title: Komission päätös (EU) 2016/290, annettu 16 päivänä joulukuuta 2015, Saksan maito- ja rasvalain yhteydessä toteutetuista yhdistyksen Verband der deutschen Milchwirtschaft e.V. tukitoimenpiteistä SA.35484 (2013/C) (ex SA.35484 (2012/NN)) (tiedoksiannettu numerolla C(2015) 9052)

text:
               4.3.2016

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 59/194

         KOMISSION PÄÄTÖS (EU) 2016/290,
   annettu 16 päivänä joulukuuta 2015,
   Saksan maito- ja rasvalain yhteydessä toteutetuista yhdistyksen Verband der deutschen Milchwirtschaft e.V. tukitoimenpiteistä SA.35484 (2013/C) (ex SA.35484 (2012/NN))

         (tiedoksiannettu numerolla C(2015) 9052)

   (Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen)
   EUROOPAN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan 1 alakohdan,
   on mainitun määräyksen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1),
   sekä katsoo seuraavaa:
   1.   MENETTELY

               (1)

               Euroopan komissio, jäljempänä ’komissio’, pyysi 28 päivänä marraskuuta 2011 ja 27 päivänä helmikuuta 2012 päivätyillä kirjeillä Saksalta lisätietoja maatalousalan valtiontukia koskevasta vuosikertomuksesta 2010, jonka Saksa oli toimittanut neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (2) 21 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Saksa vastasi komission kysymyksiin 16 päivänä tammikuuta 2012 ja 27 päivänä huhtikuuta 2012 päivätyillä kirjeillä. Saksan vastausten perusteella ilmeni, että Saksa oli myöntänyt maitoalalle taloudellista tukea vuoden 1952 lain Gesetz über den Verkehr mit Milch, Milcherzeugnissen und Fetten (Milch- und Fettgesetz tai MFG), jäljempänä ’maito- ja rasvalaki’, nojalla.

               (2)

               Komissio ilmoitti Saksalle 2 päivänä lokakuuta 2012 päivätyllä kirjeellä, että kyseiset toimenpiteet oli rekisteröity ilmoittamattomana tukena rekisteröintinumerolla SA.35484 (2012/NN). Saksa toimitti lisätietoja kirjeillä, jotka oli päivätty 16 päivänä marraskuuta 2012, 7, 8, 11, 13, 14, 15 ja 19 päivänä helmikuuta, 21 päivänä maaliskuuta, 8 päivänä huhtikuuta, 28 päivänä toukokuuta, 10 ja 25 päivänä kesäkuuta sekä 2 päivänä heinäkuuta 2013.

               (3)

               Kirjeellä, joka oli päivätty 17 päivänä heinäkuuta (K(2013) 4457 lopullinen), komissio ilmoitti Saksalle päätöksestään aloittaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukainen menettely, jäljempänä ’menettelyn aloittamista koskeva päätös’, tiettyjen maito- ja rasvalain mukaisesti toteutettujen osatoimenpiteiden suhteen. Samassa kirjeessä komissio totesi, että muut osatoimenpiteet, jotka kattavat joko 28 päivän marraskuuta 2001 ja 31 päivän joulukuuta 2006 välisen ajanjakson tai 1 päivänä tammikuuta 2007 alkavan ajanjakson taikka molemmat ajanjaksot, ovat sisämarkkinoille soveltuvia, eivät ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea tai eivät kuulu valtiontukisääntöjen soveltamisalaan, jäljempänä ’myönteinen päätös’.

               (4)

               Kaikista muista osatoimenpiteistä, mukaan lukien ne, jotka kuuluvat käsillä olevan päätöksen soveltamisalaan ja jotka Verband der deutschen Milchwirtschaft e.V., jäljempänä ’VDM’, on toteuttanut 28 päivästä marraskuuta 2001 alkaen maito- ja rasvalain yhteydessä, komissio totesi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä, että kyseessä on tuki, ja ilmaisi epäilyksensä niiden soveltuvuudesta sisämarkkinoille.

               (5)

               Saksan viranomaiset esittivät huomautuksensa menettelyn aloittamista koskevaan päätökseen 20 päivänä syyskuuta 2013 päivätyllä kirjeellä.

               (6)

               Päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä
                   (3). Komissio pyysi muita asianosaisia esittämään huomautuksensa kuukauden kuluessa.

               (7)

               Komissio vastaanotti yhteensä 19 huomautusta asianosaisilta. Yksi asianosaisista esitti komissiolle pyynnön vankoin perustein, ettei hänen henkilötietojaan julkistettaisi. VDM:ää koskevista osatoimenpiteistä esitettiin yhteensä kuusi huomautusta, jotka vastaanotettiin 6–10 päivänä helmikuuta 2014.

               (8)

               Huomautukset toimitettiin Saksalle 27 päivänä helmikuuta, 3 päivänä maaliskuuta ja 3 päivänä lokakuuta 2014 päivätyillä kirjeillä julkistamatta edellä mainitun asianosaisen henkilötietoja.

               (9)

               Saksa ei aluksi ottanut kantaa asianosaisten helmikuussa 2014 toimittamiin huomautuksiin. Heinäkuun 8 päivänä 2014 päivättyyn täydentävään huomautukseen Saksa otti kantaa 3 päivänä joulukuuta 2014 päivätyllä kirjeellä.

               (10)

               Kesäkuun 6 päivänä 2014 päivätyssä tietopyynnössä komissio pyysi Saksalta lisätietoja, jotka Saksa toimitti 16 päivänä heinäkuuta 2014 päivätyssä kirjeessä.

         2.   KUVAUS

               (11)

               Jäljempänä selostetaan maito- ja rasvalain yhteydessä toteutettuja VDM:n toimenpiteitä, jotka mainitaan menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä osatoimenpiteinä BW 6, BY 9, HE 5, NI 10, NW 9, RP 8, SL 6 ja TH 6 ja joiden soveltuvuudesta sisämarkkinoille komissio on ilmaissut epäilyksensä.

      Syitä sille, että komissio aloitti SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn

               (12)

               Maito- ja rasvalaki on osavaltion laki, joka tuli voimaan vuonna 1952. Sitä on sittemmin muutettu useaan kertaan, viimeksi 31 päivänä lokakuuta 2006. Se muodostaa oikeuskehyksen käsillä oleville toimenpiteille, eikä sen kestoa ole rajoitettu.

               (13)

               Maito- ja rasvalain 22 §:n 1 momentin nojalla Saksan osavaltiot voivat määrätä meijereille maitomaksun, joka perustuu maidontuottajien meijereihin toimittamiin maitomääriin. Saksan toimittamien tietojen mukaan tätä mahdollisuutta on käyttänyt yhdeksän osavaltiota (kuudestatoista): Baden-Württemberg, Baijeri, Brandenburg, Hessen, Niedersachsen, Nordrhein-Westfalen, Rheinland-Pfalz, Saarland ja Thüringen. Osavaltioiden määräämän maksun suuruus on enintään 0,0015 euroa kilogrammalta maitoa.

               (14)

               Saksa on esittänyt, että eri osavaltioiden määräämät maitomaksut eivät ole sovellettavissa tuontitodistuksiin. Sen sijaan vientitodistuksiin niitä voidaan soveltaa.

               (15)

               Maito- ja rasvalain 22 §:n 2 momentin mukaan maitomaksusta saatuja tuloja käytetään ainoastaan seuraaviin tarkoituksiin:

                           1.

                           maidon laadun parantaminen ja säilyttäminen tiettyjen täytäntöönpanosääntöjen perusteella,

                           2.

                           hygienian parantaminen maidon ja maitotuotteiden hankinnan, toimittamisen, jalostamisen ja käytön yhteydessä,

                           3.

                           maidon tuotosseuranta,

                           4.

                           yritysten neuvonta maitoteollisuuteen liittyvissä kysymyksissä ja maitoteollisuuden uusien ammatinharjoittajien jatkuva kouluttaminen,

                           5.

                           mainonta maidon ja maitotuotteiden kulutuksen lisäämiseksi ja

                           6.

                           maito- ja rasvalain mukaisten tehtävien suorittaminen.

               (16)

               Maito- ja rasvalain 22 §:n 2 a momentin mukaan poiketen siitä, mitä 2 momentissa säädetään, 1 momentin mukaisesti saatuja tuloja saa käyttää myös seuraaviin tarkoituksiin:

                           1.

                           vähennetään luonteeltaan rakenteellisia suuria keräilykustannuksia, jotka liittyvät maidon ja kerman toimituksiin tuottajilta meijereihin,

                           2.

                           vähennetään suuria kuljetuskustannuksia, jotka liittyvät meijereiden välisiin maitotoimituksiin, jos tällaiset toimitukset ovat tarpeen, jotta voidaan varmistaa kulutukseen tarkoitetun maidon toimitukset vastaanottavan meijerin myyntialueella, ja

                           3.

                           parannetaan laatua maitotuotteiden keskeisellä jakelualueella.

               (17)

               Maito- ja rasvalain 22 §:n 4 momentissa säädetään, että maksut, joita meijerit tai niiden keskittymät suorittavat maitoteollisuuden laitoksille 2 momentissa mainituissa tarkoituksissa, katetaan kokonaan tai osittain maitomaksusta saaduilla tuloilla.

               (18)

               Saksan mukaan VDM:n rahoituksessa maito- ja rasvalain 22 §:n 2 momentin 6 kohdan yhteydessä on kyse niin sanotusta hallinnon julkisesta palvelusta (Leistungsverwaltung) eikä julkisen vallan käytöstä (Eingriffsverwaltung, jolla rajoittaisiin asianosaisten oikeuksia) Koska Saksan perustuslain 20 artiklan 3 kohdassa säädetty lainmukaisuutta koskeva varaus ei kata tätä alaa, aineellista oikeusperustaa ei vaadita. Tässä tapauksessa riittää, että määrärahat osoitetaan kunkin osavaltion talousarvioon ja myönnetään hallinnollisella asiakirjalla.

               (19)

               Yksittäisissä osavaltioissa määrärahojen saataville asettaminen määräytyy kunkin osavaltion voimassa olevan varainhoitolain perusteella.

               (20)

               Maitomaksun keräämisen oikeusperustana asiaa koskevissa osavaltioissa ovat seuraavat asetukset:

               (21)

               Baden-Württemberg: 18 päivänä toukokuuta 2004 annettu asetus Verordnung des Ministeriums für Ernährung und Ländlichen Raum über die Erhebung von milchwirtschaftlichen Umlagen (GBl., s. 350), sellaisena kuin se on muutettuna 24 päivänä tammikuuta 2006 annetulla asetuksella (GBl., s. 40).

               (22)

               Baijeri: 17 päivänä lokakuuta 2007 annettu asetus Verordnung über eine Umlage für Milch (BayMilchUmlV).

               (23)

               Hessen: 1 päivänä joulukuuta 1981 annettu asetus Verordnung über die Erhebung einer Umlage zur Förderung der Milchwirtschaft.

               (24)

               Niedersachsen: 26 päivänä marraskuuta 2004 annettu asetus Verordnung über die Erhebung einer Umlage auf dem Gebiet der Milchwirtschaft. GVBl. Nr. 36/2004, s. 519), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 22 päivänä joulukuuta 2005 annetulla asetuksella Verordnung zur Änderung der Verordnung über die Erhebung einer Umlage auf dem Gebiet der Milchwirtschaft (Nds. GVBl. Nr. 31/2005, s. 475).

               (25)

               Nordrhein-Westfalen: 30 päivänä marraskuuta 1965 annettu asetus Verordnung über Umlagen zur Förderung der Milchwirtschaft.

               (26)

               Rheinland-Pfalz: 15 päivänä lokakuuta 2002 annettu asetus LVO über die Erhebung einer Umlage auf dem Gebiete der Milchwirtschaft, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 4 päivänä heinäkuuta 2009 annetulla ensimmäisellä asetuksella LVO zur Änderung der LVO über die Erhebung einer Umlage auf dem Gebiete der Milchwirtschaft.

               (27)

               Saarland: 9 päivänä joulukuuta 1982 annettu asetus Verordnung über die Erhebung einer Umlage auf dem Gebiet der Milchwirtschaft.

               (28)

               Thüringen: 29 päivänä joulukuuta 1999 annettu asetus Thüringer Verordnung über die Erhebung einer Umlage zur Förderung der Milchwirtschaft.

               (29)

               Baden-Württemberg, Baijeri, Hessen, Niedersachsen, Nordrhein-Westfalen, Rheinland-Pfalz, Saarland ja Thüringen myöntävät taloudellista tukea VDM:n toteuttamille käsillä oleville toimenpiteille. Vuosina 2001–2011 tähän tarkoitukseen osoitettiin talousarviovaroja vuosittain yhteensä noin 4 miljoonaa euroa (kaikki osavaltiot yhteenlaskettuina).

               (30)

               Lisäksi Saksa selvensi, että osavaltioissa, jotka eivät kerää maitomaksua, VDM:lle suorittivat vapaaehtoisia maksuja seuraavat yhdistykset: Milcherzeugervereinigung Schleswig-Holstein e.V., Arbeitsgemeinschaft Milch Mecklenburg-Vorpommern e.V., Landeskontrollverband Berlin-Brandenburg e.V., Interessengemeinschaft der Erzeugerzusammenschlüsse Sachsen e.V. sekä Sachsen-Anhaltin osavaltiossa toimivan maitoteollisuuden puolesta Landesvereinigung der Milchwirtschaft Niedersachsen e.V. Maksu laskettiin asianomaisessa osavaltiossa tuotetun maidon määrän mukaan ottaen huomioon asiaa koskevien organisaatioiden taloudelliset valmiudet.

               (31)

               Baden-Württemberg lisäsi, että maitomaksun kerääminen Baden-Württembergissä keskeytettiin 31 päivänä joulukuuta 2012. Vuosina 2013 ja 2014 Baden-Württembergin maitoteollisuus osallistui VDM:n rahoittamiseen yhdistyksen Milchwirtschaftlicher Verein Baden-Württemberg e.V. (jäsenmaksut) kautta.

               (32)

               Saksan mukaan VDM:n tehtävänä on erityisesti

                           —

                           suojella ja ajaa maitoteollisuuden intressejä,

                           —

                           antaa kattavaa neuvontaa kaikissa maitoteollisuuteen liittyvissä asioissa sekä kansallisella että kansainvälisellä tasolla,

                           —

                           edustaa maitoteollisuuden intressejä lainsäädäntöprosessissa ministeriöihin, valiokuntiin, komiteoihin sekä kansallisten ja kansainvälisten teknisten yhdistysten ja organisaatioiden työryhmiin nähden sekä

                           —

                           järjestää ajankohtaisia kehitysaskeleita ja -suuntauksia käsitteleviä tapahtumia.

               (33)

               Saksan mukaan VDM on Kansainvälisen meijeriliiton (International Dairy Federation – IDF) jäsen ja edustaa kyseisessä organisaatiossa asiaa koskevaa Saksan kansallista komiteaa. VDM:n erityisenä tehtävänä on koordinoida Saksan yhteistyötä IDF:ssä. VDM nimeää asiantuntijat IDF:n elimiin jäsenyhdistystensä ja liittohallituksen pyynnöstä sekä esittää Saksan kansallisen komitean puolesta kannan kysymyksiin, joihin kansainväliset tahot pyytävät vastaamaan. VDM edustaa IDF:ssä koko maitoalan etuja jäseniään kuullen sekä tiiviissä yhteistyössä liittohallituksen ja osavaltioiden edustajien kanssa.

               (34)

               VDM myös vastaa koko alan edustajana standardoinnista kansallisella ja kansainvälisellä tasolla yhteistyössä ISO:n, IDF:n, CEN:n ja DIN:n kaltaisten toimivaltaisten standardointiorganisaatioiden kanssa. Lisäksi VDM antaa neuvontaa liittohallitukselle ja IDF:lle Codex Alimentarius -kysymyksissä. Antamalla lausuntoja, ohjeita ja suuntaviivoja VDM auttaa löytämään yhteisen sävelen maitoteollisuuden ja viranomaisten välillä ympäristöön ja turvallisuuteen liittyvissä tapauksissa. Lisäksi VDM laatii alan koulutusmateriaalia ja valvoo koko teknistä standardointiprosessia. Tekniset standardit ovat maitoalalla välttämättömät. Niiden avulla taataan, että tuotettavat elintarvikkeet ovat turvallisia ja korkealaatuisia.

               (35)

               VDM on myös verkosto jäsenyhdistysten, liittovaltion edustajien, osavaltioiden ja tutkijoiden välillä. Kaikkia osallistujia kuullaan kehityssuunnista kansallisessa ja kansainvälisessä elintarvikelainsäädännössä, maitoalan tieteellisissä ja analyyttisissä kysymyksissä sekä ravitsemuksessa. Niitä kuullaan myös ympäristöön, ilmastoon ja eläinsuojeluun liittyvistä kysymyksistä. Näin ollen VDM edistää yhteistyötä alan kaikkien jäsenten välillä. Yksi VDM:n tavoitteista onkin tukea maitoteollisuutta ja edistää teknistä kehitystä maitoteollisuuden alalla.

