaitteiden ostoon. Epäedullisten alueiden varustamoille voidaan siis myöntää investointitukea ainoastaan, jos se on aluetukea koskevien sääntöjen mukaista (ks. 24A.6 jakso jäljempänä).24A.6 Aluetuki 61 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan perusteella1) Valvontaviranomainen soveltaa alueellisten tukijärjestelyiden yhteydessä niitä yleissääntöjä, jotka on esitetty näiden suuntaviivojen VI osassa (alueellista tukea koskevat säännöt) tai siihen myöhemmin tehtävissä muutoksissa.24A.7 Koulutus1) Valtion tukemia merimiesten koulutusohjelmia ei ole useinkaan pidetty valtion tukena, koska ne ovat olleet yleisluonteisia (ammattikoulutusta tai yliopistotason koulutusta). Näin ollen niitä ei tarvitse ilmoittaa valvontaviranomaiselle tutkittavaksi.2) Jos ohjelmaan kuitenkin voidaan katsoa sisältyvän valtion tukea, on siitä ilmoitettava. Näin voi olla esimerkiksi, jos tietty tukijärjestely liittyy nimenomaan aluksella tapahtuvaan koulutukseen, ja koulutuslaitos, opiskelija, merimies tai varustamo saa valtiolta taloudellista tukea. Koulutukseen tarkoitettu valtion tuki hyväksytään, jos tuki on valvontaviranomaisen yleisten arviointiperusteiden mukainen (esim. suhteellisuus, syrjimättömyys ja avoimuus sekä mahdollisesti koulutuksen toteuttaminen ETA-valtiossa rekisteröidyillä aluksilla). Muilla aluksilla tapahtuvaa koulutusta voidaan tukea poikkeuksellisesti, jos se voidaan objektiivisesti perustella esimerkiksi sillä, että koulutus ei ole mahdollista ETA-valtioon rekisteröidyillä aluksilla.3) Jos aluksella tapahtuvaan koulutukseen annetaan taloudellista tukea, koulutettava ei periaatteessa saa olla miehistön vakituinen, vaan ylimääräinen jäsen. Tällä säännöksellä halutaan varmistaa, että tavanomaisissa miehistön tehtävissä toimiville merimiehille ei voida maksaa nettopalkkatukea.4) Merenkulun asiantuntemuksen ja Euroopan talousalueen merenkulkualan kilpailuedun turvaamiseksi ja kehittämiseksi tarvitaan lisää laaja-alaista tutkimus- ja kehitystyötä, jossa keskitytään laatuun, tuottavuuteen, turvallisuuteen ja ympäristönsuojeluun. Tällaisiin hankkeisiin voidaan myöntää valtion tukea ETA-sopimuksessa asetetuissa rajoissa (12).24A.8 Tuki rakenneuudistukseen (sekä yksityistämiseen)1) Vaikka vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää tukea koskevia sääntöjä (13) sovelletaan liikenteeseen ainoastaan siten, että alan erityisluonne otetaan huomioon, valvontaviranomainen soveltaa kyseisiä suuntaviivoja käsitellessään varustamoille myönnettävää rakenneuudistustukea.24A.9 Julkisen palvelun velvoitteet ja sopimukset1) Suoraa tukea, joka on tarkoitettu liiketappioiden kattamiseen, ei yleensä pidetä ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvana. Julkisen palvelun velvoitteisiin myönnettävä tuki voidaan kuitenkin periaatteessa hyväksyä. Julkisen palvelun velvoite määritellään seuraavasti: liikenteenharjoittajan velvoite huolehtia palvelun tarjoamisesta siten, että se täyttää jatkuvuutta, säännöllisyyttä, kapasiteettia ja hinnoittelua koskevat sovitut standardit, joita liikenteenharjoittaja ei noudattaisi, jos se ottaisi huomioon yksinomaan taloudellisen etunsa.2) Jos markkinavoimat eivät takaa riittävää palvelutasoa, julkisen palvelun velvoite voidaan asettaa ETA-valtioiden syrjäisten alueiden satamien vuoroliikenteelle tai harvakseltaan liikennöidyille reiteille, joita pidetään elintärkeinä kyseisen alueen talouskehitykselle.3) Valvontaviranomaisen arvioidessa julkisen palvelun velvoitteisiin liittyviä sopimuksia sen käytäntönä on yleensä, että tiettyjen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä suoranaisesti johtuvien liiketappioiden korvaamista ei pidetä ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtion tukena. Näin ollen siitä ei tarvitse valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 3 kohdan nojalla ilmoittaa, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:- jotta julkisen palvelun sopimukset olisivat ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvia eikä niissä olisi kyse valtion tuesta, valvontaviranomainen edellyttää julkisten tarjouskilpailujen järjestämistä, koska järjestelyjen valmistelun ja täytäntöönpanon on oltava avointa ja kilpailun mahdollistavaa;- tarjouskilpailuilmoitukselle on annettava riittävästi julkisuutta, ja kaikki palvelun vuoroväliä, kapasiteettia, hintoja, vaadittavia