title: Neuvoston päätös 2013/44/YUTP, annettu 22 päivänä tammikuuta 2013 , Somalian turvallisuusjoukkojen kouluttamiseen osallistumista koskevasta Euroopan unionin sotilasoperaatiosta annetun päätöksen 2010/96/YUTP muuttamisesta ja sen voimassaolon jatkamisesta

text:
               23.1.2013

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 20/57

      NEUVOSTON PÄÄTÖS 2013/44/YUTP,
   annettu 22 päivänä tammikuuta 2013,
   Somalian turvallisuusjoukkojen kouluttamiseen osallistumista koskevasta Euroopan unionin sotilasoperaatiosta annetun päätöksen 2010/96/YUTP muuttamisesta ja sen voimassaolon jatkamisesta
   EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 42 artiklan 4 kohdan ja 43 artiklan 2 kohdan,
   ottaa huomioon unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan ehdotuksen,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Neuvosto antoi 15 päivänä helmikuuta 2010 päätöksen 2010/96/YUTP (1).

               (2)

               Neuvosto antoi 28 päivänä heinäkuuta 2011 päätöksen 2011/483/YUTP (2), jolla muutettiin päätöstä 2010/96/YUTP ja jatkettiin sen voimassaoloa vielä yhdellä vuodella.

               (3)

               Neuvosto korosti 14 päivänä toukokuuta 2012, että on tärkeää siirtää vastuu turvallisuudesta lopulta Somalian viranomaisille ja että tätä varten kansainvälistä tukea Somalian kansallisille turvallisuusjoukoille olisi tehostettava. Se antoi tunnustusta koulutetuille somalialaisille sotilaille niiden osuudesta turvallisuuden palauttamisessa Somaliaan ja sitoutui jatkamaan tukeaan sotilasoperaation muodossa Somalian kansallisten turvallisuusjoukkojen, mukaan lukien niiden johtamisjärjestelyn rakenteen, kehittämiselle yhteistyössä Somaliassa toteutettavan Afrikan unionin operaation (AMISOM), Ugandan, Amerikan yhdysvaltojen sekä muiden asianosaisten toimijoiden kanssa.

               (4)

               Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri suositteli turvallisuusneuvostolle 1 päivänä toukokuuta 2012 antamassaan raportissa, että kansainvälistä yhteisöä kannustettaisiin investoimaan vakavasti Somalian olojen normalisoimiseen ja kehitykseen pitkällä aikavälillä, mukaan lukien tukemalla turvallisuusalan vahvistamista.

               (5)

               Istanbulissa toukokuun 31 päivänä ja kesäkuun 1 päivänä 2012 pidetty toinen Somaliaa koskeva kansainvälinen konferenssi antoi tunnustusta unionin AMISOMille ja Somalian turvallisuusinstituutioille antamalle tuelle. Konferenssi totesi, että kansainvälisen yhteisön olisi jatkettava tukeaan, jotta voidaan perustaa uudelleen ammattimainen, kattava, kurinalainen ja hyvin varustettu turvallisuuskoneisto, mukaan lukien Somalian kansalliset puolustusvoimat, poliisivoimat, laivasto, rannikkovartiosto ja tiedustelupalvelu, sekä korosti tarvetta saattaa Somalian kaikki joukot yhtenäisen johdon alaisuuteen.

               (6)

               Somalian tasavallan presidentti hyväksyi kuusipilarisen toimintapolitiikan, jolla on tarkoitus edistää vakautta, talouden elpymistä, rauhanrakennusta, palvelujen toimittamista, kansainvälisiä suhteita ja yhtenäisyyttä, ja jossa turvallisuusalan uudistusta pidetään toimintakykyisen Somalian valtion aikaansaamisen olennaisena perustana; hän pyysi unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkeaa edustajaa, jäljempänä ’korkea edustaja’, jatkamaan unionin toimia Somalian tukemiseksi.