               (36)

               VDM:ssä ei ole edustettuna yhtään maidontuotannon, maidonjalostuksen tai maitokaupan alalla toimivaa yritystä, vaan sen jäsenet ovat ainoastaan yhdistyksiä ja tutkimuslaitoksia. VDM:n verkkosivuston mukaan VDM:n jäseniä ovat muun muassa Milchindustrie-Verband e.V., Deutscher Bauernverband e.V., Bundesverband der Privaten Milchwirtschaft e.V., ZV Deutscher Milchwirtschaftler e.V., Bundesverband Molkereiprodukte ja Arbeitsgemeinschaft Deutscher Rinderzüchter e.V
                   (4).

               (37)

               Saksa katsoo, ettei VDM:ää koskevassa taloudellisessa tukemisessa ole kyse tuesta, koska VDM ei ole yritys eli talouden toimija. VDM:llä ei ole taloudellista toimintaa. VDM on yhteenliittymä, jossa on mukana toimijoita Saksan maitoteollisuuden arvoketjun eri tasoilta mutta jolla itsellään ei ole taloudellista toimintaa. Saksan yhtiöverojärjestelmän mukaan VDM on ammattialajärjestö, mistä syystä se on oikeutettu tiettyihin verovähennyksiin, jotka eivät ole liiketoimintaa harjoittavien yhtiöiden saatavilla.

               (38)

               Saksa toteaa neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (5) 183 artiklan mukaisesti, että ”rajoittamatta tämän asetuksen 180 artiklan mukaisesti perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklan (nykyiset 107, 108 ja 109 artikla) soveltamista, jäsenvaltio voi periä kaupan pidetyistä maitomääristä ja maitoa vastaavista tuotemääristä maidontuottajiltaan myynninedistämismaksua rahoittaakseen kulutuksen edistämistä yhteisössä, maidon ja maitotuotteiden markkinoiden laajentamista ja laadun parantamista koskevia toimenpiteitä”.

               (39)

               Syyskuun 20 päivänä 2013 esittämissään huomautuksissa Saksa totesi, että päätöskäytännön mukaisesti liittoja ja yhdistyksiä (kuten VDM) pidetään kuitenkin SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina yrityksinä ainoastaan poikkeustapauksissa ja sillä edellytyksellä, että ne harjoittavat taloudellista toimintaa (esim. kiinteän omaisuuden vuokraus ja televisiointioikeuksien myynti) (6).

               (40)

               VDM:n tehtäviin kuuluu myös maitoteollisuuden edustaminen kansallisella ja kansainvälisellä tasolla (esim. Codex Alimentarius -komissiossa ja DIN-komiteassa). VDM asettaa riippumattomien ulkoisten tutkijoiden ja asiantuntijoiden asiantuntemuksen asiaa koskevien elinten saataville kootusti ja jäsennellysti. Se tarjoaa asiantuntemusta ja neuvontaa liitto- ja osavaltiotason ministeriöille.

               (41)

               Nämä toiminnot eivät hyödytä yksittäisiä yrityksiä, vaan ne ovat tyypillisiä (voittoa tavoittelemattoman) yhdistyksen tehtäviä. Olisi väärin tulkita VDM maitoteollisuuden kaupalliseksi lobbaajaksi, jonka palveluita voisi ”ostaa” markkinoilta. VDM:n jäsenet eivät myöskään pysty kääntymään VDM:n tarjoamien palvelujen sijaan minkään muun ”palveluntarjoajan” puoleen. Toisin sanoen kilpailua ei ole. VDM ei siksi ole taloudellinen toimija markkinoilla.

               (42)

               Lisäksi Saksan mukaan myöskään meijerit eivät saaneet etua VDM:n tarjoamista palveluista. Erityisesti VDM ei tarjoa ”kohdennettuja neuvontapalveluita” maitoteollisuuden yrityksille. VDM:n toiminta on ennemminkin yleisluontoista. Se tiedottaa tahoille, joita asia koskee, ja viime kädessä myös yleisölle, kehityssuunnista kansallisessa ja kansainvälisessä elintarvikelainsäädännössä, maitoalan tieteellisissä ja analyyttisissä kysymyksissä sekä ravitsemuksessa. Se tiedottaa myös ympäristöön, ilmastoon ja eläinsuojeluun liittyvistä kysymyksistä. Tiedonlevitys tapahtuu etupäässä (verkossa) yleisesti saatavilla olevien julkaisujen ja konferenssien avulla. VDM:n toiminnalla on sen vuoksi ”kerrannaisvaikutuksia”, mikä on tyypillistä yhdistyksen toimenkuvalle ja olennainen osa yleistä tiedonlevitystä.

               (43)

               Tämä ”avoin” ja yleinen ”neuvonnan” muoto ei ole maitoteollisuudelle tarjottava markkinapohjainen palvelu, eikä sitä voida verrata muun muassa yrityskonsulttien tarjoamaan ”kohdennettuun” neuvontaan. Mahdolliset edut, joita maitoteollisuuden yritykset saavat tällaisesta tiedonlevityksestä, eivät ole tukioikeudellisesti merkityksellisiä. Ei myöskään ole annettu sellaisia komission päätöksiä tai EU:n tuomioistuinten tuomioita, joissa käsiteltäisiin tällaista tuen laaja-alaista määritelmää.

               (44)

               Kyse ei myöskään ole välillisestä tuesta. Sellainen edellyttäisi, että kolmannelle suoritettu maksuosuus olisi erityisesti suunniteltu suosimaan tuen välillistä edunsaajaa tai että yrityksen tai tuotantolinjan suosiminen olisi erottamaton osa toimenpidettä. Tästä ei kuitenkaan käsillä olevassa tapauksessa ole kyse. Mahdolliset odottamattomat edut, joita aiheutuu toimenpiteistä, joita toteutetaan muun muassa yleisten tietojen levittämiseksi kehityssuunnista kansallisessa ja kansainvälisessä elintarvikelainsäädännössä, maitoon liittyvien tieteellisten ja analyyttisten kysymysten alalla, ravitsemuksen alalla sekä ympäristö-, ilmasto- ja eläinsuojelualalla, eivät ole erityisiä, eikä niillä siten voida perustella tuen olemassaoloa. Lisäksi ne eivät yleisinä toimenpiteinä vääristä kilpailua.

               (45)

               Käsillä olevassa tapauksessa ei ole perusteita olettamalle, että kilpailua vääristävä tiettyjen yritysten suosiminen olisi ollut tarkoituksenmukaista tai että sellaista olisi tapahtunut. VDM:lle suoritetuilla maksuosuuksilla pyrittiin pikemminkin varmistamaan, että VDM kykenee täyttämään edellä kuvatut muut kuin taloudelliset tehtävät.

      Syitä sille, että komissio aloitti SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn

               (46)

               Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä komissio toteaa, että VDM on palveluntarjoaja, koska se edustaa Saksan maitoalaa eri tasoilla ja antaa maidontuotantoon liittyviä kohdennettuja neuvontapalveluja. Näiden palvelujen edunsaajia ovat viime kädessä kaikki maitoalan toimijat Saksassa, erityisesti meijerit, jotka ovat yrityksiä. Lisäksi on käynyt ilmi, että kaikki tuen olemassaolon edellytykset täyttyvät.

      VDM:n huomautus

               (47)

               Helmikuun 6 päivänä 2014 päivätyssä kirjeessä VDM esitti seuraavassa kuvatun huomautuksen sille suoritetuista maksuosuuksista.

               (48)

               Maitomaksusta saatuja varoja ei voida pitää VDM:lle myönnettynä tukena. VDM ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitettu yritys, eikä VDM:n toiminta, jota rahoitetaan maitomaksusta saaduilla varoilla, ole missään tapauksessa yritystoimintaa eli taloudellista toimintaa, joka koostuu tavaroiden ja palvelujen tarjoamisesta markkinoilla. Tämä tarkoittaa sitä, ettei VDM:ää ainakaan maitomaksusta rahoitetun toiminnan suhteen voida pitää yrityksenä, koska yritys on aina määriteltävä funktionaalisesti suhteessa tiettyyn toimintaan.

               (49)

               VDM ei ole palveluntarjoaja markkinoilla. VDM:n toiminta on sen sijaan tyypillistä yhdistystoimintaa. Kattojärjestönä VDM kokoaa yhteen Saksan maitoalan ja edustaa sitä. Siksi olisi väärin pitää tällaista VDM:n jäsenyysrakenteeseen perustuvaa toimintaa jäsenille tarjottavana ”palveluna”. Ennemminkin VDM:n tehtävänä on sen rakenteen vuoksi muodostaa maitoalan demokraattinen mielipide lainsäädännön ja standardoinnin kaltaisilla aloilla. Tähän mielipiteenmuodostukseen osallistuivat myös liittovaltion, osavaltioiden ja tiedeyhteisön edustajat, jotka toimivat VDM:ssä joko neuvonantajina tai äänioikeutettuina. Mielipiteenmuodostuksessa ja jäsenten edustamisessa, jotka ovat tyypillistä yhdistystoimintaa, ei ole kyse palvelun tarjoamisesta ”markkinoilla”.

               (50)

               Vaikka jäljempänä kuvattuja VDM:n yksittäisiä toiminta-aloja tarkasteltaisiin lähemmin, on ilmeistä, ettei kyseisissä maitomaksusta rahoitetuissa toiminta-aloissa ole kyse ”taloudellisesta toiminnasta” tietyillä markkinoilla.

               (51)

               Olennainen osa VDM:n toiminnasta on kattavan neuvonnan antamista kaikista maitoteollisuuden kysymyksistä sekä kansallisella että kansainvälisellä tasolla. Tähän tarkoitukseen osoitetaan noin 15 prosenttia varoista, jotka VDM saa maitomaksusta. Tässä toiminnassa ei kuitenkaan ole kyse maitoteollisuuden yritysneuvonnasta, vaan neuvonnan antamisesta kansallisille ja kansainvälisille lainsäädäntö- ja sääntelyelimille eli maitoalan mielipiteiden ja tietojen viestimisestä lainsäädäntö- ja muita standardointitoimia varten. Näissä menettelyissä VDM toimii Saksan maitoteollisuuden asiantuntijana ja edustajana. Se ei toimi tässäkään yhteydessä ”palveluntarjoajana” tietyillä markkinoilla. VDM:n toiminta koostuu ennemminkin sen jäsenten demokraattisesti muodostaman mielipiteen viestimisestä lainsäädäntöprosessissa. Tästä syystä koko maitoalan intressien edustamista lainsäädäntöprosessissa ministeriöihin, valiokuntiin, komiteoihin sekä kansallisten ja kansainvälisten teknisten yhdistysten ja organisaatioiden työryhmiin nähden ei voida pitää taloudellisena toimintana.

               (52)

               Vaikka tätä toimintaa valtion elinten neuvonantajana kansallisella ja kansainvälisellä tasolla pidettäisiinkin palveluna, tällaista ”neuvontapalvelua” saavat valtion elimet eivät kuitenkaan ole yrityksiä eikä niitä siten voida pitää SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitettuina tuensaajina. Koska VDM on harjoittanut edellä mainittua tyypillistä yhdistystoimintaa, sitä ei voida pitää yrityksenä eikä myöskään kelpoisuusedellytykset täyttävänä tuensaajana. Maitoteollisuuden yrityksille valikoivan neuvonnan muodossa tarjottavia kohdennettuja neuvontapalveluja sen sijaan ei rahoitettu maitomaksusta saaduilla varoilla, jotka osavaltiot olivat asettaneet VDM:n saataville.

               (53)

               VDM on myös koko alan edustajana vastuussa standardoinnista kansallisella ja kansainvälisellä tasolla yhteistyössä ISO:n, IDF:n, CEN:n ja DIN:n kaltaisten toimivaltaisten standardointiorganisaatioiden kanssa. Lisäksi VDM antaa neuvontaa liittohallitukselle Codex Alimentarius -kysymyksissä. VDM osallistuu muun muassa liittohallituksen neuvoa-antavana tahona seuraavien Codex-komiteoiden kokouksiin:

                           —

                           CCMMP – maito ja maitovalmisteet (vuosina 2001–2011 tarkistettiin erityisesti kaikki CCMMP:n maitovalmistestandardit),

                           —

                           CCFH – elintarvikehygienia,

                           —

                           CCCF – elintarvikkeiden vierasaineet,

                           —

                           CCFA – elintarvikelisäaineet,

                           —

                           CCFICS – elintarvikkeiden tuontitodistukset,

                           —

                           CCFL – elintarvikkeiden merkinnät,

                           —

                           CCGP – yleiset periaatteet,

                           —

                           CCMAS – määritys- ja näytteenottomenetelmät,

                           —

                           CCNFSDU – ravitsemus ja erityisruokavaliovalmisteet sekä

                           —

                           CCRVDF – elintarvikkeiden eläinlääkejäämät.

               (54)

               Standardointiin kansallisella ja kansainvälisellä tasolla osoitettiin noin 45 prosenttia varoista, jotka VDM sai maitomaksusta. Myöskään standardointia ei pitäisi pitää taloudellisena toimintana. VDM ei tarjoa palveluja markkinoilla vaan edustaa koko maitoalaa kattojärjestönä yleisen edun mukaisen tehtävän yhteydessä. On selvää, että ISO:n, IDF:n, CEN:n ja DIN:n sekä Codex Alimentarius -komission yhteydessä tehtävässä standardoinnissa on kyse yleisen edun mukaisesta toiminnasta eikä valikoivasta tukitoimenpiteestä.

               (55)

               Organisaation DIN e.V. perussäännössä todetaan esimerkiksi, että ”Aufgabe (Zweck) des DIN ist es, zum Nutzen der Allgemeinheit unter Wahrung des öffentlichen Interesses in geordneten und transparenten Verfahren die Normung und Standardisierung anzuregen, zu organisieren, zu steuern und zu moderieren. Die Arbeitsergebnisse dienen der Innovation, Sicherheit und Verständigung in Wirtschaft, Wissenschaft, Verwaltung und Öffentlichkeit sowie der Qualitätssicherung und Rationalisierung und dem Arbeits-, Umwelt- und Verbraucherschutz.”

               (56)

               Sama koskee Codex Alimentarius -komissiota, jonka tarkoitus kuvataan organisaation verkkosivulla seuraavasti:
               ”The Codex Alimentarius Commission, established by FAO and WHO in 1963 develops harmonised international food standards, guidelines and codes of practice to protect the health of the consumers and ensure fair practices in the food trade.”

               (57)

               Lisäksi Codex Alimentarius on tärkeä perusta elintarvikelainsäädännölle (elintarvikkeita koskevat sääntelylliset ja hallinnolliset säännöt) yleensä ja elintarviketurvallisuudelle erityisesti niin unionin kuin jäsenvaltioiden tasolla. Koska se on tärkein kansainvälinen elintarvikelainsäädännön standardi, sääntelyelinten on otettava se huomioon elintarviketurvallisuuden ja kuluttajansuojan näkökulmasta elintarvikelainsäädäntöä kehitettäessä tai mukautettaessa (7).

               (58)

               VDM ei siksi tässä yhteydessä harjoita minkäänlaista taloudellista toimintaa palvelujen tarjoamiseksi markkinoilla. Sitä paitsi tällainen standardointitoiminta on yleisen edun mukaista, erityisesti kuluttajien edun mukaista, eikä sille ole olemassa markkinoita (8).

               (59)

               Osa VDM:n toiminnasta liittyy maitoa ja lypsykarjanhoitoa koskevien yleisten tietojen tarjoamiseen sekä tässä yhteydessä alan tieteellisen tietämyksen ja uusien menetelmien levittämiseen ymmärrettävässä muodossa. VDM laatii lausuntoja, ohjeita ja suuntaviivoja, jotta kaikille asianosaisille, mukaan lukien kuluttajat, voidaan tiedottaa helposti ymmärrettävässä muodossa muun muassa parhaista käytettävissä olevista tekniikoista ympäristönsuojelun alalla, hyvistä maatalouskäytännöistä, vedenkulutuksesta, hiilidioksidipäästöistä, eläinten hyvinvoinnista lypsykarjanpidossa ja ruokintajärjestelmistä maidontuotannossa. Tähän tarkoitukseen osoitettiin noin 35 prosenttia varoista, jotka VDM sai maitomaksusta.

               (60)

               Myöskään tämä toiminta ei ole taloudellista toimintaa, koska siinä ei ole kyse erityisten palvelujen tarjoamisesta kilpailuasetelmassa muihin palveluntarjoajiin nähden. Koska VDM ei harjoittanut erityistä toimintaa maitoalan yritysten hyväksi vaan tiedotti kaikille, joita asia koskee, eli suurelle yleisölle, maitoa ja lypsykarjanpitoa koskevista kysymyksistä, sen toiminnassa on kyse palveluista, jotka tarjotaan maksutta ja joita kolmas osapuoli ei voisi tarjota maksua vastaan. Ainoastaan tietyistä julkaisuista peritään pieni tekijänoikeusmaksu.