standardeja jne. koskevat edellytykset on ilmoitettava selkeästi ja avoimesti, jotta kaikilla ETA-valtioiden liikenteenharjoittajilla, joilla (ETA:n lainsäädännön mukaan) on oikeus päästä reitille, olisi yhtäläiset mahdollisuudet tarjouksen tekemiseen;- EFTA-valtio voi tämän jälkeen tehdä sopimuksen valitsemansa tarjoajan (yleensä halvin tarjous, perustelluissa poikkeustapauksissa joku muu) kanssa ja korvata liikenteenharjoittajalle palvelun tarjoamisesta aiheutuvat ylimääräiset kustannukset. Korvauksen olisi oltava suoraan verrannollinen laskettuun tappioon, jota liikenteenharjoittajalle aiheutuu palvelun tarjoamisesta. Kustakin tällaisesta palvelusta on pidettävä erikseen kirjaa, jotta voidaan osoittaa, että ylikompensointia tai tukien siirtymistä toiseen tarkoitukseen ei tapahdu ja että järjestelmää ei voida käyttää tehottomien johtamis- ja toimintatapojen tukemiseen. Kun EFTA-valtio myöntää tukea tältä pohjalta ja tuki on rajattu ylimääräisten kustannusten korvaamiseen (ja kohtuulliseen tuottoon pääoman sitomisesta), järjestelyn ei katsota olevan valtion tukea.4) Julkisen palvelun sopimusten kesto olisi rajoitettava kohtuulliseen, ei liian pitkään, aikaan (tavallisesti noin viisi vuotta), koska huomattavasti pitempiaikaisissa sopimuksissa on vaarana (yksityisen) monopolin syntyminen. Sopimuksen päätyttyä on järjestettävä uusi tarjouskilpailu edellä kuvattua menettelyä noudattaen.5) Reitillä liikennöinti voidaan rajoittaa yhteen liikenteenharjoittajaan ainoastaan, jos julkisen palvelun sopimus on tehty edellä kuvattua menettelyä noudattaen eikä ole kilpailijaa, joka tarjoaisi tai olisi ilmaissut aikomuksensa tarjota vuoroliikenteen palveluja reitillä. Rajoitusten tai yksinoikeuden ehtojen on joka tapauksessa oltava sopusoinnussa ETA-sopimuksen 59 artiklan määräysten kanssa.6) Jos on todisteita siitä, että EFTA-valtio ei ole valinnut halvinta tarjousta, tai on esitetty valituksia epäoikeudenmukaisuudesta tarjousmenettelyssä, valvontaviranomainen pyytää tietoja selvittääkseen, onko kyse valtion tuesta. Jos tukea on myönnetty valvonta- ja tuomioistuinsopimuksessa määrättyä menettelyä rikkoen, valvontaviranomainen voi määrätä tuen maksamisen lykkäämisestä toistaiseksi ja käynnistää tarvittaessa valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn.7) Vaikka EFTA-valtioiden on syytä noudattaa edellä esitettyjä menettelyjä mahdollisimman suuressa määrin, poikkeukset voivat olla paikallaan esimerkiksi saarten välisessä säännöllisessä lauttaliikenteessä. Tällöin toimenpiteistä on ilmoitettava ja ne arvioidaan yleisten valtion tukea koskevien sääntöjen perusteella. Arvioidessaan tukea ETA-sopimuksen kannalta valvontaviranomainen selvittää, aiheuttaako tuki huomattavaa liikenteen siirtymistä toisaalle tai onko siinä kyse ylikompensoinnista, jolloin kyseinen liikenteenharjoittaja voisi siirtää tukea toimintaan, jossa se kilpailee muiden ETA-valtioiden liikenteenharjoittajien kanssa.24A.10 Tuen enimmäismäärä1) Kuten edellä on todettu, jotkut ETA-valtiot tukevat merenkulkualaa verohelpotuksin, kun taas toiset ETA-valtiot maksavat mieluummin suoraa tukea esimerkiksi palauttamalla merimiesten tuloveron. Koska ETA-valtioiden verojärjestelmiä ei ole yhdenmukaistettu, nämä kaksi mahollisuutta on säilytettävä. Näitä keinoja voidaan tietenkin joissakin tapauksissa käyttää myös yhdessä. Tällöin vaarana on kuitenkin tuen kasautuminen niin suureksi, että se ei ole enää suhteessa sopimuspuolten yhteisiin tavoitteisiin ja seurauksena voi olla tukiin perustuva kilpailu ETA-valtioiden välillä.2) Merimiesten verotuksen ja sosiaalimaksujen sekä laivaliikenteen yritysveron poistaminen kokonaan on suurin mahdollinen sallittavan tuen taso. Kilpailun vääristymisen välttämiseksi muista tukijärjestelmistä ei saa olla tätä suurempaa hyötyä. Vaikka kaikki EFTA-valtioiden ilmoittamat tukijärjestelyt tutkitaan erikseen, edellä esitettyjen 24A.3 ja 24A.6 jaksojen mukaisesti suorien avustusten muodossa myönnettävän tuen kokonaismäärä ei saa ylittää laivaliikenteestä ja merimiehiltä kerättävien verojen ja sosiaalimaksujen kokonaismäärää. Jos kokonaismäärä ylittyisi, sen katsotaan vaikuttavan kaupankäynnin edellytyksiin ETA-sopimuksen määräysten vastaisella tavalla, koska tuki olisi tavoitteeseensa nähden suhteeton.24A.11 Lopuksi1) Näiden sääntöjen täytäntöönpano