               (7)

               Ugandan hallitus ilmaisi tyytyväisyytensä EU:n sotilasoperaation puitteissa toteutettuun kumppanuuteen unionin kanssa sekä halunsa jatkaa yhteistyötä mainituissa puitteissa.

               (8)

               Somalian tasavallan pääministeri lähetti 27 päivänä marraskuuta 2012 korkealle edustajalle EU:n sotilasoperaation toteuttamista koskevan kutsukirjeen, jossa hän ilmaisi tyytyväisyytensä unionin tukeen Somalian asevoimien kouluttamiseen.

               (9)

               Neuvosto hyväksyi 10 päivänä joulukuuta 2012 tarkistetun kriisinhallinnan toimintaperiaatteen EU:n sotilasoperaatiota varten.

               (10)

               Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan 5 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu niiden unionin päätösten ja toimien valmisteluun ja täytäntöönpanoon, joilla on merkitystä puolustuksen alalla. Tanska ei osallistu tämän päätöksen täytäntöönpanoon eikä siten osallistu tämän operaation rahoittamiseen.

               (11)

               EU:n sotilasoperaatiota olisi jatkettava edelleen siten, että sen toimeksiantoa muutetaan,

         ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
   1 artikla
   Muutetaan päätös 2010/96/YUTP seuraavasti:

               1)

               Korvataan 1 artikla seuraavasti:
               ”1 artikla
               Operaatio
               1.   Unioni toteuttaa sotilaskoulutusoperaation edistääkseen Somalian kansalliselle hallitukselle vastuussa olevien Somalian kansallisten asevoimien perustamista ja vahvistamista Somalian tarpeiden ja painopisteiden mukaisesti.
               2.   Edellä 1 kohdassa asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi EU:n sotilasoperaatio toteutetaan Somaliassa ja Ugandassa Somalian viranomaisten opastamiseksi, neuvomiseksi ja tukemiseksi Somalian kansallisten asevoimien perustamisessa, Somalian kansallisen turvallisuus- ja vakautusohjelman täytäntöönpanossa ja Somalian kansallisten asevoimien koulutuksessa. EU:n sotilasoperaatio on myös valmis antamaan keinojensa ja voimavarojensa puitteissa tukea muille unionin toimijoille niiden turvallisuus- ja puolustusalan toimeksiantojen toteuttamisessa Somaliassa.
               3.   Toimeksiantojen mukaisten toimintojen toteuttaminen Somaliassa riippuu Somalian turvallisuustilanteesta ja poliittisten ja turvallisuusasioiden komitean poliittisesta ohjeistuksesta.”

               2)

               Korvataan 2 artiklan 1 kohta seuraavasti:
               ”1.   Prikaatikenraali Gerald AHERNE nimitetään EU:n operaation komentajaksi 1 päivästä helmikuuta 2013.”

               3)

               Korvataan 3 artikla seuraavasti:
               ”3 artikla
               Operaation esikunnan nimittäminen
               1.   Operaation esikunta pysyy aluksi edelleen Ugandassa, mutta se voidaan suunnitteluasiakirjojen mukaisesti siirtää toimeksiannon aikana Somaliaan. Se suorittaa sekä operaatioesikunnan että joukkojen esikunnan tehtävät.
               2.   Operaation esikuntaan kuuluu yhteystoimisto Nairobissa ja tukiyksikkö Brysselissä.”

               4)