               (61)

               VDM myös tukee valtion korkeakoulujen tutkijoita, erityisesti nuoria tutkijoita, korvaamalla heille pyynnöstä osan heidän matkakustannuksistaan maitoalan tieteellisten tapahtumien yhteydessä. Koska tässä on kyse yksityishenkilöille annettavasta tuesta ei-kaupallisella alalla, valtiontuen olemassaolon edellytykset eivät täyty.

               (62)

               Lisäksi kaksi VDM:n työntekijää on pitänyt luentoja Hannoverin ammattikorkeakoulussa. Myöskään tätä toimintaa ei voida pitää taloudellisena toimintana. Tähän alaan (tuki nuorille tutkijoille ja VDM:n työntekijöiden pitämät luennot) osoitettiin yhteensä noin 5 prosenttia varoista, jotka VDM sai maitomaksusta.

               (63)

               Siinä määrin kuin kustannuksia, joita VDM:lle on aiheutunut toiminnasta IDF:ssä ja roolista Saksan kansallisena komiteana IDF:ssä, on rahoitettu maitomaksusta saaduilla varoilla, esimerkiksi lausunnoista kansainvälisiin kysymyksiin, tällainen toiminta on joko osa VDM:n asemaa valtion elinten neuvonantajana tai osa standardointia ja yleistä tiedonvälitystä. Lisäksi VDM:n edustajien osallistuminen IDF:n kokouksiin oli itsessään osoitus sen toiminnasta yhdistyksenä, mistä syystä sitä ei voida pitää taloudellisena toimintana. IDF:n työn painopisteenä on kansainvälisen standardoinnin (Codex Alimentarius, ISO ja CEN) edistäminen ja yleisten tietojen levittäminen.

               (64)

               Myöskään tässä ei ole kyse maitoteollisuuden yrityksille annettavasta tuesta. Se, että valtion elimet kuulivat VDM:ää neuvonantajana ennen lainsäädäntö- tai muuta sääntelymenettelyä taikka sellaisen aikana ja tässä yhteydessä säätelivät VDM:n rahoitusta pakollisen maksun avulla varmistaakseen VDM:n riippumattomuuden, ei tarkoita sitä, että valtio suosi yrityksiä, jotka pakollisen maksun kautta olivat velvollisia rahoittamaan tietojen tarjoamisen valtion elimille.

               (65)

               Tämä koskee myös yleisen edun mukaista standardointia ja korkeakoulujen tutkijoiden, erityistesti nuorten tutkijoiden, tukemista. Myöskään tietojen levittämiseen ei liittynyt erityistä maitoteollisuuden yritysten suosimista. Kyseisen toiminnan tarkoituksena oli lisätä tietoisuutta maitoa koskevista tieteellisistä kysymyksistä ja levittää tietoja sovellettavista vaatimuksista, säännöistä, standardeista ja uusimmista tekniikoista, jotta voidaan varmistaa yleisen edun mukaiset korkeat laatu- ja ympäristöstandardit. Lisäksi jos maitoteollisuuden yritykset saavat etua VDM:n toimenpiteistä, se on ei-mitattava välillinen odottamaton etu, joka ei tee näistä muussa tarkoituksessa toteutetuista toimenpiteistä valtiontukea. Lisäksi – jos oletetaan, että ”maitoteollisuudelle” myönnettiin tukea – tuen takaisinperiminen ei tule kyseeseen, koska ei voida määritellä, mitkä yritykset hyötyivät toimenpiteistä ja missä määrin, varsinkaan kun tuen myönteiset vaikutukset eivät rajoitu Saksan maitoteollisuuden yrityksiin vaan hyödyttävät myös ulkomaisia yrityksiä, jotka toimivat Saksassa, tai kun toiminta (esimerkiksi kansainvälinen standardointi ja Codex Alimentarius -toiminta) on joka tapauksessa kansainvälistä.

               (66)

               Jos VDM:lle toimenpiteiden BW 6, BY 9, HE 5, NI 10, NW 9, RP8, SL 6 ja TH 6 yhteydessä maksetusta maitomaksusta saatujen varojen käyttöä pidetään edellä esitettyjen tietojen vastaisesti valtiontukena, se on kuitenkin yhteensopiva asiaa koskevan sekundäärilainsäädännön kanssa.

               (67)

               Jos VDM:n antamaa neuvontaa pidetään tässä esitetyn näkemyksen vastaisesti valtiontukena maitoteollisuuden yrityksille, kyseessä on maatalousalan valtiontukea koskevien vuosien 2000–2006 suuntaviivojen (9), jäljempänä ’suuntaviivat 2000–2006’, 14 kohdan mukainen tekninen tuki sekä maa- ja metsätalousalan valtiontukea koskevien vuosien 2007–2013 suuntaviivojen (10), jäljempänä ’suuntaviivat 2007–2013’ IV.K. kohdan mukainen tekninen apu.

               (68)

               VDM väitti myös, että vuosina 2001–2006 toimenpiteet koskivat ainoastaan maitoa, joka on liitteessä I lueteltu tuote. Toimenpiteillä pyritään levittämään tieteellistä tietämystä, erityisesti uusimpia tekniikoita ja parhaita käytäntöjä, jotka on tarkoitus ottaa huomioon uusissa lainsäädäntöhankkeissa ja joita käytetään perustana standardeissa, joiden kehittämiseen VDM osallistuu tai joista se antaa neuvontaa. Näin ollen VDM:n toimenpiteet tällä alalla liittyvät säännöllisesti suuntaviivojen 2000–2006 14.1 kohdassa tarkoitettuihin uusiin tekniikoihin. Koska VDM:n toiminta kattaa tieteellisen tietämyksen vahvistamisen ja levittämisen, sen standardisointitoimet olisi luokiteltava tekniseksi avuksi.

               (69)

               Tästä huolimatta tieteellisen tietämyksen ja yleisten tosiasiatietojen levittämistä (suuntaviivojen 2007–2013 IV.K. kohdan mukaisesti) olisi kuitenkin pidettävä sääntöjenmukaisena myös suuntaviivojen 2000–2006 voimassaolon yhteydessä. Sen voidaan katsoa kuuluvan esimerkiksi neuvontapalvelujen tai perus- ja jatkokoulutuksen määritelmään (11).

               (70)

               Suuntaviivojen 2007–2013 muunlainen tulkinta johtaisi arviointiristiriitaan mainontatoimien suhteen, jotka vaikuttavat markkinatilanteeseen paljon enemmän. Myös nämä olisivat olleet sallittuja ennen vuotta 2007 valtiontuesta EY:n perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen ja tiettyjen liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden mainontaan annettujen yhteisön suuntaviivojen (2001/C-252/03), jäljempänä ’mainontasuuntaviivat’, perusteella. Ylijäämätuotteena maito täyttää mainonnalta edellytetyt myönteiset perusteet.

               (71)

               Tämä tarkoittaa sitä, että maitoalalla jäsenvaltiot saivat ilman rajoituksia myöntää valtiontukea, jonka intensiteetti oli 100 prosenttia, maidon yleiseen mainontaan (eli mainontaan, jossa ei viitata tuotteen alkuperään eikä yritykseen). Jäsenvaltiot myös hyödynsivät tätä mahdollisuutta laajalti (12). Jos maidon ja maitotuotteiden yleinen mainonta oli sallittua ilman rajoituksia ajanjaksolla 2001–2006, ei ole syytä soveltaa tiukempia lainsäädäntövaatimuksia tukeen toimenpiteille, joilla on huomattavasti pienempiä vaikutuksia markkinatilanteeseen, kuten maitoa ja maitotuotteita koskevan yleisen tosiasiatiedon tai tieteellisen tietämyksen levittämiseen.

               (72)

               Suuntaviivojen 2000–2006 laadinnan hetkellä ei voinut olla valtiontukia koskevan aineellisen oikeuden eikä komission tarkoitus pitää valtion rahoittamaa mainoskampanjaa, jonka iskulause oli ”Trinkt mehr Milch!” (”Juokaamme enemmän maitoa!”), sallittuna mainostukena ja samalla kohdella kampanjaa, jolla kuluttajille tiedotettiin asiapitoisesti maidon ravintoarvosta ja merkityksestä osana lasten ravitsemusta, tukena, jota ei sallita.

               (73)

               Myös muut suuntaviivojen 2000–2006 14 kohdan edellytykset täyttyvät. Koska toimenpiteet olivat yleisluontoisia ja neutraaleja niiden yritysten suhteen, joita ne koskivat, niitä ei automaattisesti rajoitettu koskemaan tiettyjä ryhmiä (14.2 kohta). Toimenpiteitä ei voida taloudellisesti yhdistää yksittäisiin yrityksiin, koska – kuten edellä esitetään – yrityksiin ei viitata suoraan. Koska tähän alaan osoitettiin suhteellisen vähän varoja ja koska maitoalalla toimii useita yrityksiä, 14.3 kohdassa mainittuja kynnysarvoja ei saavutettu lähellekään.

               (74)

               Vuodesta 2007 alkaneen kauden osalta VDM totesi, että sen toteuttamia vastaavia toimenpiteitä olisi pidettävä helposti ymmärrettävän tieteellisen tietämyksen ja yleisen tosiasiatiedon levittämisenä suuntaviivojen 2007–2013 IV.K. kohdan mukaisesti yhdessä asetuksen (EY) N:o 1857/2006 14 artiklan kanssa. Rajoittaminen pk-yrityksiin ei ole tässä yhteydessä sovellettavissa, koska yleistä tosiasiatietoa, jossa ei viitata tiettyihin yrityksiin, ei ole tarpeen rajoittaa pieniin ja keskisuuriin yrityksiin. Lisäksi olisi huomattava, ettei suuntaviivoja 2007–2013 saa soveltaa ristiriitaisella tavalla. Myöskään tässä yhteydessä tarkoituksena ei ole voinut olla pitää maidon ja maitotuotteiden (maataloustuotteiden) yleisluonteista mainontaa, jonka tukiosuus on 100 prosenttia, sääntöjenmukaisena (ks. suuntaviivojen 2007–2013 157 kohta) ja samalla soveltaa tiukempia vaatimuksia yleisluonteisen tosiasiatiedon ja tieteellisen tietämyksen levittämiseen, jolla on selkeästi vähemmän vaikutuksia kilpailuun. Muussa tapauksessa jäsenvaltioita kannustettaisiin periaatteessa edistämään yleisluonteisen tosiasiatiedon tai tieteellisen tietämyksen levittämisen yhdistämistä ostokehotukseen, jotta voitaisiin poistaa kaikki epäilykset mainontatoimenpiteen sääntöjenmukaisuudesta.

               (75)

               Edellä mainittujen väitteiden osalta VDM pyysi komissiota tarkistamaan siihenastisia oletuksiaan VDM:n luokittelusta yritykseksi ja sen toiminnan sääntöjenmukaisuudesta valtiontukisääntöjen valossa. Menettelyn monimutkaisuuden vuoksi VDM myös varasi itselleen oikeuden toimittaa lisähuomautuksia.

      Muiden asianomaisten osapuolten esittämät huomautukset

               (76)

               Helmikuun 6–10 päivänä 2014 komissio vastaanotti asianosaisilta yhteensä kuusi kirjettä, jotka sisältävät huomautuksia käsillä olevista VDM:n toteuttamista toimenpiteistä.

               (77)

               Landesvereinigung der Bayerischen Milchwirtschaft e.V. toteaa (7 päivänä helmikuuta 2014 päivätyssä kirjeessään), että VDM:n ennakoivaa kuluttajansuojaa koskevaa kansainvälistä kokemustenvaihtoa uuden tietämyksen saamiseksi eri maista edistetään ja että tämä kokemustenvaihto on suuresti arvostettua. Tämä ei anna aihetta yksittäisten yritysten suosimiseen.

               (78)

               Landesvereinigung Thüringer Milch e.V. viittasi 6 päivänä helmikuuta 2014 esittämässään huomautuksessa VDM:n esittämään huomautukseen ja antoi sille tukensa.

               (79)

               Milchprüfring Baden-Württemberg e.V. ilmoitti 6 päivänä helmikuuta 2014 esittämässään huomautuksessa VDM:n olevan yksi niistä elimistä, jotka olivat saaneet varoja maitomaksusta Baden-Württembergissä. Kaikki huomautuksessa mainitut elimet olivat toteuttaneet toimenpiteitä maitoteollisuuden hyväksi maito- ja rasvalain 22 §:n mukaisesti. Maitomaksun varoja jaettiin vain siinä määrin kuin se oli tarpeellista toimenpiteiden toteuttamiseksi.

               (80)

               Milchwirtschaftliche Arbeitsgemeinschaft Rheinland-Pfalz e.V. esitti 10 päivänä helmikuuta 2014 päivätyssä huomautuksessaan samat väittämät, jotka Saksa oli esittänyt jo 20 päivänä syyskuuta 2013 päivätyssä huomautuksessaan.

               (81)

               Milchwirtschaftlicher Verein Baden-Württemberg e.V. toisti 6 päivänä helmikuuta 2014 esittämässään huomautuksessa organisaation Milchprüfring Baden-Württemberg e.V. esittämän toteamuksen (ks. johdanto-osan 79 kappale).

               (82)

               Landesvereinigung der Milchwirtschaft Niedersachsen е. V. (LVN) ei 7 päivänä helmikuuta 2014 päivätyssä kirjeessään ottanut suoraan kantaa VDM:lle myönnettyihin suorituksiin, mutta kielsi periaatteessa tuen olemassaolon kaikkien maito- ja rasvalain mukaisten osatoimenpiteiden osalta.

               (83)

               Yksittäisissä kysymyksissä LVN väitti, etteivät maitomaksusta saaduilla varoilla rahoitetut toimenpiteet kuormittaneet osavaltion talousarviota, ettei valtiolla ollut määräysvaltaa maitomaksusta saatujen varojen suhteen ja ettei valtio päättänyt maksun suuruudesta eikä toimenpiteiden sisällöstä. Näin ollen asianomaisten suoritusten ei voida katsoa johtuvan valtiosta. Valtio ei myöskään valvo suoritusten suuruutta eikä ole organisatorisesti sidoksissa LVN:ään.

               (84)

               LVN:ää ei valvo yksikään valtion elin vaan sitä valvoo Hannoverin maatalouskamari, joka on julkisoikeudellinen itsesääntelyelin ja sellaisena elin, joka ei suoraan liity valtionhallintoon.

               (85)

               LVN viittasi 8 päivänä heinäkuuta 2014 päivätyssä täydentävässä huomautuksessaan muun muassa komission asiassa Val'Hor tekemään päätökseen (13). Kyseisessä päätöksessä komissio tunnusti, ettei julkisen vallan toimivaltaa tunnustaa toimialakohtainen organisaatio eikä sen sääntelyllistä tukea alakohtaisten suoritusten keräämiseen (kyseessä olevassa tapauksessa yleissitovuuden mahdollisuudella) voida pitää perusteena päätelmille siitä, että toimialakohtaisen organisaation toteuttamat toimenpiteet johtuvat valtiosta. Se, johtiko julkisen vallan osallistuminen veroluonteisiin rahoitusjärjestelmiin etuihin, joita voidaan pitää valtiolle myönnettynä ”valtiontukena”, riippuu yksittäisen tapauksen olosuhteista ja tällä perusteella tehtävästä yleisarvioinnista. Valtiontuen olemassaolon tutkimisen kannalta merkitykselliset näkökohdat ovat oikeuskäytännön mukaan seuraavat:

                           —

                           Mikä taho päätti varojen keruusta ja käytöstä?

                           —

                           Jos näistä seikoista päätti yksityisoikeudellinen organisaatio, miten julkinen valta vaikutti tähän päätökseen?

                           —

                           Mistä varoista maksut rahoitettiin?

                           —

                           Millaisia toimenpiteitä rahoitettiin?

                           —

                           Miltä tahoilta varat kerättiin?

                           —

                           Mikä taho loi toimenpiteen?

               (86)

               LVN oli oikeudellisten edustajiensa kautta tutkinut oikeudellista tilannetta muissa Saksan osavaltioissa ja tullut siihen tulokseen, etteivät valtiontuen olemassaolon tunnusmerkit täyttyneet. Tämä tarkoittaa sitä, ettei maito- ja rasvalailla voida yleensä ottaen katsoa olevan tuen piirteitä.

               (87)

               LVN:n mukaan maksun keräämisestä meijereiltä päättivät osavaltiotason maitoyhdistykset. Maito- ja rasvalain 22 §:n 1 momentin 1 kohdan mukaan maksu voidaan kerätä ainoastaan osavaltiotason maitoyhdistyksiä kuullen. Maito- ja rasvalain 22 §:n 1 momentin 2 kohdan mukaan maksua voidaan korottaa ainoastaan osavaltiotason maitoyhdistyksen pyynnöstä.

               (88)

               Maksun yksityiskohtia ja suuruutta säänneltiin Niedersachsenissa ja Thüringenissä asetuksella Umlageerhebungsverordnung (UmlErhVO), joka oli annettu kuullen asianomaisia osavaltiotason maitoyhdistyksiä.