edellyttää sekä kansallisilta viranomaisilta että EFTAn valvontaviranomaiselta kuria ja järjestystä erityisesti virallisen ilmoitusvelvollisuuden ja aikarajojen noudattamisen suhteen. Tukitoimenpiteiden tutkimisen jouduttamiseksi EFTA-valtioita kehotetaan ilmoittamaan valvontaviranomaiselle ehdotuksista tukitoimenpiteiksi jo niiden suunnitteluvaiheessa ja annettava kaikki niiden arvioinnissa tarvittava tieto valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Valvontaviranomainen katsoo EFTA-valtion laiminlyöneen muotovelvoitteensa, jos tukitoimenpide, josta ei ole ilmoitettu valvontaviranomaiselle ja jota tämä ei ole hyväksynyt, on toteutettu joko kansallisen lain nojalla tai antamalla taloudellinen sitoumus mahdollisille edunsaajille.2) Valvontaviranomainen käyttää kaikkia käytössään olevia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että EFTA-valtiot täyttävät niille valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 3 kohdan nojalla kuuluvat velvollisuudet, vrt. näiden suuntaviivojen 6 luku (Prosessuaalisin perustein luvaton tuki).3) EFTAn valvontaviranomainen ja komissio pyrkivät meriliikenteen valtion tukea koskevien yhteisön suuntaviivojen mukaisesti huolehtimaan siitä, että ETA-valtioiden kansalaisilla ja yrityksillä on syrjimätön pääsy laitoksiin, tuotteisiin ja palveluihin toisessa ETA-valtiossa (14). Tätä periaatetta on sovellettu siitä lähtien, kun yhteisöjen tuomioistuin antoi asiassa Factortame vuonna 1991 tuomion (asia C-221/89, the Queen v. Secretary of State for Transport, ex parte: Factortame Ltd ym., tuomio 25.7.1991) (15), joka koski sijoittautumista merkinnällä alusrekisteriin. Rajoittamatta ETA-sopimuksen liitteessä XII olevassa 1 kohdassa tarkoitetun säädöksen erityisten mukautusten g) ja h) määräysten soveltamista (neuvoston direktiivi 88/361/ETY perustamissopimuksen 67 artiklan täytäntöönpanosta), valvontaviranomainen katsoo saman periaatteen olevan ETA-sopimuksen 6 artiklan mukaisesti sovellettavissa myös ETA-sopimuksen yhteydessä. Valtion tuki ei saa myöskään ilmentää syrjintää kansallisuuden perusteella ETA-valtioon sijoittautuneiden yritysten välillä.4) EFTAn valvontaviranomainen seuraa tiiviisti tukijärjestelyiden vaikutuksia varmistaakseen, että kilpailu ei vääristy ETA-sopimuksen sopimuspuolten välisessä kaupankäynnissä ja että ne palvelevat niiden yhteisiä tavoitteita.5) Näitä suuntaviivoja sovelletaan siitä päivästä, jona EFTAn valvontaviranomainen hyväksyy ne. ETA-sopimuksen voimaantulohetkellä 1 päivänä tammikuuta 1994 voimassa olleita järjestelmiä ja järjestelmiä, jotka valvontaviranomainen on sen jälkeen hyväksynyt, tarkistetaan valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 1 kohdan mukaisesti.(1) Tämä luku vastaa EY:n komission 6 päivänä toukokuuta 1997 hyväksymiä yhteisön suuntaviivoja meriliikenteen valtion tuelle (EYVL C 205, 5.7.1997).(2) Havainto perustuu muun muassa 24 päivänä lokakuuta 1996 päivättyihin EFTA-valtioiden pysyvän komitean tekemiin komission tiedonantoa "Uusi merenkulun strategia" koskeviin huomautuksiin.(3) Vuoden 1986 paketti (EYVL L 378, 31.12.1986, s. 1, 4, 14 ja 21) koostuu neljästä asetuksesta:- palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta jäsenvaltioiden väliseen meriliikenteeseen sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliseen meriliikenteeseen annettu asetus (ETY) N:o 4055/86, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o 3573/90 (EYVL L 353, 17.12.1990, s. 16)- perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan soveltamisesta meriliikenteeseen annettu asetus (ETY) N:o 4056/86- kohtuuttomasta hinnoittelusta meriliikenteessä annettu asetus (ETY) N:o 4057/86- yhteensovitetusta toiminnasta vapaan valtameriliikenteeseen pääsyn turvaamiseksi annettu asetus (ETY) N:o 4058/86.(4) Neuvoston asetusta (ETY) N:o 3577/92 palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteeseen jäsenvaltioissa (meriliikenteen kabotaasi) ei ole tätä asiakirjaa laadittaessa vielä sisällytetty ETA-sopimukseen, mutta asia on ollut ETA:n sekakomitean esityslistalla jo pitkään.(5) Havaitessaan EY-lippujen kilpailukyvyn heikentymisen komissio ehdotti vuonna 1989 joitakin toimenpiteitä, kuten yhteisön alusrekisteriä (EUROS). Rekisterin oli tarkoitus toimia jäsenvaltioiden varsinaisten kansallisten rekisterien yhteydessä ja taata varustamoille valtion tukea vastapalveluksena siitä, että ne sitoutuvat palkkaamaan miehistöön yhteisön kansalaisia. Neuvosto ei kuitenkaan lopulta hyväksynyt EUROSia.(6) Neuvoston direktiivi 90/684/ETY laivanrakennukselle myönnettävästä tuesta (EYVL L 380, 31.12.1990), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/73/EY (EYVL L 351, 31.12.1994), ja jonka voimassaoloa on pidennetty neuvoston asetuksella (EY) N:o 3094/95 (EYVL L 332, 30.12.1995) ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1904/96 (EYVL L 251, 3.10.1996). Säädöstä on mukautettu ETA-sopimusta varten ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 21/95 (EYVL L 158, 8.7.1995; EYVL:n ETA-täydennysosa N:o 25, 8.7.1995), päätöksellä N:o 16/96 (EYVL L 124, 23.5.1996; EYVL:n ETA-täydennysosa N:o 22, 23.5.1996) ja N:o 58/96 (EYVL L 182, 10.7.1997; EYVL:n ETA-täydennysosa N:o 29, 10.7.1997).(7) Katso näiden suuntaviivojen 19 ja 20 luku.(8) Ks. ETA-valtioiden rekistereiden määritelmän osalta näiden suuntaviivojen liite VIII.(9) Komission valkoinen kirja: Yhteisen liikennepolitiikan tuleva kehitys, KOM(92) 494 lopull.(10) Asiaa käsiteltiin komission tiedonannossa valtion tukien valvonnasta ja työvoimakustannusten alentamisesta (EYVL C 1, 3.1.1997). Tätä tiedonantoa ei ole sisällytetty näihin valtion tukea koskeviin EFTAn valvontaviranomaisen suuntaviivoihin.(11) Hyväksyessään meriliikennealan tukea koskevat ensimmäiset suuntaviivat vuonna 1989 komissio myönsi alan erikoisaseman tässä suhteessa.(12) Ks. näiden suuntaviivojen 14 luku (Tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävä tuki) ja 15 luku (Ympäristötuki).(13) Ks. näiden suuntaviivojen 16 luku.(14) Kuten edellä 24A.1.2 jakson 3 kohdan alaviitteessä mainitaan, neuvoston asetusta (ETY) N:o 3577/92 (meriliikenteen kabotaasi) ei ole kuitenkaan vielä sisällytetty ETA-sopimukseen.(15) Kok. 1991, s. I-3905."."LIITE VIIIETA-VALTIOIDEN REKISTEREIDEN MÄÄRITELMÄ MERILIIKENTEEN TUKEA KOSKEVISSA 24A LUVUSSA ESITETYISSÄ SÄÄNNÖISSÄ`ETA-valtioiden rekistereillä` tarkoitetaan EY:n jäsenvaltion tai ETA-sopimuksen sopimuspuolena olevan EFTA-valtion lainsäädännön alaisia rekistereitä, joita sovelletaan Euroopan yhteisöön tai EFTA-valtioon kuuluvilla alueilla.1. Kaikki ETA-valtioiden varsinaiset rekisterit ovat ETA-valtioiden rekisterejä.2. Lisäksi seuraavat ETA-valtioissa pidettävät ja niiden lainsäädännön alaiset rekisterit ovat ETA-valtioiden rekisterejä:- Tanskan kansainvälinen alusrekisteri (DIS)- Saksan kansainvälinen alusrekisteri (ISR)- Madeiran kansainvälinen alusrekisteri (MAR)- Kanariansaarten rekisteri- Norjan kansainvälinen alusrekisteri (NIS).3. Muita rekisterejä ei pidetä ETA-valtioiden rekistereinä, vaikka ne käytännössä olisivat kyseisessä ETA-valtiossa sijaitsevien varustamoiden ensisijainen vaihtoehto. Näin on, koska rekisterejä pidetään sellaisilla alueilla ja ne ovat sellaisten alueiden lainsäädännön alaisia, joilla EY:n perustamissopimusta ja sen vuoksi ETA-sopimusta tai merkittäviä osia niistä ei sovelleta. Näin ollen seuraavat rekisterit eivät ole ETA-valtioiden rekisterejä:- Kerguelenin rekisteri (EY:n perustamissopimusta ei sovelleta tähän alueeseen)- Alankomaiden Antillien rekisteri (alue on assosioitunut Euroopan yhteisöön; ainoastaan EY:n perustamissopimuksen IV osaa sovelletaan siihen. Alueella on oma verojärjestelmä)- Mansaaren rekisteri (ainoastaan tiettyjä EY:n perustamissopimuksen osia sovelletaan alueeseen - ks. EY:n perustamissopimuksen 227 artiklan 5 kohdan c alakohta. Mansaaren parlamentilla on yksinomainen oikeus säätää lakeja veroasioissa)- Bermudan ja Caymanin rekisteri (saaret ovat osa Euroopan yhteisöön assosioituneita alueita; ainoastaan EY:n perustamissopimuksen IV osaa sovelletaan niihin. Ne ovat verotuksellisesti itsenäisiä).4. Gibraltarin osalta EY:n perustamissopimusta sovelletaan täysimääräisesti ja, vaikka aluetta ei pidetä Yhdistyneen kuningaskunnan osana, Gibraltarin rekisteriä pidetään näiden suuntaviivojen 24A luvun säännöissä ETA-valtioiden rekisterinä."Tehty Brysselissä 16 päivänä heinäkuuta 1997.EFTAn valvontaviranomaisen puolestaHannes HAFSTEINVäliaikainen puheenjohtaja(1) EYVL N:o L 231, 3.9.1994, s. 1; EYVL:n ETA-täydennysosa N:o 32, 3.9.1994.(2) Jäljempänä `valtion tuen suuntaviivat`.(3) EYVL N:o L 42, 13.2.1997, s. 33; EYVL:n ETA-täydennysosa N:o 7, 13.2.1997.