               (89)

               Lisäksi kukin osavaltiotason maitoyhdistys päättää myös siitä, miten erikseen hallinnoitavat maksusta saadut tulot (ks. maito- ja rasvalain 22 §:n 3 momentin 1 kohta) käytetään. Tästä syystä ne suoritettiin joissakin tapauksissa jopa osavaltiotason maitoyhdistyksen omalle tilille (ks. muun muassa Thüringenin maksunkeruuasetuksen 3 §:n 1 momentti). Näin ollen osavaltiotason maitoyhdistykset laativat omalla vastuullaan ehdotuksia varojen käytöstä. Esimerkiksi Thüringenissä tämä tapahtuu siten, että yhdistyksen Landesvereinigung Thüringer Milch (LVTM) jäsenet toimittavat tälle asiaa koskevia hakemuksia (ks. Thüringer Arbeitsrichtlinie, 6.3 kohta).

               (90)

               Osavaltion maitoyhdistysten laatimat varainkäyttöehdotukset ”vahvistetaan” (ks. Niedersachsenin osalta Zuwendungsrichtlinie, 6.2 kohta, ja Thüringenin osalta Thüringer UmlErhVO, 4 §), tai ”hyväksytään” (kuten Nordrhein-Westfalenissa ja Baijerissa) osavaltion viranomaisen toimesta. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että valtiolla olisi kyseisessä asiassa merkittävää vaikutusta, koska valtion valvontatoimien ainoana perustana on maito- ja rasvalain 22 §:n 2 momentti. Näin ollen asianomaisilla säännöksillä ei siirretä osavaltion elimille enempää valtaa ohjata varojen hallinnointia tai vaikuttaa siihen kuin oikeusasiassa Doux Élevage (14).

               (91)

               Lisäksi maksusta saadut varat todellakin käytettiin kaikissa osavaltioissa osavaltiotason maitoyhdistysten esittämien ehdotusten mukaisesti. Jo tämä itsessään osoittaa riittävällä tavalla – riippumatta sovellettavista oikeudellisista järjestelyistä – etteivät asianomaiset varat johdu valtiosta (15).

               (92)

               LVN:n mukaan kaikilla osavaltiotason maitoyhdistyksillä on puhtaasti yksityisoikeudellinen asema. Niiden perussäännöstä ilmenee, että ne katsovat edustavansa jäsentensä – jotka tulevat yksinomaan maitoteollisuudesta (mukaan lukien kuluttajien edustajat) – etuja.

               (93)

               Maito- ja rasvalain 14 §:n mukaan osavaltiotason maitoyhdistykset ovat ”vapaaehtoisia” organisaatioita, jotka koostuvat maitoteollisuudessa vaikuttavista yrityksistä ja kuluttajista ja pyrkivät edustamaan jäsentensä taloudellisia etuja.

               (94)

               Osavaltiotason maitoyhdistykset eroavat kuitenkin oikeusasian Pearle kohteena olevasta optikkojen ammattiliitosta Hoofdbedrijfschap Ambachte, jonka tehtävänä oli kerätä ja käyttää pakollinen maksu mainontatoimenpiteitä varten. Vaikka kyseisellä ammattiliitolla olisi ollut julkisoikeudellinen asema, tuomioistuin totesi, ettei kyseessä ollut valtiontuki, koska mainontatoimenpiteitä ei rahoitettu valtion elinten käytettävissä olevilla varoilla vaan maksuilla, jotka kerättiin alan yrityksiltä (16).

               (95)

               Osavaltiotason maitoyhdistykset, jotka ovat elimiä, joilla on valta kerätä ja käyttää maitomaksu, eroavat myös oikeusasiassa Plans de Campagne mainituista maatalouskomiteoista, jotka eivät osallistuneet asianomaisten toimenpiteiden määrittämiseen ja joilla ei ollut minkäänlaista harkintavaltaa kyseisten toimenpiteiden soveltamisen suhteen (17).

               (96)

               Osavaltiotason maitoyhdistykset ovat valtiosta riippumattomia, puhtaasti yksityisiä elimiä, jotka sellaisina päättävät maitomaksun suuruudesta ja käytöstä omalla vastuulla.

               (97)

               Lisäksi maitoteollisuuden nauttimat edut eivät rasita osavaltion talousarviota, koska maitomaksu kerätään maitoteollisuuden toimijoilta. Toisin sanoen valikoivat ”edut” kompensoituvat valikoivalla rasitteella. Näin voidaan sulkea pois suosivat vaikutukset ja kilpailun vääristyminen, koska meijereiden nauttimat ”edut” kompensoituvat kokonaan niiden suorittaman maksuosuuden myötä.

               (98)

               Oikeusasiassa Vent de Colère tuomioistuin totesi, että maksujärjestelmä on valtiontukea, koska rasitetta ei enää – toisin kuin ennen lainsäädäntömuutosta – kompensoitu pelkästään asianomaisen talouden alan (energia-ala) jäsenten suorittamilla maksuilla vaan kaikkien kansallisella alueella asuvien sähkön loppukäyttäjien suorittamilla maksuilla (18).

               (99)

               LVN katsoi, ettei kyseessä ole valtiontuki myöskään tapauksessa, jossa toteutettiin tietyn alan etujen mukaisesti ”yhteisiä toimenpiteitä”, jotka rahoitettiin asianomaisen alan toimijoilta kerätyillä osuuksilla.

               (100)

               Kiistanalaisilla toimenpiteillä pyrittiin ainoastaan edistämään maidon kulutusta ja siten maitoalan yhteistä etua. Asianomaisilla toimenpiteillä myös osittain suojattiin kuluttajien etuja, koska näitä kahta tarkoitusta ei voinut erottaa toisistaan olemassa olevien intressien päällekkäisyyden vuoksi.

               (101)

               Valtion rooli rajoittui siihen, että se asetti maitoalan saataville lakisääteisen korvausmekanismin maito- ja rasvalain muodossa. Maito- ja rasvalaki on luonteeltaan sellainen, että se takaa, että maitoteollisuuden toimijat, jotka hyötyvät maitoa tuotteena edistävien toimenpiteiden toteuttamisesta, ovat myös ne, jotka suorittavat osuutensa asiaa koskeviin kuluihin. Kuten asioissa Pearle, Doux Élevage ja VaľHor, valtio toimi pelkästään välineenä, joka teki yksityisen sektorin luomasta korvausjärjestelmästä pakollisen varmistaen siten rasitteen oikeudenmukaisen jaon (19).

               (102)

               Maksun käyttöönotosta päättivät osavaltiotason maitoyhdistykset eli yksityisen sektorin elimet. Tästä syystä maksu kerätään maito- ja rasvalain 22 §:n mukaisesti ”kuullen” osavaltiotason maitoyhdistyksiä. Myöskään osavaltiotason maitoyhdistykset eivät ole valtion toiminnan tulosta, vaan ne ovat maitoteollisuuden toimijoiden ”vapaaehtoisia” organisaatioita (maito- ja rasvalain 14 §). Tilannetta Thüringenin osavaltiossa, jossa maitoyhdistys tunnustettiin vasta vuonna 1999, on kuvattu perusteellisesti tältä osin. Thüringenin viljelijäliiton (Thüringer Bauernverband) pyynnöstä asiasta vastaava ministeriö käynnisti tarvittavat muodolliset hallintovaiheet voidakseen kerätä maksun meijereiltä ja maidonkeräilykeskuksilta. Tästä käy selkeästi ilmi, että maitomaksu on puhtaasti yksityinen korvausmekanismi, jonka yhteydessä valtio on pelkästään väline, jolla maitomaksusta tehdään sitova (20).

               (103)

               Tiivistelmässään LVN viittasi niihin yhtäläisyyksiin ja eroihin, joita se katsoi olevan ensinnäkin eri oikeustapausten välillä ja toisekseen suhteessa maito- ja rasvalakiin.

               (104)

               Asiassa VaľHor (päätös 2014/416/EU) (tulos: ei tukea), kuten myös maitomaksun tapauksessa, varat keräsi ja jakoi pääasiassa valtion tunnustama yksityinen ja vapaaehtoinen toimialakohtainen organisaatio. Lisäksi alan toimijoiden suorittamilla osuuksilla rahoitettiin yhteisiä toimenpiteitä alan hyväksi. Kyseisessä asiassa lakisääteinen mahdollisuus saada valtion hyväksyntä yksityiselle toimialakohtaiselle organisaatiolle ei itsessään johtanut oletukseen valtion määräysvallasta, eikä valtio voinut tosiasiassa käyttää varoja tiettyjen yritysten tukemiseen. Lisäksi toimialakohtainen organisaatio päätti itse varojen käytöstä.

               (105)

               Asiassa Vent de Colère (C-262/12) (tulos: tukea), toisin kuin maitomaksun tapauksessa, kyseessä olevan maksun suuruus vahvistettiin yksipuolisesti ministeriön säädöksellä yksityisten osapuolien osallistumatta siihen, valtiontakaus otettiin käyttöön, varoja hallinnoi julkinen elin ja valtion seuraamusmekanismeja otettiin käyttöön.

               (106)

               Asiassa Doux Élevage (C-677/11) (tulos: ei tukea), kuten maitomaksun tapauksessa, varat keräsi ja jakoi pääasiassa valtion tunnustama yksityinen ja vapaaehtoinen toimialakohtainen organisaatio. Lisäksi alan toimijoiden suorittamilla osuuksilla rahoitettiin yhteisiä toimenpiteitä alan hyväksi. Kyseisessä asiassa lakisääteinen mahdollisuus saada valtion hyväksyntä yksityiselle toimialakohtaiselle organisaatiolle ei itsessään johtanut oletukseen valtion määräysvallasta, varat olivat kokonaan peräisin talouden toimijoiden keräämistä osuuksista eikä valtio voinut tosiasiassa käyttää varoja tiettyjen yritysten tukemiseen. Lisäksi toimialakohtainen organisaatio päätti itse varojen käytöstä.

               (107)

               Asiassa Plans de Campagne (T-139/09) (tulos: tukea), toisin kuin maitomaksun tapauksessa, viranomainen päätti osuuksien suuruudesta, osuuksista saatuja tuloja vahvistettiin valtion varoilla, toimenpiteet määritteli valtio (valtion varainhoidon valvojan leima jne.) ilman, että määrittelyyn osallistuivat alan komiteat, joilla ei ollut minkäänlaista harkintavaltaa myöskään toimenpiteiden toteuttamisen suhteen, ja ministerin edustaja osallistui komiteoiden kokouksiin.

               (108)

               Asiassa Pearle (C-345/02) (tulos: ei tukea), kuten maitomaksun tapauksessa, varoja käytettiin ainoastaan kyseessä olevan alan tarkoituksiin, tietyn talouden alan yhdistys oli pyytänyt julkista elintä keräämään maksuosuuksia tiettyjen toimenpiteiden toteuttamiseksi kyseisen alan hyväksi ja, toisin kuin maitomaksun tapauksessa, julkisoikeudellisella – ei siis yksityisellä – ammattiyhdistyksellä oli tärkeä rooli pakollisen maksun keräämisessä ja jakamisessa. Näin ollen asia Pearle vaikuttaa monimutkaisemmalta kuin maitomaksun tapaus.

      Saksan 3 päivänä joulukuuta 2014 esittämä huomautus

               (109)

               Saksa ei aluksi ottanut kantaa asianosaisten helmikuussa 2014 toimittamiin huomautuksiin. Heinäkuun 8 päivänä 2014 päivättyyn LVN:n täydentävään huomautukseen Saksa otti kantaa 3 päivänä joulukuuta 2014 päivätyllä kirjeellä seuraavassa esitetyllä tavalla.

               (110)

               Asianomaiset osavaltiot keskittyivät tarkastelumenettelyssä esittämissään maito- ja rasvalain mukaista maitomaksua koskevissa huomautuksissa kahteen näkökohtaan: toteutettujen toimenpiteiden yhdenmukaisuus valtiontukisääntöjen sisällöllisten vaatimusten kanssa (erityisesti toimenpiteiden yhdenmukaisuus maatalouden vapautuksia koskevan asetuksen ja voimassa olevan maatalouskehyksen kanssa) sekä kysymys siitä, tapahtuiko valtiontukisääntöjen kannalta merkityksellistä suosimista SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa mielessä.

               (111)

               LVN:n 8 päivänä heinäkuuta 2014 esittämä huomautus ja Euroopan unionin tuomioistuimen nykyinen päätöskäytäntö antavat aihetta esittää perustavanlaatuisia lisähuomautuksia siitä, onko kyseessä tosiasiassa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki, ja erityisesti siitä, onko tässä tapauksessa kyse valtion varoista myönnetystä tuesta.

               (112)

               LVN:n 8 päivänä heinäkuuta 2014 esittämä huomautus ja edellä mainittujen tuomioiden tarkastelu antavat aihetta epäillä vähintäänkin, ettei tässä tapauksessa ole kyse valtion varoista myönnetystä tuesta. Näin ollen maitomaksun kerääminen ja jakaminen ei ole valtiontukea. Tämä arvio perustuu seuraavassa esitettyihin seikkoihin.

               (113)

               Kuten asioista Val'Hor (päätös 2014/416/EU) ja Doux Élevage (C-677/11) yksityisten toimialakohtaisten organisaatioiden rahoittamat ja toteuttamat toimenpiteet eivät ole valtiontukea. Yksittäisissä osavaltioissa toimivat osavaltiotason maitoyhdistykset ovat organisaatioita, joiden voidaan katsoa olevan verrattavissa mainituissa päätöksissä tarkoitettuihin organisaatioihin. Valtion elimet eivät koskaan ole olleet näiden osavaltiotason maitoyhdistysten jäseniä. Ne ovat kuitenkin osallistuneet kokouksiin, mutta ilman äänioikeutta eli käytännössä vierailijoina. Valtion elinten osallistuminen maitomaksun täytäntöönpanoon tai maito- ja rasvalain sisältämien oikeudellisten edellytysten noudattamisen seuraamiseen ei vaikuta siihen tosiasiaan, että hankkeiden valinnasta vastaavat osavaltiotason maitoyhdistykset.

               (114)

               Tosiasiassa kyseiset osavaltiotason maitoyhdistykset hallinnoivat maksusta saatuja tuloja ja päättivät siitä, miten ne olisi käytettävä. Kyse ei tosiasiassa ole valtion vaikutuksesta, joka olisi tulosta osavaltiotason maitoyhdistysten ehdotusten tarkistamisesta tai vahvistamisesta valtion elinten toimesta, koska nämä toimivat maito- ja rasvalain 22 §:n 2 momentissa tarkoitetulla tavalla ja pyrkivät tutkimaan, täyttyivätkö 22 §:ssä säädetyt oikeudelliset vaatimukset. Maksusta saatuja varoja käytettiin osavaltiotason maitoyhdistysten esittämien varainkäyttöehdotusten mukaisesti. Kun otetaan huomioon tuomioistuimen 16 päivänä toukokuuta 2002 antama tuomio asiassa Stardust Marine (C-482/99), tämä tosiseikka osoittaa selkeästi, etteivät varat olleet valtion varoja.

               (115)

               Osavaltiotason maitoyhdistykset ovat puhtaasti yksityisiä organisaatioita. Tämä tosiseikka yhdessä sen havainnon kanssa, että osavaltiotason maitoyhdistykset hallinnoivat maitomaksua ja sen käyttöä, osoittavat selkeästi, ettei maitomaksua olisi luokiteltava valtiontueksi yhdenmukaisesti edellä mainitun oikeuskäytännön kanssa.

               (116)

               Se, ettei kyseessä ole valtiontuki, osoitettiin myös sillä, että maitomaksun varat olivat puhtaasti yksityisiä varoja. Ne ovat varoja, jotka ovat peräisin maksuvelvollisten yksityisyritysten varallisuudesta. Maitomaksun tapauksessa ei käytetty valtion rahallista tukea eikä valtiontakausta, toisin kuin asioissa C-262/12 (Vent de Colère) ja T-139/09 (Plans de Campagne), joissa juuri näistä syistä todettiin olevan kyse valtiontuesta.

               (117)

               Lisäksi maitomaksu oli yhteinen alakohtainen toimenpide, joka voimassa olevan oikeudellisen tilanteen (päätös 2014/416/EU (Val'Hor)) sekä C-677/11 (Doux Élevage)) mukaisesti puhuu valtiotukea vastaan.

               (118)

               On myös kyseenalaista, saatiinko järjestelmästä sellaista etua, joka olisi välttämätön edellytys oletukselle tuen olemassaolosta. Tämä voidaan perustella sillä, että edut, joita meijerit ja maidontuottajat saivat, mitätöityivät tai neutralisoituivat kokonaan maksuilla, jotka kerättiin meijereiltä ja siten välillisesti myös maidontuottajilta. Tämä vahvistettiin myös 19 päivänä joulukuuta 2013 annetussa tuomioistuimen päätöksessä (C-262/12, Vent de Colère). Siinä katsottiin, että kyseessä oli valtiontuki, koska kustannuksista eivät enää vastanneet ainoastaan alan toimijat vaan kaikki kotimaiset sähkönkuluttajat.

               (119)

               Näistä syistä, jotka osittain perustuvat maitomaksujärjestelmän uudelleentarkasteluun, ja asianomaisten osavaltioiden tähänastisista näkemyksistä ilmenee, että on epävarmaa, oliko maitomaksujärjestelmässä kyse valtiontuesta vai ei. Kysymykseen siitä, oliko kyseessä valtiontuki, ja erityisesti, täyttyivätkö valtion varojen tunnusmerkit, oli haettava vastausta komissiolta.

         3.   ASIAN ARVIOINTI

      Osatoimenpiteet, jotka eivät ole tukea

      Tutkijoiden tukeminen

               (120)

               Tutkijoiden tukemisen (ks. johdanto-osan 61 kappale) osalta komissio katsoo, että tuki hyödyttää yksityishenkilöitä. Komissio myös olettaa, että kyseiset tutkijat osallistuivat riippumattomaan tutkimukseen ja kehitykseen tietämyksen ja ymmärryksen lisäämiseksi Euroopan unionin valtiontukisääntöjen soveltamisesta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottamisesta myönnettävään korvaukseen annetun komission tiedonannon 19 kohdan mukaisesti (21). Komissio katsoo, ettei toiminta ole tässä tapauksessa taloudellista.

               (121)

               Ainoastaan ne, jotka harjoittavat taloudellista toimintaa, luokitellaan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi yrityksiksi. Näin ollen tutkijoille tämän osatoimenpiteen yhteydessä myönnetty tuki ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea.

      Luennot ammattikorkeakoulussa Fachhochschule Hannover

               (122)

               VDM:n työntekijöiden ammattikorkeakoulussa Fachhochschule Hannover pitämien luentojen (ks. johdanto-osan 62 kappale) osalta komissio toteaa, että julkisissa ammattikorkeakouluissa opetettavat kurssit kuuluvat valtion tarjoaman julkisen koulutuksen alaan.

               (123)

               Unionin oikeuskäytännössä on vahvistettu, että julkista koulutusta, joka järjestetään valtion rahoittaman ja valvoman kansallisen koulutusjärjestelmän puitteissa, voidaan pitää ei-taloudellisena toimintana. Tuomioistuin on tältä osin todennut, että ”perustaessaan ja pysyttäessään tällaisen julkisen koulutusjärjestelmän, joka saa yleensä rahoituksensa julkisista varoista eikä oppilailta tai heidän vanhemmiltaan, valtio ei pyri harjoittamaan voittoa tuottavaa toimintaa, vaan se suorittaa yhteiskunnallisia, kulttuurisia ja koulutuksellisia tehtäviään väestöään kohtaan” (22).

               (124)

               Käsillä olevat luennot kuuluvat julkisen ammattikorkeakoulun opinto-ohjelmaan. Tämän ammattikorkeakoulun järjestämää julkista koulutusta voidaan pitää muuna kuin taloudellisena toimintana (ks. johdanto-osan 123 kappale). Komissio katsoo, että opetustoiminta on toissijaista toimintaa eikä se sellaisena ole taloudellista toimintaa (23). Jos kyse ei ole taloudellisesta toiminnasta, ei myöskään voi olla kyse SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta yritysten suosimisesta. Näin ollen tämä toiminta ei ole mainitun määräyksen mukaista valtiontukea.

      Osatoimenpiteet, jotka ovat tukea

               (125)

               SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

      Jäsenvaltion myöntämä tai valtion varoista maksettu tuki

               (126)

               Saatavilla olevien tietojen sekä erityisesti asianomaisten osapuolten ja Saksan viranomaisten toimittamien huomautusten perusteella on tutkittava, onko maitomaksusta saaduissa varoissa kyse SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta.

               (127)

               Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ei ole aiheellista erotella tapauksia, joissa tuen myöntäjä on valtio, tapauksista, joissa tuen myöntäjä on kyseisen valtion nimeämä tai perustama julkinen tai yksityinen elin (24). Jotta myönnettyjä etuja voidaan kuitenkin pitää SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, niiden on yhtäältä oltava suoraan tai välillisesti valtion varoista myönnettyjä etuja ja toisaalta niiden on johduttava valtiosta (25).

               (128)

               Tämän päätöksen 2 kohdassa kuvattuihin toimenpiteisiin pätee seuraava: tuki on myönnetty osavaltioiden lainsäädännön perusteella, ja tässä yhteydessä oikeuskehyksenä puolestaan on maito- ja rasvalaki.

               (129)

               Maito- ja rasvalain 22 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetään erityisesti, että osavaltioiden hallitukset voivat osavaltiotason maitoyhdistyksiä tai ammatillisia organisaatioita kuullen kerätä yhdessä meijereiltä ja maidonkeräilykeskuksilta maksuja enintään 0,1 sentin arvosta raakamaitokilogrammalta maitoteollisuuden edistämiseksi. Maito- ja rasvalain 22 §:n 1 momentin 2 kohdan mukaan osavaltion hallitukset voivat osavaltiotason maitoyhdistysten tai ammatillisten organisaatioiden pyynnöstä kerätä maksuja enintään 0,2 sentin arvosta raakamaitokilogrammalta, jos 1 kohdan mukaiset maksut eivät ole riittäviä tehtävien suorittamiseksi.

               (130)

               Osavaltion hallitukset keräävät maitomaksun ”kuullen” asianomaista osavaltiotason maitoyhdistystä. Kuuleminen on kuitenkin ratkaisevasti heikompi osallistumismuoto kuin yhteisymmärrys. ”Yhteisymmärrys” tarkoittaa sitä, että säädöksen antaminen (laillisuus) edellyttää jonkin muun elimen (esimerkiksi lainsäädäntöelimen tai viranomaisen) antamaa hyväksyntää. Sen sijaan päätös, joka annetaan ”kuullen” toista elintä, ei viime kädessä ole riippuvainen kyseisen toisen elimen suostumuksesta. Saksan hallinto-oikeudessa tehdään tällainen ero erilaisten osallistumismuotojen välillä (26). Koska maito- ja rasvalain 22 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetään kuulemisesta osallistumismuotona, valtuudet kerätä maksu ja tehdä sitä koskevia päätöksiä on yksinomaan osavaltion hallituksilla (27). Sen sijaan osavaltiotason maitoyhdistykset osallistuvat pelkästään 22 §:n mukaisesti hyväksyttävien toimenpiteiden valmisteluun ja tekniseen toteuttamiseen (maito- ja rasvalain 14 §:n 1 kohta) ja ovat tältä osin osavaltion ylimmän viranomaisen valvonnassa (maito- ja rasvalain 14 §:n 2 ja 4 kohta).

               (131)

               Maitomaksun keräämisen oikeusperustasta yksittäisissä osavaltioissa säädetään vastaavasti osavaltioiden asetuksissa maksun keräämisen yksityiskohdista, kuten maksun suuruudesta (28). Siksi maksun keräämistä sääntelee valtio (jota asianomaiset osavaltion hallinnot edustavat). Kuten edellä johdanto-osan 130 kappaleessa on selostettu, tähän ei vaikuta se seikka, että kyseiset asetukset annetaan kuulleen asianomaisia osavaltiotason maitoyhdistyksiä.

               (132)

               Käsillä olevassa tapauksessa maksu kerätään yksityisiltä yrityksiltä. Tästä maksusta saadut tulot on osoitettava asianomaisten osavaltioiden talousarvioon ennen kuin niillä rahoitetaan erilaisia tukitoimenpiteitä. Maito- ja rasvalain 22 §:n 3 momentin 1 kohdan mukaan niitä on kyseisissä talousarvioissa hallinnoitava erikseen. Asianomaisen varainhoitolain (ks. johdanto-osan 19 kappale) 23 §:n mukaan menot ja maksusitoumusmäärärahat suorituksista, jotka suoritetaan osavaltion hallinnon ulkopuolisille elimille tiettyjen tarkoitusten täyttämiseksi (tuet), otetaan huomioon vain, jos osavaltiolla on huomattava intressi saavuttaa tällaisten elinten kautta tietty tavoite, jota ei voida saavuttaa riittävässä määrin tai lainkaan ilman tukea. Tämä vaatimus tarkoittaa sitä, että toimenpiteiden toteuttamiseen liittyy valtion intressi. Se, että Thüringenissä maksuosuudet suoritetaan maitomaksua varten avatulle varainhoitotilille, jota hallinnoi Landesvereinigung Thüringer Milch e.V. (johdanto-osan 89 kappale, Thüringer UmlErhVO, 3 §:n 1 momentti), ei ole ristiriidassa kyseisen valtion intressin kanssa. Lisäksi Thüringenissä kerätään maksamattomia maksuja ja korkoja säädöksen Abgabenordnung ja sen täytäntöönpanomääräysten mukaisesti (Thüringer UmlErhVO, 3 §:n 4 momentti). Varainhoitotilille on ominaista, ettei tilinhaltijalla ole rajatonta pääsyä saatavilla oleviin varoihin. Pääsyä säädellään voimassa olevilla lakisääteisillä vaatimuksilla, jotka tässä tapauksessa on asettanut valtio.

               (133)

               Vastauksena asianomaisten osapuolten ja Saksan viranomaisten esittämiin väitteisiin komissio toteaa seuraavaa:

               (134)

               Mitä tulee LVN:n väitteeseen siitä, että maksujen keräämisestä meijereiltä päättävät itse asiassa osavaltiotason maitoyhdistykset (johdanto-osan 83–87 sekä 91 kappale), komissio toteaa, että liittovaltion hallitus on maito- ja rasvalain 22 §:n 1 momentin perusteella valtuuttanut osavaltioiden hallitukset keräämään maitomaksun. Mainitussa säännöksessä säädetään muun muassa, että maitomaksu saa tavanomaisesti olla enintään 0,1 senttiä kilogrammalta ja että osavaltion hallitus voi korottaa maksua 0,2 senttiin kilogrammalta osavaltiotason maitoyhdistyksen tai yhteisesti ammatillisten organisaatioiden pyynnöstä.

               (135)

               Lisäksi maito- ja rasvalain 22 §:n 2 momentin 1–6 kohdassa säädetään tarkoituksista, joihin maitomaksusta saatuja varoja saa käyttää.

               (136)

               Maito- ja rasvalain 22 §:n 3 momentin 3 kohdan mukaan osavaltiotason maitoyhdistystä tai ammatillisia organisaatioita on pelkästään kuultava ennen varojen käyttöä.

               (137)

               Tämä osoittaa, että vaikka valtio (liittovaltiotasolla) on myöntänyt osavaltiotason maitoyhdistyksille tiettyjä osallistumisoikeuksia, se on kuitenkin luonut selkeän oikeuskehyksen maitomaksun suuruuden ja varainkäytön määrittämistä varten. Viime kädessä näistä seikoista päättää osavaltion hallitus (tai toimivallan siirron tapauksessa osavaltion ylin viranomainen). Näin ollen ei esimerkiksi olisi mahdollista korottaa maksutasoa yli 0,2 senttiin kilogrammalta osavaltiotason maitoyhdistysten pyynnöstä tai käyttää varoja muihin tarkoituksiin kuin niihin, joista säädetään maito- ja rasvalain 22 §:n 2 momentin 1–6 kohdassa. Lisäksi varojen käyttöä koskeva kuulemisvelvollisuus (maito- ja rasvalain 22 §:n 3 momentin 3 kohta) ei millään tavalla edellytä noudattamaan kuultujen esittämiä näkemyksiä. Lopullisen päätöksen varainkäytöstä tekee asianomainen osavaltion viranomainen eli valtio.

               (138)

               Tämä seikka erottaa tämän tapauksen olennaisesti asiasta Doux Élevage, johon LVN viittasi. Maitomaksun keruuta ja vastaavaa varainkäyttöä sääntelee valtio kahdella tasolla: liittovaltio- ja osavaltiotasolla. Saksassa lainsäätäjä on paitsi myöntänyt osavaltion hallituksille valtuudet kerätä maksun myös rajoittanut liittovaltion lailla osavaltion mahdollisuuksia pitää hallussaan maksun tuottamia varoja. Osavaltiotason maitoyhdistykset eivät pysty hakemaan muutosta maito- ja rasvalain 22 §:n 2 momentin 1–6 kohdassa vahvistettuihin tukitarkoituksiin. Tällaista valtion rajoitustoimenpidettä ei kuulunut niihin tosiseikkoihin, joihin asiat Val'Hor ja Doux Élevage perustuivat.

               (139)

               Lisäksi maito- ja rasvalakia ei voida ymmärtää pelkäksi keinoksi toteuttaa toimialakohtaisen organisaation puhtaasti taloudellisia intressejä. Esimerkiksi maito- ja rasvalain 14 §:ssä säädetään, että maatalousalan, meijereiden ja maitotuotteiden kaupan ammatillisten organisaatioiden on oltava edustettuina, jos ne haluavat osallistua, ja samalla vaaditaan, että kuluttajat ovat asianmukaisesti edustettuina yhdistyksen elimissä. Näillä osallistumista ja edustusta koskevilla vaatimuksilla lainsäätäjä (eli valtio) varmistaa, että pyrittäessä maito- ja rasvalaissa vahvistettuihin yleisiin poliittisiin tavoitteisiin kaikki intressit, jotka menevät pelkkää talousalan edistämistä pidemmälle, ovat kattavasti edustettuina.

               (140)

               Toisin kuin asiassa Doux Élevage, maito- ja rasvalaissa mainituissa edistämistavoitteissa ei ole kyse sellaisista tavoitteista, jotka toimialakohtaiset organisaatiot itse ovat asettaneet ja ottaneet käyttöön (29). Erityisesti 22 §:n 2 momentin 1 kohdassa mainitut laadun parantamisen ja säilyttämisen tavoite 1 (Förderung und Erhaltung der Güte auf Grund der nach § 10 dieses Gesetzes oder nach § 37 des Milchgesetzes vom 31. Juli 1930 (Reichsgesetzbl. I S. 421) erlassenen Vorschriften) sekä maidon ja maitotuotteiden hygienian parantamisen tavoite 2 lypsämisen, toimittamisen, jalostamisen ja jakelun yhteydessä (Verbesserung der Hygiene bei der Gewinnung, der Anlieferung, der Be- und Verarbeitung und dem Absatz von Milch und Milcherzeugnissen) osoittavat – toisin kuin asiassa Doux Élevage – tunnusmerkkejä, jotka ovat osa valtion viranomaisten määrittelemää politiikkaa (30) ja viittaavat julkisiin tehtäviin, joita maito- ja rasvalain 14 §:n 3 momentin mukaan ei ylipäätänsä pitäisi siirtää osavaltion maitoyhdistyksille. Siltä osin kuin Saksa tukeutuu käsillä olevassa tapauksessa maito- ja rasvalain 22 §:n 2 momentin 6 kohtaan, kyseisen lain sanamuodosta seuraa, että kyse on maito- ja rasvalain nojalla siirretyistä tehtävistä (”von nach dem Milch- und Fettgesetz übertragene Aufgaben”) eikä siten VDM:n määrittelemistä tehtävistä.

               (141)

               Lisäksi toisin kuin asiassa Doux Élevage, käsillä olevassa tapauksessa ei käytetä tavanomaista siviili- tai kauppaoikeudellista tuomioistuinmenettelyä maitomaksun perimiseksi, jos maksuosuudet jätetään suorittamatta (31). Tämä johtuu siitä, että maito- ja rasvalain 23 §:n 2 momentin mukaan maksut ovat perittävissä säädöksen Abgabenordnung ja sen täytäntöönpanosäännösten mukaisesti. Asianomaiset osavaltiot ovat vahvistaneet asiaa koskevissa maitomaksunkeruuasetuksissaan, että vastaava perintä tapahtuu säädöksen Abgabenordnung ja sen täytäntöönpanosäännösten mukaisesti (32). Säädös Abgabenordnung on Saksan oikeusjärjestelmässä julkisoikeuden osa. Saksassa julkisoikeudelliset saatavat pannaan täytäntöön hallintoteitse, siviilioikeudelliset saatavat oikeusteitse. Tässä yhteydessä hallinnollinen menetelmä on tehokkaampi kuin oikeudellinen menetelmä, koska viranomaiset pystyvät itse laatimaan täytäntöönpanoperusteet antamalla hallinnollisen määräyksen (33), joka kuitenkin siviilioikeudellisten saatavien tapauksessa voitaisiin riitauttaa ainoastaan tuomioistuimissa (34). Tämä osoittaa, että valtio on kiinnostunut keräämään ja tarvittaessa perimään suorittamatta olevat maksuosuudet mahdollisimman tehokkaasti ja täydellisesti, jotta voidaan taata, että maksusta saaduilla varoilla rahoitetut tavoitteet toteutuvat nopeasti.

               (142)

               Tämä mitätöi LVN:n väitteen, jonka mukaan maitomaksusta saadut varat eivät ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja valtion varoja.

               (143)

               Tästä seuraa, että asianomaisten maksusta saatujen tulojen olisi katsottava olevan julkisessa määräysvallassa (35) ja että maitomaksusta saaduilla varoilla rahoitetut toimenpiteet myönnettiin valtion varoista. Tästä syystä niiden on katsottava johtuvan valtiosta.