Avis juridique important

|

41998D0472

98/472/EY, EHTY, Euratom: Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätös, tehty 8 päivänä heinäkuuta 1998, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen jäsenen nimittämisestä

Virallinen lehti nro L 209 , 25/07/1998 s. 0052 - 0053

EUROOPAN YHTEISÖJEN JÄSENVALTIOIDEN HALLITUSTEN EDUSTAJIEN PÄÄTÖS,tehty 8 päivänä heinäkuuta 1998,ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen jäsenen nimittämisestä (98/472/EY, EHTY, Euratom) EUROOPAN YHTEISÖJEN JÄSENVALTIOIDEN HALLITUSTEN EDUSTAJAT, jotkaottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 168 a artiklan,ottavat huomioon Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 32 d artiklan,ottavat huomioon Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 140 a artiklan,ottavat huomioon neuvoston 24 päivänä lokakuuta 1988 tekemän päätöksen 88/591/EHTY, ETY, Euratom, Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustamisesta (1),sekä katsoo, ettäseuraavien tuomioistuimen jäsenten toimikausi päättyy 31 päivänä elokuuta 1998: Josef Azizi, Cornelis Paulus Briet, Marc Jaeger, Andreas Kalogeropoulos, Koenraad Lenaerts, Rui Manuel Gens De Moura Ramos, Virpi Tiili ja Bo Vesterdorf,seitsemän tuomioistuimen jäsentä on nimitetty 27 päivänä toukokuuta 1998 tehdyllä jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätöksellä, jakahdeksas tuomioistuimen jäsen olisi nimitettävä, jotta se määrä tuomioistuimen jäseniä, joiden toimikaudesta on määrättävä uudelleen, olisi täysilukuinen,OVAT PÄÄTTÄNEET SEURAAVAA:1 artikla A.W.H. Meij nimitetään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomariksi 1 päivänä syyskuuta 1998 alkavaksi ja 31 päivänä elokuuta 2004 päättyväksi toimikaudeksi.2 artikla Tämä päätös julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.Tehty Brysselissä 8 päivänä heinäkuuta 1998.PuheenjohtajaM. SCHEICH(1) EYVL L 319, 25.11.1998, s. 1. Oikaistu toisinto EYVL:ssä C 215, 21.8.1989, s. 1. Päätös sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna uusien jäsenvaltioiden Euroopan unioniin liittymistä koskevien asiakirjojen tarkistamisesta tehdyllä päätöksellä 95/1/EY, Euratom, EHTY (EYVL L 1, 1.1.1995, s. 1).


title: Neuvoston päätös (YUTP) 2015/332, annettu 2 päivänä maaliskuuta 2015 , Etelä-Kaukasiaan ja Georgian kriisiä varten nimitetyn Euroopan unionin erityisedustajan toimeksiannon jatkamisesta

text:
               3.3.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 58/70

         NEUVOSTON PÄÄTÖS (YUTP) 2015/332,
   annettu 2 päivänä maaliskuuta 2015,
   Etelä-Kaukasiaan ja Georgian kriisiä varten nimitetyn Euroopan unionin erityisedustajan toimeksiannon jatkamisesta
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 33 artiklan ja 31 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan ehdotuksen,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Neuvosto hyväksyi 8 päivänä heinäkuuta 2014 päätöksen 2014/438/YUTP (1), jolla Herbert SALBER nimitettiin Euroopan unionin erityisedustajaksi, jäljempänä ’erityisedustaja’, Etelä-Kaukasiaan ja Georgian kriisiä varten. Erityisedustajan toimeksianto päättyy 28 päivänä helmikuuta 2015.

               (2)

               Erityisedustajan toimeksiantoa olisi jatkettava kahdeksalla kuukaudella.

               (3)

               Euroopan unionin erityisedustaja toteuttaa toimeksiantonsa olosuhteissa, jotka voivat huonontua ja jotka saattavat haitata Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 21 artiklassa määriteltyjen unionin ulkoisen toiminnan tavoitteiden saavuttamista,

         ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
   1 artikla
   Euroopan unionin erityisedustaja
   Jatketaan Herbert SALBERin toimeksiantoa Etelä-Kaukasiaan ja Georgian kriisiä varten nimitettynä erityisedustajana 31 päivään lokakuuta 2015 asti. Neuvosto voi poliittisten ja turvallisuusasioiden komitean (PTK) arvion perusteella ja unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan, jäljempänä ’korkea edustaja’, ehdotuksesta päättää, että erityisedustajan toimeksianto päätetään aikaisemmin.
   2 artikla
   Poliittiset tavoitteet
   Erityisedustajan toimeksiannon perustana ovat Etelä-Kaukasiaa koskevat unionin politiikan tavoitteet, mukaan lukien ne tavoitteet, jotka on vahvistettu Brysselissä 1 päivänä syyskuuta 2008 pidetyn Eurooppa-neuvoston ylimääräisen kokouksen päätelmissä sekä 15 päivänä syyskuuta 2008 ja 27 päivänä helmikuuta 2012 annetuissa neuvoston päätelmissä. Näihin tavoitteisiin kuuluvat:

               a)

               olemassa olevien järjestelmien, Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö (Etyj) sekä sen asettama Minskin ryhmä mukaan lukien, mukaisesti konfliktien estäminen alueella, osallistuminen alueen konfliktien, muun muassa Georgian kriisin ja Vuoristo-Karabahin konfliktin, rauhanomaiseen ratkaisuun edistämällä pakolaisten ja kotimaassaan siirtymään joutuneiden henkilöiden paluuta ja muilla asianmukaisilla keinoilla, sekä tällaisen ratkaisun täytäntöönpanon tukeminen kansainvälisen oikeuden periaatteiden mukaisesti;

               b)

               rakentavien suhteiden ylläpitäminen alueen keskeisiin toimijoihin;

               c)

               Armenian, Azerbaidžanin ja Georgian sekä tarvittaessa niiden naapurimaiden välisen läheisemmän yhteistyön rohkaiseminen ja tukeminen;

               d)

               unionin tehokkuuden ja näkyvyyden lisääminen alueella.

         3 artikla
   Toimeksianto
   Näiden poliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi erityisedustajan toimeksiantona on

               a)

               kehittää yhteyksiä alueen hallituksiin, parlamentteihin, muihin keskeisiin poliittisiin toimijoihin, oikeuslaitokseen ja kansalaisyhteiskuntaan;

               b)

               rohkaista alueen maita yhteistyöhön yhteistä etua koskevissa alueellisissa kysymyksissä, joita ovat muun ohessa yhteiset turvallisuusuhat sekä terrorismin, laittoman kaupan ja järjestäytyneen rikollisuuden torjunta;

               c)

               osallistua konfliktien rauhanomaiseen ratkaisuun kansainvälisen oikeuden periaatteiden mukaisesti ja helpottaa tällaisen ratkaisun täytäntöönpanoa tiiviissä yhteistyössä Yhdistyneiden kansakuntien sekä Etyjin ja sen asettaman Minskin ryhmän kanssa;

               d)

               Georgian kriisin osalta

                           i)

                           olla mukana valmistelemassa 12 päivänä elokuuta 2008 tehdyn sopimuksen 6 kohdan nojalla järjestettäviä kansainvälisiä neuvotteluja (’Geneven kansainväliset neuvottelut’) sekä sen 8 päivänä syyskuuta 2008 sovittuja täytäntöönpanotoimenpiteitä, jotka koskevat muun muassa alueen turvallisuuteen ja vakauteen liittyviä yksityiskohtia, kysymystä pakolaisista ja kotimaassaan siirtymään joutuneista henkilöistä kansainvälisesti tunnustettujen periaatteiden nojalla sekä muita osapuolten yhdessä päättämiä aiheita,

                           ii)

                           osallistua unionin kannan määrittämiseen ja esittää kyseinen kanta erityisedustajan tasolla i alakohdassa tarkoitetuissa neuvotteluissa, ja

                           iii)

                           helpottaa 12 päivänä elokuuta 2008 tehdyn sopimuksen ja sen 8 päivänä syyskuuta 2008 sovittujen täytäntöönpanotoimien täytäntöönpanoa;

               e)

               helpottaa luottamusta lisäävien toimenpiteiden kehittämistä ja täytäntöönpanoa;

               f)

               avustaa tarvittaessa konfliktin mahdollisen ratkaisun täytäntöönpanoon liittyvien unionin toimien valmistelussa;

               g)

               vahvistaa unionin vuoropuhelua alueen keskeisten toimijoiden kanssa;

               h)

               avustaa unionia Etelä-Kaukasiaa koskevan kokonaisvaltaisen politiikan kehittämisessä edelleen;

               i)

               tässä artiklassa säädettyjen toimien puitteissa vaikuttaa osaltaan unionin ihmisoikeuspolitiikan ja ihmisoikeuksia koskevien unionin suuntaviivojen täytäntöönpanoon erityisesti konfliktialueilla olevien lasten ja naisten osalta etenkin seuraamalla ja käsittelemällä tähän liittyviä tapahtumia.