      Valikoiva etu/yritykset

               (144)

               VDM on elin, joka tarjoaa palveluja maitoteollisuuden yritysten ja erityisesti meijereiden hyödyksi.

               (145)

               Saksa ja VDM kiistävät sen, että VDM tarjoaa palveluja yrityksenä markkinoilla. Erityisesti ne viittaavat VDM:n yhdistystoimintaan, joka oikeuskäytännössä on vahvistettu kaupalliseksi toiminnaksi vain poikkeustapauksissa (ks. johdanto-osan 39 ja 49 kappale).

               (146)

               Saksan siteeraamassa asiassa T-193/02 Piau v. komissio tuomioistuin totesi, että yhdistys (kyseisessä tapauksessa FIFA) harjoittaa taloudellista toimintaa. Saksa ei kuitenkaan ole kyennyt nimeämään yhtään oikeuskäytäntöä osoitukseksi päinvastaisesta eli siitä, ettei yhdistys (lähtökohtaisesti) harjoita taloudellista toimintaa tai ettei yhdistystoiminta sellaisenaan kuulu valtiontuen valvonnan piiriin.

               (147)

               On selvää, että VDM harjoittaa toimintaansa jäsentensä eduksi ja hyödyksi. Se, että VDM näkee oman toimintansa tällaisena, ilmenee erilaisista kuvauksista, jotka VDM antaa toiminnastaan omalla verkkosivustollaan. VDM esimerkiksi kertoo edustavansa maitoalan intressejä IDF:ssä (”Der VDM vertritt im IDF die Interessen der Milchbranche”), suojelevansa ja edistävänsä maitoteollisuuden etuja (”Wahrnehmung und Förderung der Interessen der Milchwirtschaft”) sekä edustavansa intressejä lainsäädäntöprosessissa ministeriöihin nähden (”Interessenvertretung im Gesetzgebungsprozess gegenüber den Ministerien”). Tästä syystä myös LVN katsoo, että kiistanalaisilla toimenpiteillä pyrittiin ainoastaan edistämään maidon kulutusta ja siten maitoalan yhteistä etua (ks. edellä johdanto-osan 99–100 kappale).

               (148)

               Komissio on näin ollen edelleen sitä mieltä, että VDM:n toiminta täyttää palvelujen tunnusmerkit. Nämä palvelut hyödyttävät meijereitä maitomaksua keräävissä osavaltioissa.

               (149)

               Useat toimet, joihin VDM itse viittaa verkkosivustollaan, täyttävät palvelujen tunnusmerkit siltä osin kuin niiden tarkoituksena on edustaa asianomaisten meijereiden ja maidontuottajien etuja Saksan viranomaisiin, lainsäätäjään ja kansainvälisiin elimiin nähden (36).

               (150)

               Tällaisten palvelujen tarjonta hyödyttää asianomaisia meijereitä ja tukee niitä niiden ydinliiketoiminnan harjoittamisessa eli maidon ja maitotuotteiden tuotannossa ja myynnissä, jotka ovat epäilemättä taloudellista toimintaa.

               (151)

               VDM ilmoittaa antavansa neuvontaa valtion elimille (”Beratertätigkeit gegenüber staatlichen Stellen”), osallistuvansa standardointiin (”Beteiligung an Normung und Standardisierung”) sekä levittävänsä yleisiä tietoja (”Allgemeine Informationsvermittlung”) jäsentensä hyödyksi ja puolesta. Tällainen toiminta, joka liittyy suoraan taloudelliseen toimintaan, vapauttaa meijerit vastaavien aloitteiden toteuttamisesta – ja tarvittavien varojen keräämisestä – myynnille suotuisan (markkina)ympäristön luomiseksi. VDM:n jäseniä ovat muun muassa Milchindustrie-Verband e.V. (MIV) ja Deutsche Bauernverband e.V. (DBV). MIV:n jäseniä puolestaan ovat saksalaiset meijerit, mukaan lukien käsillä olevan päätöksen soveltamisalaan kuuluvat meijerit osavaltioissa, jotka keräävät maitomaksun.

               (152)

               Näin ollen neuvonnan antaminen valtion elimille ja osallistuminen standardointiin ovat toimintaa, jolla ajetaan alan intressejä poliittisessa prosessissa, jonka tavoitteena ovat erilaiset päätöksentekokanavat (lainsäädäntö, tekninen standardointi jne.). Viime kädessä tämä vaikuttaa meijerien tuotanto- ja kaupanpitämistoimia koskeviin oikeudellisiin olosuhteisiin. Myös yleisten tietojen levittäminen hyödyttää asianomaisia meijereitä, koska se edistää myyntiä korostamalla maidon hyötyjä tuotteena.

               (153)

               Tätä ei kyseenalaisteta VDM:n väittämässä, jonka mukaan sen toiminta kattaa sen jäsenten demokraattisesti muodostaman mielipiteen kanavoimisen lainsäädäntöprosessiin (”Kommunikation der demokratischen Meinungsbildung innerhalb des mitgliedschaftlich organisierten VDM in den Gesetzgebungsprozess”). Nimittäin VDM ei edusta yleistä etua vaan jäsentensä intressejä tarkoituksena kanavoida maitoteollisuuden näkemykset lainsäädäntö- ja sääntelyprosessiin ja vaikuttaa siihen tätä kautta.

               (154)

               Standardointitoiminnan osalta VDM selosti vastaavansa koko alan edustajana standardoinnista kansallisella ja kansainvälisellä tasolla yhteistyössä ISO:n, IDF:n, CEN:n ja DIN:n kaltaisten toimivaltaisten standardointiorganisaatioiden kanssa (ks. johdanto-osan 53 kappale).

               (155)

               Komissio toteaa tässä yhteydessä, että standardoinnista ovat ensi sijassa vastuussa mainitut standardointiorganisaatiot. VDM ei toimi standardointiprosessissa puolueettomana osapuolena (eikä riippumattomana neuvonantajana) vaan kanavoi maitoteollisuuden näkemykset kyseiseen prosessiin.

               (156)

               Myös tältä osin komissio toteaa, että VDM tarjoaa palveluja yksityisenä yhdistyksenä. Kyseisten palvelujen edunsaajia – vaikkeivät vastaanottajia – ovat myös tässä yhteydessä asianomaisten osavaltioiden meijerit (eli jäsenet yhdistyksissä, jotka puolestaan ovat VDM:n jäseniä), joiden intressejä VDM ajaa standardointiorganisaatioihin nähden.

               (157)

               Samalla tavoin yleisten tietojen levittäminen (ks. johdanto-osan 59 ja 60 kappale) voidaan lukea palveluksi. Se, onko kyseinen tieto luonteeltaan yleistä vai erityistä, ei muuta sitä tosiasiaa, että tietojen levittäminen edistää maitoteollisuuden taloudellista toimintaa.

               (158)

               Käsillä olevat VDM:n tarjoamat palvelut suosivat valikoivasti tiettyjä yrityksiä, erityisesti niitä, jotka harjoittavat maidon jalostusta ja kaupan pitämistä maitomaksua keräävissä osavaltioissa. Komissio ei tässä yhteydessä ole samaa mieltä VDM:n näkemyksestä, jonka mukaan VDM on kattojärjestö, joka edustaa yleistä etua. Komissio pitää VDM:n toimintaa alakohtaisena intressien edustamisena, joka hyödyttää jäsenmeijereitään, jotka ovat liittyneet siihen yhdistysten kautta asianomaisissa osavaltioissa.

      Kilpailun vääristyminen ja vaikutus kauppaan

               (159)

               Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan yrityksen kilpailuaseman vahvistaminen valtion tuella vääristää yleensä kilpailua suhteessa muihin kilpaileviin yrityksiin, jotka eivät saa tätä tukea (37). Tuki, joka myönnetään yritykselle, joka toimii markkinoille, joilla harjoitetaan unioninsisäistä kauppaa, voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (38). Näin on, vaikkei etua saava yritys itse millään tavoin osallistuisi yhteisön sisäiseen kauppaan (39). Maataloustuotteilla käytävä kauppa oli unionissa huomattavan suurta vuosina 2001–2012. Esimerkiksi yhteisön sisällä vuonna 2011 yhdistetyn nimikkeistön nimikkeeseen 0401 (maito ja kerma, tiivistämätön ja lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämätön) kuuluvia tuotteita (40) tuotiin Saksaan 1 200 miljoonan euron arvosta ja vietiin Saksasta 957 miljoonan euron arvosta (41).

               (160)

               Tässä päätöksessä arvioiduilla toimenpiteillä on tarkoitus tukea maatalousalan ja erityisesti meijereiden toimintaa. Kuten edellä on kuvattu, unionissa käydään kauppaa meijerituotteilla. Komissio katsoo siksi, että käsillä olevat toimenpiteet ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

               (161)

               Koska maitotuotteilla käytävä kauppa on huomattavaa, voidaan olettaa, että kyseessä olevat osatoimenpiteet häiritsevät tai uhkaavat häiritä kilpailua ja vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

      Olemassa oleva tuki/uusi tuki

               (162)

               SEUT-sopimuksen 108 artiklan 1 kohdan mukaan komissio seuraa jatkuvasti jäsenvaltioiden kanssa niiden voimassa olevia tukijärjestelmiä. Tätä varten komissio voi pyytää jäsenvaltioita toimittamaan kaikki tarvittavat tiedot voimassa olevien tukijärjestelmien seuraamiseksi ja tarvittaessa ehdottaa tarkoituksenmukaisia toimenpiteitä.

               (163)

               Asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan i luetelmakohdassa määritellään voimassa oleviksi tuet, jotka olivat voimassa ennen perustamissopimuksen voimaantuloa kyseisessä jäsenvaltiossa ja joita voidaan soveltaa edelleen perustamissopimuksen voimaantulon jälkeen.

               (164)

               Asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan ensimmäisen alakohdan c alakohdassa määritellään ”uudeksi tueksi” myös sellainen voimassa oleva tuki, johon on tehty muutoksia. Komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (42) 4 artiklassa säädetään, että ”voimassa olevan tuen muutoksella tarkoitetaan mitä tahansa muutosta, muuta kuin muodollista tai hallinnollista, joka ei vaikuta tukitoimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille tehtyyn arviointiin”.

               (165)

               Oikeuskäytännön (43) mukaan alkuperäinen järjestelmä voidaan muuntaa uudeksi tukijärjestelmäksi vain, jos muutos vaikuttaa siihen olennaisesti; tällaisesta olennaisesta muutoksesta ei kuitenkaan voi olla kyse, jos uusi elementti on selvästi erotettavissa alkuperäisestä järjestelmästä.

               (166)

               SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdassa määrätään, että Euroopan komissiolle on annettava tieto kaikista uusista tuista ja ettei uusia tukia saa toteuttaa ennen kuin tämä on antanut niille hyväksyntänsä (toteuttamiskielto).

               (167)

               Asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan ensimmäisen kohdan f alakohdan mukaan uudet tuet, jotka on otettu käyttöön SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti, ovat sääntöjenvastaisia.

               (168)

               Lukuun ottamatta itse maito- ja rasvalakia (joka on pelkästään puitelaki ja valtuutussäännös muttei käsillä olevien toimenpiteiden oikeusperusta), Saksan viranomaiset eivät ole antaneet tietoa, joka osoittaisi, että on olemassa oikeusperusta, joka hyväksyttiin ennen vuotta 1958 ja joka oli alkuperäisessä muodossaan edelleen sovellettavissa tutkinnan kohteena olevana ajanjaksona. Tämä koskee sekä maksunkeruuasetuksia, jotka muodostavat perustan käsillä olevan tuen rahoittamiseksi (sovellettavat säännöt esimerkiksi Baden-Württembergissä ovat vuodelta 2004 ja Baijerissa vuodelta 2007; ks. johdanto-osan 21 ja 22 kappale), että osavaltioiden varainhoitolakeja, jotka muodostavat oikeusperustan maksun käytölle ja joiden käyttötarkoituksesta säädetään pelkästään maito- ja rasvalain 22 §:n 2 momentissa. Tätä taustaa vasten osavaltioiden viranomaiset hyväksyvät varainkäytön kunakin varainhoitovuonna antamalla päätöksen niiden käytöstä.

               (169)

               Tästä syystä käsillä olevat toimenpiteet ovat uutta tukea, josta olisi pitänyt antaa tieto SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Koska Saksa ei ole missään vaiheessa antanut tietoa asianomaisesta tukiohjelmasta, se on sääntöjenvastainen (ks. asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan ensimmäisen kohdan f alakohta).

      Sisämarkkinoille soveltuvuuden arviointi

      Sovellettavat säännöt

               (170)

               SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.

               (171)

               Ilmoituksessaan, joka koskee valtiontuen sääntöjenvastaisuuden arvioinnissa sovellettavien sääntöjen määräytymistä (44), komissio toteaa, että asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan ensimmäisen kohdan f alakohdassa tarkoitettuja sääntöjenvastaisia tukia arvioidaan tuen myöntämisajankohtana voimassa olevien sääntöjen perusteella.

               (172)

               Erityiset maatalousalaa koskevat suuntaviivat ovat olleet voimassa 1 päivästä tammikuuta 2000. Tukia, jotka myönnettiin 28 päivän marraskuuta 2001 ja 31 päivän joulukuuta 2006 välillä (jäljempänä ”ajanjakso 2000–2006”), arvioidaan suuntaviivojen 2000–2006 perusteella.

               (173)

               Tukia, jotka on myönnetty 1 päivästä tammikuuta 2007 lähtien (jäljempänä ”vuodesta 2007 alkava ajanjakso”), arvioidaan suuntaviivojen 2007–2013 perusteella.

      Ensimmäinen osatoimenpide (ajanjakso 2001–2006): neuvonnan antaminen valtion elimille ja standardointitoimet

               (174)

               Sen arvioimiseksi, onko valtion elimille annettavan neuvonnan edistämistä koskeva tuki sisämarkkinoille soveltuva (ks. johdanto-osan 51 ja 52 kappale), ja VDM:n standardointitoimien osalta (ks. johdanto-osan 53–58 kappale) VDM viittaa teknistä apua koskeviin kohtiin (ks. johdanto-osan 67 ja 68 kappale).

               (175)

               Teknisen avun tarjontaa säännellään suuntaviivojen 2000–2006 14 kohdalla. Suuntaviivojen 2000–2006 14.1 kohdan kolmannen luetelmakohdan mukaan konsulttien palkkiot ovat periaatteessa sisämarkkinoille soveltuvia. Meijerit ovat yrityksiä, jotka jalostavat ja pitävät kaupan maataloustuotteita. Tälle alalle myönnettävä tuki kuuluu muun muassa suuntaviivojen 2000–2006 soveltamisalaan (suuntaviivojen 2000–2006 2.1 kohta). Suuntaviivojen 2000–2006 14.1 kohdan kolmannen luetelmakohdan tarkoituksena on ilmoittaa, että tuki, jolla pyritään suoraan parantamaan maataloustuotteiden jalostamista levittämällä tarvittavaa tietämystä, on sisämarkkinoille soveltuva. VDM:n neuvontapalvelut oli kuitenkin tarkoitettu valtion elimille. VDM:n jäsenet, joihin kuuluvat meijerit osavaltioissa, joissa kerätään maitomaksu, olivat kuitenkin edunsaajia ainoastaan välillisesti. Komissio toteaakin, ettei käsillä oleva tuki voi olla suuntaviivojen 2000–2006 14 kohdan mukainen sisämarkkinoille soveltuva tuki.

               (176)

               Myös VDM:n standardointitoimien tavoitteena on neuvonnan antaminen valtion elimille (tai valtion tunnustamille elimille) ja siten VDM:n jäsenten intressien edustaminen. Viime kädessä standardointitoiminta kuuluu valtion elinten tehtävänkuvaan: ne panevat täytäntöön sääntöjä ja standardeja, erityisesti sellaisia, jotka on kehitetty kansainvälisellä tasolla, yleensä lainsäädännön tai hallinnollisin keinoin. VDM:n kaltainen yhdistys voi vaikuttaa asiaa koskeviin menettelyihin (neuvottelut kansainvälisissä elimissä tai lainsäädäntöprosessi) ainoastaan antamalla neuvontaa. Tästä syystä tässä yhteydessä ei ole kyse suuntaviivojen 2000–2006 14 kohdan mukaisesta soveltuvuudesta sisämarkkinoille.

               (177)

               Sitä paitsi tukea ei voida pitää sisämarkkinoille soveltuvana muiden sääntöjen perusteella kuin niiden, jotka osapuolet ovat maininneet (eikä Saksa ole vedonnut tällaisiin muihin sääntöihin). Komissio toteaa siksi, ettei tuki, joka myönnettiin jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla toimiville yrityksille ajanjaksolla 2001–2006, ole sisämarkkinoille soveltuva.

      Ensimmäinen osatoimenpide (vuodesta 2007 alkava ajanjakso): neuvonnan antaminen valtion elimille ja standardointitoimet

               (178)

               Vuodesta 2007 alkavan ajanjakson osalta muutettiin sääntöjä, jotka koskevat teknisen avun soveltuvuutta sisämarkkinoille.

               (179)

               Teknistä apua säännellään suuntaviivojen 2007–2013 IV.K. kohdassa. Tuki hyödytti meijereitä maitomaksua keräävissä osavaltioissa. Meijerit ovat yrityksiä, jotka jalostavat ja pitävät kaupan maataloustuotteita (ks. myös johdanto-osan 175 kohta).

               (180)

               Kun tarkastellaan jalostusta ja kaupan pitämistä harjoittaville yrityksille myönnettävää tukea, suuntaviivojen 2007–2013 105 kohdan yhdessä komission asetuksen (EY) N:o 70/2001 (45) 5 artiklan kanssa voidaan katsoa perustelevan soveltuvuuden sisämarkkinoille. Komission asetuksen (EY) N:o 800/2008 (46) voimaantulosta alkaen 105 kohdan on ymmärrettävä viittaavan mainitun asetuksen 26 ja 27 artiklaan.

               (181)

               Sekä asetuksen (EY) N:o 70/2001 5 artikla että asetuksen (EY) N:o 800/2008 26 ja 27 artikla koskevat neuvontapalveluja. Käsillä olevassa tapauksessa ei kuitenkaan meijereiden näkökulmasta katsottuna ole kyse neuvonnasta vaan intressien edustamisesta, kuten johdanto-osan 175, 176 ja 177 kappaleessa todetaan.

               (182)

               Sitä paitsi soveltuvuutta sisämarkkinoille ei voida perustella muiden sääntöjen perusteella kuin niiden, joihin osapuolet viittaavat (eikä Saksa ole vedonnut tällaisiin muihin soveltuvuusvaatimuksiin). Sen vuoksi VDM:n toiminta valtion elinten neuvonantajana ja standardoinnin alalla kaudella 2007–2013 ei ole sisämarkkinoille soveltuvaa.

               (183)

               Komissio toteaa siksi, ettei tuki, joka myönnettiin jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla toimiville yrityksille vuodesta 2007 alkavalla ajanjaksolla, ole sisämarkkinoille soveltuva.

      Toinen osatoimenpide (ajanjakso 2001–2006): yleisten tietojen levittäminen

               (184)

               Tukea, joka myönnetään yleisten tietojen levittämiseen (johdanto-osan 59 ja 60 kappale), voitaisiin pitää sisämarkkinoille soveltuvana, teknistä apua koskevien sääntöjen perusteella.

               (185)

               Kuten edellä johdanto-osan 175 kappaleessa todetaan, teknisen avun tarjontaa säännellään suuntaviivojen 2000–2006 14 kohdalla.

               (186)

               Kyseinen 14 kohta kattaa tuen, joka myönnetään maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan pitämisen yhteydessä (ks. johdanto-osan 175 kappale).

               (187)

               Komissio katsoo, että tämä toimenpide on edistänyt alan elinkelpoisuutta pitkällä aikavälillä ja vaikuttanut todennäköisesti vain rajallisesti kilpailuolosuhteisiin (suuntaviivojen 2000–2006 14.1 kohdan toinen virke).

               (188)

               Tuki myönnettiin yleisten tietojen levittämisen kattamiseksi.

               (189)

               Teknisen tuen tarjontaan liittyvät tukikelpoiset kustannukset on lueteltu tyhjentävästi suuntaviivojen 2000–2006 14.1 kohdan viidessä luetelmakohdassa. Asianomaista tietojen levittämistä voidaan pitää toimena, jonka tarkoituksena on tehdä uusia tekniikoita tunnetuksi viidennen luetelmakohdan mukaisesti. Viidennen luetelmakohdan sanamuoto sallii päälauseen ”muut toimet uusien tekniikoiden tunnetuksi tekemiseksi” laajan tulkinnan. Sivulausetta ”kuten pienimuotoiset pilottihankkeet tai kokeiluhankkeet” ei pitäisi pitää rajoittavana tekijänä vaan pelkästään esimerkkinä (mitä ilmentää sana ”kuten”). Näin ollen yleisten tietojen levittämistä, erityisesti maitoa koskevien tieteellisten tulosten ja yleisten tosiasiatietojen julkaisemista helposti ymmärrettävässä muodossa, voidaan pitää uusien tekniikoiden tunnetuksi tekemiseen verrattavissa olevana toimena. Suuntaviivojen 2000–2006 14.1 kohdassa tarkoitetun soveltuvuussäännön tarkoituksena oli tosiasiassa sallia sellaisten toimien edistäminen, jotka – kuten käsillä olevat toimenpiteet – antavat edunsaajille tietoa uusista tekniikoista maatalouden kannalta merkityksellisillä aloilla, esimerkiksi hyvistä maatalouskäytännöistä tai eläinten hyvinvoinnista lypsykarjanpidossa (vrt. johdanto-osan 59 kappale).

               (190)

               Komissio katsoo, että kyseinen tuki oli periaatteessa kaikkien kyseisen alueen ”tukikelpoisten” luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden saatavilla objektiivisin perustein määritellyin edellytyksin (suuntaviivojen 2000–2006 14.2. kohdan ensimmäinen virke). Toisin sanoen nämä henkilöt voivat hyötyä tietojen levittämisestä ilman rajoituksia.

               (191)

               Saksa on vakuuttanut, että ajanjaksolla 2001–2006 tukea myönnettiin enintään 100 000 euroa edunsaajaa kohden kolmen vuoden aikana. Jos yritykset, jotka kuuluvat komission antaman pienten ja keskisuurten yritysten määritelmän (47) soveltamisalaan, saivat yli 100 000 euroa, sallittu enimmäistuki-intensiteetti ei ylittänyt 50:ntä prosenttia tukikelpoisista kustannuksista. Tukimäärän laskemiseksi edunsaajiksi katsottiin ne, jotka olivat käyttäneet tällaisia palveluja, eli meijerit maitomaksua keräävissä osavaltioissa.

               (192)

               Komissio toteaa, että tässä osiossa arvioitu tuki täytti asiaa koskevat suuntaviivojen 2000–2006 edellytykset ja oli siten sisämarkkinoille soveltuva ajanjaksolla 2001–2006.

      Toinen osatoimenpide (vuodesta 2007 alkava ajanjakso): yleisten tietojen levittäminen

               (193)

               Kuten edelliselläkin ajanjaksolla, tukeen, joka myönnetään yleisten tietojen levittämiseen, sovellettiin teknistä apua koskevia sääntöjä.

               (194)

               Teknistä apua säännellään suuntaviivojen 2007–2013 IV.K. kohdassa. Tuki hyödytti meijereitä maitomaksua keräävissä osavaltioissa. Meijerit ovat yrityksiä, jotka jalostavat ja pitävät kaupan maataloustuotteita (ks. myös johdanto-osan 175 kohta).

               (195)

               Ensinnäkin suuntaviivoissa 2007–2013 säädetään, ettei komissio missään tapauksessa salli valtiontuen myöntämistä suurille yrityksille (106 kohta). Tämä tarkoittaa, ettei tällaisille yrityksille myönnetty tuki ole sisämarkkinoille soveltuva. On kuitenkin vielä arvioitava, onko pienille ja keskisuurille yrityksille myönnetty tuki sisämarkkinoille soveltuva. Siksi jäljempänä arvioidaan tuen soveltuvuutta ainoastaan pienten ja keskisuurten yritysten osalta.

               (196)

               Meijereille eli jalostusta ja kaupan pitämistä harjoittaville yrityksille myönnettävän tuen osalta suuntaviivojen 2007–2013 105 kohdassa viitataan asetuksen (EY) N:o 70/2001 5 artiklan asiaa koskeviin säännöksiin. Asetuksen (EY) N:o 800/2008 voimaantulosta alkaen tämän kohdan on ymmärrettävä viittaavan mainitun asetuksen 26 ja 27 artiklaan.

               (197)

               Yhdessäkään siteeratuista asetuksen (EY) N:o 70/2001 ja asetuksen (EY) N:o 800/2008 säännöksistä ei säädetä yleisten tietojen levittämisestä.

               (198)

               Komissio ei myöskään kykene tunnistamaan muita EU:n oikeuden säännöksiä, joiden perusteella tällaista jalostusta ja kaupan pitämistä harjoittaville yrityksille myönnettyä tukea voitaisiin pitää sisämarkkinoille soveltuvana (eikä Saksa ole vedonnut mihinkään muihin soveltuvuussääntöihin).

               (199)

               Komissio toteaa siksi, ettei jalostusta ja kaupan pitämistä harjoittaville yrityksille eli meijereille myönnetty tuki ollut vuodesta 2007 alkavalla ajanjaksolla sisämarkkinoille soveltuva.

      Veroluonteiset maksut

               (200)

               Koska käsillä oleva valtiontuki rahoitettiin veroluonteisilla maksuilla (ks. johdanto-osan 13–17 kappale), komissio on arvioitava sekä tuettuja toimenpiteitä (eli tukea) että niiden rahoitustapoja. Jos tuen rahoitustapa, erityisesti kun on kyse pakollisista maksuosuuksista, on erottamaton osa tukitoimenpidettä, komission on tukea arvioidessaan otettava huomioon myös tuen rahoitustapa (48).

               (201)

               Jotta veron tai veron osan voidaan katsoa olevan erottamaton osa tukitoimenpidettä, veron ja tuen välillä on ehdottomasti oltava sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä säädetty varojen käyttötarkoitusta koskeva sellainen sitova yhteys, jonka mukaisesti veron tuotto käytetään väistämättä tuen rahoittamiseen (49), ja veron määrällä olisi oltava suora vaikutus valtiontuen määrään (50).

               (202)

               Näitä kahta perustetta on sovellettava koko tutkittavana olevaan ajanjaksoon.

               (203)

               Ensimmäinen peruste näyttää täyttyvän, koska maito- ja rasvalain 22 §:n 1 momentin mukaan osavaltioilla on mahdollisuus periä käsillä olevia veroluonteisia maksuja. Samalla maito- ja rasvalain 22 §:n 2 ja 2 a momentissa säädetään tarkasti, minkä tyyppisiä toimenpiteitä voidaan rahoittaa maksusta saadulla tuotolla. Komissio toteaa siksi, että maksusta saatu tuotto on korvamerkitty ja että sitä saa käyttää ainoastaan laissa säädettyihin tarkoituksiin. Myönteisen päätöksen ja tämän päätöksen valossa komissio katsoo, että valtaosa tässä yhteydessä toteutetuista tukitoimenpiteistä on tukea. Lisäksi se, että maksusta saatava tuotto on korvamerkitty, tarkoittaa sitä, ettei tuottoa voi käyttää sellaisiin muihin valtion tehtäviin, joita ei mainita maito- ja rasvalain 22 §:n 2 ja 2 a momentissa.

               (204)

               Mitä tulee kysymykseen siitä, onko maksun suuruudella suoria vaikutuksia valtiontuen määrään, on otettava huomioon maito- ja rasvalain 22 §:n 3 momentti, jonka mukaan maksusta saatava tuotto on pidettävä erillään eikä sillä saa kattaa osavaltion viranomaisten hallintomenoja. Saksan toimittamien tietojen mukaan tässä päätöksessä arvioituja toimenpiteitä ei rahoiteta muilla valtion varoilla kuin maitomaksusta saaduilla varoilla. Tämän johdosta komissio toteaa, että maksun suuruudella on tosiasiassa suoria vaikutuksia valtiontuen määrään.

               (205)

               Jos maksu on erottamaton osa tukitoimenpidettä, komission on tutkittava, aiheutuuko siitä syrjintää tuontituotteiden ja kotimaisten tuotteiden välillä (51) tai vietyjen kotimaisten tuotteiden ja kotimaan markkinoilla kaupan pidettyjen kotimaisten tuotteiden välillä (52).

               (206)

               Maitomaksua ei sovelleta tuontiin. Tästä seuraa, etteivät maito- ja rasvalain mukaiset tukitoimenpiteet syrji tuontituotteita.

               (207)

               Sitä paitsi maitomaksua voitaisiin pitää syrjivänä kotimaisena verotuksena, joka rikkoo SEUT-sopimuksen 110 artiklaa, jos maitomaksu – siinä määrin kuin kotimaassa tuotetuista ja jalostetuista tuotteista perittävä maitomaksu korvataan vain osittain maitomaksusta saadun tuoton käytöstä saaduilla eduilla – johtaa siihen, että vientiin tarkoitetut kotimaiset tuotteet ovat epäedullisemmassa asemassa. Saksan viranomaiset ovat selostaneet, etteivät maitotuotteita vievät yritykset ole heidän tietämyksensä mukaan muita epäedullisemmassa asemassa maitomaksun keräämisen vuoksi. Jos kuitenkin yritys, joka on vienyt maitotuotteita, osoittaisi myöhemmin, että maitomaksun kerääminen asetti sen muita epäedullisempaan asemaan, asianomaiset maksumäärät korvattaisiin Saksan antaman vakuutuksen mukaisesti. Tämän perusteella komissio olettaa, ettei tässä yhteydessä ole kyse syrjinnästä.

               (208)

               Komissio katsoo siksi, ettei maksu riko SEUT-sopimuksen 110 artiklan määräyksiä (53).

               (209)

               Lisäksi on tutkittava, onko maitomaksun kerääminen ristiriidassa maatalousalan yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteen kanssa. Tässä yhteydessä on arvioitava, vaikuttaako maitomaksu kotimaisten lopputuotteiden hintoihin ja aiheutuuko tästä kotimaisten tuotteiden syrjintää verrattuna tuontituotteisiin (54). Tältä osin komissio toteaa, että Saksassa maidon hinta on vähittäiskaupassa vähintään 0,45 euroa litralta. Maitomaksu puolestaan on enintään 0,0015 euroa kilogrammalta eli vain murto-osa myyntihinnasta. Komissio katsoo siksi, ettei maitomaksun kerääminen ole ristiriidassa maatalousalan yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteen kanssa.

      Päätelmä

               (210)

               Asetuksen (EY) 659/1999 N:o 15 artiklan 1 kohdan mukaan komission toimivaltuuksiin periä tuki takaisin sovelletaan kymmenen vuoden vanhentumisaikaa. Asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan 2 kohdan mukaan ”sääntöjenvastaista tukea koskevat komission toimet … keskeyttävät vanhentumisajan”.

               (211)

               Saksan esittämän maatalousalan valtiontukia koskevan vuosikertomuksen 2010 johdosta komissio pyysi Saksaa 28 päivänä marraskuuta 2011 päivätyllä kirjeellä toimittamaan lisätietoja asianomaisesta järjestelmästä. Tällä komission toimella keskeytettiin vanhentumisaika. Tämä päätös koskee siksi – edellisessä johdanto-osan kappaleessa mainitun kymmenen vanhentumisajan mukaisesti – ajanjaksoa, joka alkaa 28 päivänä marraskuuta 2001.

               (212)

               Komissio katsoo, että Saksa on SEUT-sopimuksen 107 ja 108 artiklan vastaisesti myöntänyt sääntöjenvastaista tukea. Tämä tuki hyödytti maidon jalostusta ja kaupan pitämistä harjoittavia yrityksiä kaikkialla Saksassa. Kyseinen tuki on osittain sisämarkkinoille soveltuva (johdanto-osan 192 kappale) ja osittain sisämarkkinoille soveltumaton (johdanto-osan 177, 183 ja 199 kappale).