         4 artikla
   Toimeksiannon toteuttaminen
   1.   Erityisedustaja vastaa toimeksiannon toteuttamisesta korkean edustajan alaisuudessa.
   2.   PTK ylläpitää erityisiä suhteita erityisedustajaan ja toimii tämän ensisijaisena yhteyspisteenä neuvostoon. PTK huolehtii erityisedustajan strategisesta ja poliittisesta ohjauksesta tämän toimeksiannon puitteissa sanotun kuitenkaan rajoittamatta korkean edustajan toimivaltaa.
   3.   Erityisedustaja sovittaa toimensa tiiviisti yhteen Euroopan ulkosuhdehallinnon ja sen asiaankuuluvien yksiköiden kanssa.
   5 artikla
   Rahoitus
   1.   Erityisedustajan toimeksiantoon liittyviin menoihin tarkoitettu rahoitusohje on 1 päivänä maaliskuuta 2015 alkavana ja 31 päivänä lokakuuta 2015 päättyvänä kautena 1 350 000 euroa.
   2.   Menoja hallinnoidaan unionin yleiseen talousarvioon sovellettavien menettelyjen ja sääntöjen mukaisesti.
   3.   Erityisedustajan ja komission välillä tehdään sopimus menojen hallinnoinnista. Erityisedustaja on tilivelvollinen komissiolle kaikista menoista.
   6 artikla
   Avustajaryhmän perustaminen ja kokoonpano
   1.   Erityisedustaja vastaa toimeksiantonsa ja siihen varattujen käytettävissä olevien taloudellisten resurssien asettamissa rajoissa avustajaryhmän perustamisesta. Avustajaryhmällä on oltava asiantuntemusta toimeksiantoon kuuluvista poliittisista erityiskysymyksistä. Erityisedustajan on viipymättä ilmoitettava neuvostolle ja komissiolle avustajaryhmän kulloinenkin kokoonpano.
   2.   Jäsenvaltiot, unionin toimielimet ja Euroopan ulkosuhdehallinto voivat esittää, että henkilöstöä lähetetään työskentelemään erityisedustajan avustajina. Tällaisen lähetetyn henkilöstön palkat maksaa asianomainen jäsenvaltio, asianomainen unionin toimielin tai Euroopan ulkosuhdehallinto. Myös jäsenvaltioiden unionin toimielimiin tai Euroopan ulkosuhdehallintoon lähettämiä asiantuntijoita voidaan asettaa työskentelemään erityisedustajan kanssa. Sopimussuhteisen kansainvälisen henkilöstön on oltava jäsenvaltioiden kansalaisia.
   3.   Kaikki lähetetyt työntekijät pysyvät hallinnollisesti asianomaisen lähettävän jäsenvaltion, lähettävän unionin toimielimen tai Euroopan ulkosuhdehallinnon alaisina, ja he suorittavat tehtävänsä ja toimivat erityisedustajan toimeksiannon toteuttamista edistävällä tavalla.
   4.   Erityisedustajan henkilöstö sijoitetaan asiaankuuluvien Euroopan ulkosuhdehallinnon yksikköjen tai unionin edustustojen tiloihin, jotta varmistetaan yhtenäisyys ja johdonmukaisuus niiden vastaavan toiminnan kanssa.
   7 artikla
   Erityisedustajan ja erityisedustajan henkilöstön erioikeudet ja vapaudet
   Erityisedustajan ja hänen henkilöstönsä hoitaman tehtävän loppuun saattamisen ja sujuvan suorittamisen edellyttämät erioikeudet, vapaudet ja muut takuut sovitaan tilanteen mukaan yhdessä vastaanottajamaiden kanssa. Jäsenvaltiot ja Euroopan ulkosuhdehallinto antavat tätä varten kaiken tarvittavan tuen.
   8 artikla
   EU:n turvallisuusluokiteltujen tietojen turvaaminen
   Erityisedustajan ja erityisedustajan avustajaryhmän on noudatettava neuvoston päätöksessä 2013/488/EU (2) vahvistettuja turvallisuutta koskevia periaatteita ja vähimmäisvaatimuksia.
   9 artikla
   Tiedonsaanti ja logistiikkatuki
   1.   Jäsenvaltiot, komissio ja neuvoston pääsihteeristö varmistavat, että erityisedustaja saa käyttöönsä kaikki olennaiset tiedot.
   2.   Unionin edustustot alueella ja/tai jäsenvaltiot antavat tarvittaessa logistiikkatukea alueella.
   10 artikla
   Turvallisuus
   Erityisedustaja toteuttaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen V osaston nojalla unionin ulkopuolisiin operaatioihin lähetetyn henkilöstön turvallisuutta koskevan unionin politiikan mukaisesti kaikki kohtuudella toteutettavissa olevat toimenpiteet toimeksiantonsa ja vastuullaan olevan maantieteellisen alueen turvallisuustilanteen mukaisesti suoraan hänen alaisuudessaan olevan koko henkilöstön turvallisuuden edistämiseksi, erityisesti

               a)

               laatimalla Euroopan ulkosuhdehallinnon ohjeisiin perustuvan operaatiokohtaisen turvallisuussuunnitelman, joka käsittää henkilöstön turvalliseen siirtymiseen operaatioalueelle ja sen sisällä sekä turvallisuutta vaarantavien tilanteiden hallintaan sovellettavat operaatiokohtaiset fyysiset, organisatoriset ja menettelyä koskevat turvallisuustoimenpiteet, sekä valmiussuunnitelman ja operaation evakuointisuunnitelman;

               b)

               varmistamalla, että unionin ulkopuolelle lähetetyllä koko henkilöstöllä on operaatioalueen olosuhteiden edellyttämä korkean riskin kattava vakuutusturva;

               c)

               varmistamalla, että kaikille unionin ulkopuolelle lähetetyille erityisedustajan avustajaryhmän jäsenille, myös paikalta palvelukseen otetulle henkilöstölle, annetaan joko ennen operaatioalueelle saapumista tai heti saapumisen yhteydessä Euroopan ulkosuhdehallinnon operaatioalueelle antamaan riskiluokitukseen perustuva asianmukainen turvallisuuskoulutus;

               d)

               varmistamalla, että kaikki säännöllisten turvallisuusarviointien pohjalta annetut suositukset pannaan täytäntöön, ja antamalla edistymistä koskevan kertomuksen ja toimeksiannon toteuttamista koskevan selvityksen yhteydessä neuvostolle, korkealle edustajalle ja komissiolle kirjallisia raportteja suositusten täytäntöönpanosta ja muista turvallisuusasioista.

         11 artikla
   Raportit
   Erityisedustaja raportoi säännöllisin väliajoin suullisesti ja kirjallisesti korkealle edustajalle sekä PTK:lle. Erityisedustaja raportoi tarvittaessa myös neuvoston työryhmille. Säännöllisesti toimitettavat raportit jaetaan COREU-verkoston kautta. Erityisedustaja voi antaa raportteja ulkoasiainneuvostolle. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 36 artiklan mukaisesti erityisedustaja voi osallistua tietojen antamiseen Euroopan parlamentille.
   12 artikla
   Koordinointi
   1.   Erityisedustaja edistää unionin toimien yhtenäisyyttä, johdonmukaisuutta ja tehokkuutta ja auttaa varmistamaan, että kaikkia unionin välineitä ja jäsenvaltioiden toimia käytetään johdonmukaisella tavalla unionin poliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Erityisedustajan toimet sovitetaan yhteen komission toimien kanssa. Erityisedustaja tiedottaa säännöllisesti toiminnastaan jäsenvaltioiden ja unionin edustustoille.
   2.   Paikan päällä on pidettävä yllä läheisiä suhteita unionin ja jäsenvaltioiden edustustojen päälliköihin, jotka pyrkivät kaikin tavoin avustamaan erityisedustajaa toimeksiannon toteuttamisessa. Erityisedustaja antaa Georgiassa toteutettavan Euroopan unionin tarkkailuoperaation (EUMM Georgia) johtajalle paikallista poliittista ohjausta toimien tiiviissä yhteistyössä unionin Georgian edustuston päällikön kanssa. Erityisedustaja ja EUMM Georgian siviilioperaation komentaja kuulevat tarvittaessa toisiaan. Erityisedustajan on myös pidettävä yhteyttä muihin paikan päällä oleviin kansainvälisiin ja alueellisiin toimijoihin.
   13 artikla
   Avustaminen vaatimusten osalta
   Erityisedustaja ja erityisedustajan henkilöstö auttavat tuomaan esiin seikkoja edellisten Euroopan unionin Etelä-Kaukasiaan ja Georgian kriisiä varten nimittämien erityisedustajien toimeksiannoista johtuviin vaateisiin ja velvoitteisiin vastaamiseksi sekä tarjoavat tätä varten hallinnollista apua ja pääsyn asiaa koskeviin tiedostoihin.
   14 artikla
   Uudelleentarkastelu
   Tämän päätöksen täytäntöönpanoa ja sen johdonmukaisuutta unionin alueella toteuttamien muiden toimien kanssa tarkastellaan säännöllisesti uudelleen. Erityisedustaja antaa neuvostolle, korkealle edustajalle ja komissiolle kattavan selvityksen toimeksiannon toteuttamisesta viimeistään elokuun 2015 lopussa.
   15 artikla
   Voimaantulo
   Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se hyväksytään.
   Sitä sovelletaan 1 päivästä maaliskuuta 2015.

      Tehty Brysselissä 2 päivänä maaliskuuta 2015.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         D. REIZNIECE-OZOLA

      (1)  Neuvoston päätös 2014/438/YUTP, annettu 8 päivänä heinäkuuta 2014, Etelä-Kaukasiaan ja Georgian kriisiä varten nimitetyn Euroopan unionin erityisedustajan toimeksiannon muuttamisesta ja jatkamisesta (EUVL L 200, 9.7.2014, s. 11).

      (2)  Neuvoston päätös 2013/488/EU, annettu 23 päivänä syyskuuta 2013, EU:n turvallisuusluokiteltujen tietojen suojaamista koskevista turvallisuussäännöistä (EUVL L 274, 15.10.2013, s. 1).