               (213)

               Sisämarkkinoille soveltumattoman tuen takaisinperimiseksi komissio pitää seuraavaa menetelmää kohtuullisena: maksuosuudet, jotka VDM sai maitomaksun tuotosta toimenpiteiden toteuttamiseksi, olisi jaettava asianomaisten meijereiden kesken niiden maksamien maitomaksumäärien mukaisesti, jotta voidaan määrittää takaisinperittävä tuki. Komissio on valmis tarkastelemaan Saksan kanssa muita menetelmiä käsillä olevien varojen jakamiseksi edunsaajien kesken,

         ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
   1 artikla
   Taloudellisessa tuessa, jonka Saksa on myöntänyt yhdistyksen Verband der Milchwirtschaft e.V. kautta tutkijoiden hyväksi, ei ole kyse SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta tuesta.
   Taloudellisessa tuessa, jonka Saksa on myöntänyt yhdistyksen Verband der Milchwirtschaft e.V. kautta korkeakoulussa Fachhochschule Hannover pidettyjen luentojen hyväksi, ei ole kyse SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta tuesta.
   Taloudellisessa tuessa, jonka Saksa on myöntänyt yhdistyksen Verband der Milchwirtschaft e.V. sellaisen toiminnan yhteydessä, joka koskee yleisten tietojen levittämistä, neuvonnan antamista valtion elimille sekä standardointia, on kyse SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta tuesta.
   2 artikla
   Tuki, jonka Saksa on myöntänyt sääntöjenvastaisesti rikkoen SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa yhdistyksen Verband der Milchwirtschaft e.V. yleisten tietojen levittämistä koskevan toiminnan yhteydessä 28 päivän marraskuuta 2001 ja 31 päivän joulukuuta 2006 välillä, on sisämarkkinoille soveltuva.
   3 artikla
   Tuki, jonka Saksa on myöntänyt sääntöjenvastaisesti rikkoen SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa yhdistyksen Verband der Milchwirtschaft e.V. neuvonnan antamista valtion elimille ja standardointia koskevan toiminnan yhteydessä, ei ole sisämarkkinoille soveltuva.
   Tuki, jonka Saksa on myöntänyt sääntöjenvastaisesti rikkoen SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa yhdistyksen Verband der Milchwirtschaft e.V. yleisten tietojen levittämistä koskevan toiminnan yhteydessä 1 päivästä tammikuuta 2007 alkaen, ei ole sisämarkkinoille soveltuva.
   4 artikla
   1.   Saksan on perittävä 3 artiklassa tarkoitetun toimenpiteen nojalla myönnetty sisämarkkinoille soveltumaton tuki takaisin tuensaajilta.
   2.   Takaisinperittävästä määrästä on maksettava korkoa siitä lähtien, kun tuki saatettiin tuensaajan käyttöön, sen takaisinperintään asti.
   3.   Korko on laskettava asetuksen (EY) N:o 794/2004, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 271/2008 (55), V luvun mukaisesti.
   4.   Saksan on peruutettava kaikki 3 artiklassa tarkoitetun tukiohjelman maksamatta olevat maksut tämän päätöksen antamispäivästä alkaen.
   5 artikla
   1.   Edellä 3 artiklassa tarkoitetun tukiohjelman nojalla myönnetty tuki on perittävä välittömästi takaisin.
   2.   Saksan on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta.
   6 artikla
   1.   Saksan on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta seuraavat tiedot:

               a)

               luettelo tuensaajista, jotka ovat saaneet tukea 3 artiklassa tarkoitetun tukiohjelman nojalla ja kunkin tuensaajan kyseisen tukiohjelman nojalla saaman tuen kokonaismäärä;

               b)

               kultakin tuensaajalta takaisinperittävän tuen kokonaismäärä (pääoma ja korot);

               c)

               yksityiskohtainen kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;

               d)

               asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaajat on määrätty maksamaan tuki takaisin.

         2.   Saksan on pidettävä komissio ajan tasalla tämän päätöksen täytäntöönpanoa koskevien toimenpiteidensä edistymisestä, kunnes 3 artiklassa tarkoitetun järjestelmän perusteella myönnetty tuki on maksettu kokonaan takaisin. Saksan on annettava välittömästi komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Saksan on myös annettava yksityiskohtaisia tietoja tuensaajilta takaisinperityn tuen ja koron määristä.
   7 artikla
   Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle.
   Saksan edellytetään viipymättä toimittavan tuensaajille jäljennöksen tästä päätöksestä.

      Tehty Brysselissä 16 päivänä joulukuuta 2015.

            Komission puolesta

         Phil HOGAN

            Komission jäsen

      (1)  EUVL C 7, 10.1.2014, s. 8.

      (2)  Neuvoston asetus (EY) N:o 659/1999, annettu 22 päivänä maaliskuuta 1999, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1).

      (3)  Katso alaviite 1. Saksalle oli toimitettu aiemmin 9 päivänä joulukuuta 2013 päivätty oikaisukirjelmä.

      (4)  http://www.idf-germany.com/der-verband/mitglieder-und-foerderer/

      (5)  Neuvoston asetus (EY) N:o 1234/2007, annettu 22 päivänä lokakuuta 2007, maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) (EUVL L 299, 16.11.2007, s. 1).

      (6)  Asia T-193/02, Piau v. komissio, tuomio 26.1.2005, ECLI:EU:T:2005:22, 69 kohta; Komission päätös N277/2003, tehty 26 päivänä huhtikuuta 2006 – Übertragung von Naturschutzflächen.

      (7)  VDM viittaa tältä osin muun muassa elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28 päivänä tammikuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002 (EYVL L 31, 1.2.2002, s. 1) 5 artiklan 3 kohtaan.

      (8)  VDM viittaa tässä yhteydessä standardien laadinnan ja kehittämisen ei-taloudellisen luonteen osalta 12 päivänä joulukuuta 2006 annettuun tuomioistuimen tuomioon asiassa SELEX v. komissio, ECLI:EU:T:2006:387.

      (9)  EUVL C 28, 1.2.2000, s. 2.

      (10)  EUVL C 319, 27.12.2006, s. 1.

      (11)  VDM viittaa tässä yhteydessä raporttien ja tilastotietojen levittämisen osalta 27 päivänä heinäkuuta 2006 annettuun komission päätökseen 2009/425/EY, 9 kohdan loppu.

      (12)  VDM viittaa tässä yhteydessä Saksan osalta muun muassa valtiontukeen N 571/2002 – Absatzfondsgesetz.

      (13)  Komission päätös 2014/416/EU, annettu 9 huhtikuuta 2014, Ranskan toteuttamasta tukijärjestelmästä SA.23257 (12/C) [ex NN 8/10, ex CP 157/07] (Ranskan kasvinviljelyn ja maisemanhoidon ammattialojen ja tuotteiden arvostuksen lisäämiseksi perustetun yhdistyksen Association française pour la valorisation des produits et des secteurs professionnels de l'horticulture et du paysage (Val'Hor) toimialakohtainen sopimus) (EUVL L 192, 1.7.2014, s. 59).

      (14)  Vrt. asia C-677/11, Doux Élevage, tuomio 30.5.2013, ECLI:EU:C:2013:348, 38 kohta.

      (15)  Vrt. asia C-482/99, Stardust Marine, tuomio 18.5.2002, ECLI:EU:C:2002:294, 52 kohta.

      (16)  Asia C-345/02, Pearle BV, tuomio 15.7.2004, ECLI:EU:C:2004:448, 36 kohta.

      (17)  Asia T-139/09, Plans de Campagne, tuomio 27.9.2012, ECLI:EU:T:2012:496, 62 kohta.

      (18)  Asia C-262/12, Vent de Colère, tuomio 19.12.2013, ECLI:EU:C:2013:851, 11 kohta; julkisasiamies Jääskisen ratkaisuehdotus asiassa C-262/12, Vent de Colère, ECLI:EU:C:2013:851, 49 kohta.

      (19)  Vrt. asia C-345/02, Pearle BV, tuomio 15.7.2007, ECLI:EU:C:2004:448, 37 kohta; asia C-677/11, Doux Élevage, tuomio 30.5.2013, ECLI:EU:C:2013:348, 40 kohta; komission päätös 2014/416/EU.

      (20)  Vrt. asia C-345/02, Pearle BV, tuomio 15.7.2004, ECLI:EU:C:2004:448, 37 kohta; asia C-677/11, Doux Élevage, tuomio 30.5.2013, ECLI:EU:C:2013:348, 40 kohta.

      (21)  EUVL C 8, 11.1.2012, s. 4.

      (22)  Asia C-318/05, komissio v. Saksa, tuomio 11.9.2007, ECLI:EU:C:2007:495, 68 kohta. Ks. myös 25 päivänä huhtikuuta 2001 annettu komission päätös asiassa N 118/00 – Ammattilaisurheiluseurojen julkiset tuet sekä 12 päivänä lokakuuta 2011 annettu EFTAn valvontaviranomaisen päätös asiassa 68123 – Norja – Nasjonal digital laeringsarena, s. 9.

      (23)  Komission tiedonanto Euroopan unionin valtiontukisääntöjen soveltamisesta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottamisesta myönnettävään korvaukseen, 27 kohta (EUVL C 198, 27.6.2014, s. 1).

      (24)  Asia C-126/01, Ministère de l'Économie, des Finances et de l'Industrie v. GEMO, tuomio 20.11.2003, ECLI:EU:C:2003:622, 23 kohta.

      (25)  Asia C-126/01, Ministère de l'Économie, des Finances et de l'Industrie v. GEMO, tuomio 20.11.2003, ECLI:EU:C:2003:622, 24 kohta.

      (26)  Esimerkiksi säädöksen Baugesetzbuch (BauGB) 37 §:n 2 momentin 3 kohta, säädöksen BNatSchG 17 §:n 1 ja 2 momentti, 18 §:n 3 ja 4 momentti sekä 22 §:n 5 momentti ja säädöksen AEG 2 §:n 7 momentti, 11 §:n 2 ja 3 momentti, 12 §:n 7 momentti, 14 §:n 4 momentin 2 kohta, 26 §:n 3 kohta sekä 35a §:n 3 momentti. Ks. säädöksen BNatSchG aiemman 9 §:n osalta liittotasavallan hallintotuomioistuimen 29.4.1993 antama tuomio asiassa 7 A 4/93, 22 kohta (”… eine Entscheidung im ’Benehmen’ verlangt im Gegensatz zu einer solchen im ’Einvernehmen’ keine Willensübereinstimmung. Es bedeutet nicht mehr als die (gutachtliche) Anhörung der anderen Behörde, die dadurch Gelegenheit erhält, ihre Vorstellung in das Verfahren einzubringen”) ja säädöksen AEG aiemman 18 §:n 2 momentin 1 kohdan osalta liittotasavallan hallintotuomioistuimen 31.10.2000 antama tuomio asiassa 11 VR 12/00, 5 kohta (”Das in § 18 Abs. 2 Satz 1 Nr. 2 AEG vorgeschriebene Benehmen mit der Antragstellerin, das im Gegensatz zum Einvernehmen keine Willensübereinstimmung erfordert …”) sekä liittotasavallan hallintotuomioistuimen 7.2.2005 antama tuomio asiassa 9 VR 15/04, 11 kohta (”Das danach allein erforderliche Benehmen mit der Antragstellerin […] hat die Plangenehmigungsbehörde hergestellt, indem sie der Antragstellerin […] Gelegenheit zur Stellungnahme gegeben hat”).

      (27)  Ks. myös maito- ja rasvalain 22 §:n 1 momentin 6 kohta, jossa viitataan osavaltion hallitusten valtuuksiin (ja mahdollisuuteen siirtää ne osavaltion ylimmille viranomaisille) sekä maito- ja rasvalain 23 §:n 2 momentti, jonka mukaan maksut ovat perittävissä säädöksen Abgabenordnung (AO) mukaisesti. AO kuitenkin edellyttää veroilmoituksen tai vastaavan hallinnollisen asiakirjan antamista (vrt. AO:n 122 ja 251 §). Maito- ja rasvalain 14 §:n 3 momentin mukaan asianomaiselle osavaltiotason maitoyhdistykselle ei kuitenkaan saa siirtää julkishallinnon tehtäviä.

      (28)  Osavaltioiden yksittäiset asetukset luetellaan johdanto-osan 21–28 kappaleessa.

      (29)  Asia C-677/11, Doux Élevage, tuomio 30.5.2013, ECLI:C:2013:348, 40 kohta.

      (30)  Asia C-677/11, Doux Élevage, tuomio 30.5.2013, ECLI:C:2013:348, 31 kohta.

      (31)  Asia C-677/11, Doux Élevage, tuomio 30.5.2013, ECLI:C:2013:348, 32 kohta.

      (32)  Ks. esimerkiksi 17 päivänä lokakuuta 2007 annetun asetuksen Verordnung über eine Umlage für Milch (BayMilchUmlV) 6 §:n 3 momentti.

      (33)  Ks. esimerkiksi 17 päivänä lokakuuta 2007 annetun asetuksen Verordnung über eine Umlage für Milch (BayMilchUmlV) 5 §.

      (34)  Vrt. asia C-527/12, komissio v. Saksa, tuomio 11.9.2014, ECLI:EU:C:2014:2193, 41 ja 56 kohta.

      (35)  Asia C-677/11, Doux Élevage, tuomio 30.5.2013, ECLI:C:2013:348, 32, 35 ja 38 kohta.

      (36)  Ks. seuraavat lausunnot VDM:n verkkosivustolla osoitteessa (http://www.idf-germany.com/): ”Der VDM vertritt im IDF die Interessen der Milchbranche”; ”Wahrnehmung und Förderung der Interessen der Milchwirtschaft”; ”Interessenvertretung im Gesetzgebungsprozess gegenüber den Ministerien”; ”… kommt die Beratung zu allen milchwirtschaftlichen Fragen auch den einzelnen Milcherzeugern oder Molkereien direkt oder indirekt zugute”; ”In allen internationalen Gremien … sorgt [der VDM] so dafür, dass die deutschen Interessen berücksichtigt werden”; ”[die Aufgabe besteht darin,] die Interessen der Milchwirtschaft als abgestimmte Meinung an die zuständigen Bundesbehörden heranzutragen”; ”… Abstimmung zwischen den Bundesbehörden und der Milchwirtschaft zu fördern”; ”trägt der VDM wesentlich dazu bei, dass die Milchwirtschaft und die Behörden zu einer gemeinsamen Sprache finden”; ”Stellvertretend für die gesamte Milch-Branche betreut der VDM die Normung und Standardisierung …”; ”Da das BMELV die deutschen Delegationen zu den Sitzungen der Codex Komitees entsendet, findet auch an dieser Stelle die milchwirtschaftliche Interessenvertretung durch den VDM und damit auch seiner Mitgliedsverbände statt”; ”vertritt der VDM die Position der Milchwirtschaft gegenüber der Politik”.

      (37)  Asia C-730/79, Philip Morris Holland BV v. komissio, tuomio 17.9.1980, ECLI:EU:C:1980:209, 11–12 kohta.

      (38)  Ks. erityisesti asia 102/87, Ranska v. komissio, tuomio 13.7.1988, ECLI:EU:C:1988:391.

      (39)  Asia C-518/13, Eventech Ltd v. Parking Adjudicator, tuomio 14.1.2015, ECLI:EU:C:2015:9, 67 kohta.

      (40)  Komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 927/2012, annettu 9 päivänä lokakuuta 2012, tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteen I muuttamisesta (EUVL L 304, 31.10.2012, s. 1).

      (41)  Lähde: Eurostat.

      (42)  Komission asetus (EY) N:o 794/2004 annettu 21 päivänä huhtikuuta 2004, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 täytäntöönpanosta (EUVL L 140, 30.4.2004, s. 1).

      (43)  Asiat T-195/01 ja T-207/01, Gibraltar v. komissio, tuomio 30.4.2002, ECLI:EU:T:2002:111, 111 kohta.

      (44)  EUVL C 119, 22.5.2002, s. 22.

      (45)  Komission asetus (EY) N:o 70/2001, annettu 12 päivänä tammikuuta 2001, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettyyn valtiontukeen (EYVL L 10, 13.1.2001, s. 33).

      (46)  Komission asetus (EY) N:o 800/2008, annettu 6 päivänä elokuuta 2008, tiettyjen tukimuotojen toteamisesta yhteismarkkinoille soveltuviksi perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti (yleinen ryhmäpoikkeusasetus) (EUVL L 214, 9.8.2008, s. 3).

      (47)  EYVL L 107, 30.4.1996, s. 4.

      (48)  Asiat C-261/01 ja C-262/01, Van Calster, tuomio 21.10.2003, ECLI:EU:T:2003:571, 49 kohta.

      (49)  Asia C-174/02, Streekgewest Westelijk Noord-Brabant, tuomio 13.1.2005, ECLI:EU:C:2005:10, 26 kohta; asiat C-266/04–C-270/04, C-276/04 ja C-321/04–C-325/04, Nazairdis SAS e.a./Caisse nationale de l'organisation autonome d'assurance vieillesse des travailleurs non salariés des professions industrielles et commerciales (Organic), tuomio 27.10.2005, ECLI:EU:C:2005:657, 46–49 kohta.

      (50)  Asia C-174/02, Streekgewest Westelijk Noord-Brabant, tuomio 13.1.2005, ECLI:EU:C:2005:10, 28 kohta, sekä yhdistetyt asiat C-393/04 ja C-41/05, Air Liquide, tuomio 15.6.2006, ECLI:EU:C:2006:403, 46 kohta.

      (51)  Kotimaisten tuotteiden ja vientituotteiden välisen syrjinnän osalta ks. asia C-234/99, Nygård, tuomio 23.4.2002, ECLI:EU:C:2002:244, 21–22 kohta.

      (52)  Kotimaisten tuotteiden ja tuontituotteiden välisen syrjinnän osalta ks. yhdistetyt asiat C-78/90, C-79/90, C-80/90, C-81/90, C-82/90 ja C-83/90, Compagnie Commerciale de l'Ouest, tuomio 11.3.1992, ECLI:EU:C:1992:118, 26 kohta.

      (53)  Asiat C-261/01 ja C-262/01, Van Calster, tuomio 21.10.2003, ECLI:EU:C:2003:571, 48 kohta.

      (54)  Asia C-355/00, Freskot, tuomio 22.5.2003, ECLI:EU:C:2003:298, 18–32 kohta.

      (55)  Komission asetus (EY) N:o 271/2008, annettu 30 päivänä tammikuuta 2008, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta annetun asetuksen (EY) N:o 794/2004 muuttamisesta (EUVL L 82, 25.3.2008, s. 1).