               Korvataan 7 artikla seuraavasti:
               ”7 artikla
               Unionin toimien johdonmukaisuus ja koordinointi
               1.   Korkea edustaja varmistaa, että tämän päätöksen täytäntöönpano on johdonmukainen unionin koko ulkoisen toiminnan kanssa, unionin kehitysohjelmat mukaan lukien.
               2.   EU:n operaation komentaja saa Afrikan sarven alueelle nimitetyltä EU:n erityisedustajalta ja alueella olevilta unionin asiaankuuluvilta edustustoilta paikallistason poliittista ohjeistusta, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta johtamisjärjestelyyn.
               3.   EU:n sotilasoperaatio jatkaa ja tehostaa koordinointia EUNAVFOR Atalanta ja EUCAP Nestor -operaatioiden kanssa. EU:n operaatiokeskuksen aktivoimisesta Afrikan sarvessa toteutettavia yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan operaatioita varten 23 päivänä maaliskuuta 2012 annetussa neuvoston päätöksessä 2012/173/YUTP (3) säädetyn toimeksiannon mukaisesti EU:n operaatiokeskus helpottaa tätä koordinointia ja tiedonvaihtoa johdonmukaisuuden, tehokkuuden ja synergian lisäämiseksi alueella toteuttavien kolmen yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan operaation välillä.
               4.   EU:n sotilasoperaatio tekee tiivistä yhteistyötä muiden alueella olevien kansainvälisten toimijoiden kanssa, erityisesti Yhdistyneiden kansakuntien, AMISOMin, Amerikan yhdysvaltojen ja Ugandan kanssa, Somalian kansallisen hallituksen sovittujen tarpeiden mukaisesti.

               5)

               Korvataan 10 artikla seuraavasti:
               ”10 artikla
               Rahoitusjärjestelyt
               1.   EU:n sotilasoperaation yhteisiä kustannuksia hallinnoidaan Euroopan unionin sellaisten operaatioiden yhteisten kustannusten rahoituksen hallinnointijärjestelmän perustamisesta, joilla on sotilaallista merkitystä tai merkitystä puolustuksen alalla, (Athene) 19 päivänä joulukuuta 2011 annetun neuvoston päätöksen 2011/871/YUTP (4), jäljempänä ’Athene-päätös’, mukaisesti.
               2.   Rahoitusohje EU:n sotilasoperaation yhteisiä kustannuksia varten 9 päivänä elokuuta 2011 päättyvälle kaudelle on 4,8 miljoonaa euroa. Athene-päätöksen 25 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu rahoitusohjeen prosenttiosuus on 60 prosenttia.
               3.   Rahoitusohje EU:n sotilasoperaation yhteisiä kustannuksia varten 9 päivänä elokuuta 2011 alkavalle ja 31 päivänä joulukuuta 2012 päättyvälle kaudelle on 4,8 miljoonaa euroa. Athene-päätöksen 25 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu rahoitusohjeen prosenttiosuus on 30 prosenttia.
               4.   Rahoitusohje EU:n sotilasoperaation yhteisiä kustannuksia varten 1 päivänä tammikuuta 2013 alkavalle kaudelle on 11,6 miljoonaa euroa. Athene-päätöksen 25 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu rahoitusohjeen prosenttiosuus on 20 prosenttia ja Athene-päätöksen 32 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun sitoumukseen prosenttiosuus on 30 prosenttia.

               6)

               Korvataan 11 artikla seuraavasti:
               ”11 artikla
               Tietojen luovuttaminen
               1.   Korkealla edustajalla on valtuudet luovuttaa tarvittaessa ja operaation tarpeiden mukaisesti tähän päätökseen osallistuville kolmansille valtioille operaatiota varten tuotettuja EU:n turvallisuusluokiteltuja tietoja turvallisuussäännöistä EU:n turvallisuusluokiteltujen tietojen suojaamiseksi 31 päivänä maaliskuuta 2011 tehdyn neuvoston päätöksen 2011/292/EU (5) mukaisesti:

                           a)

                           enintään sille tasolle saakka, josta määrätään sovellettavassa, unionin ja asianomaisen kolmannen valtion välillä tehdyssä tietoturvallisuussopimuksessa;

                           b)

                           tai enintään ”CONFIDENTIEL UE / EU CONFIDENTIAL” -tasolle saakka muissa tapauksissa.

                     2.   Korkealla edustajalla on myös valtuudet luovuttaa operaation operatiivisten tarpeiden mukaisesti Yhdistyneille kansakunnille (YK) ja Afrikan unionille (AU) operaatiota varten tuotettuja EU:n turvallisuusluokiteltuja tietoja ”RESTREINT UE / EU RESTRICTED” -tasolle saakka päätöksen 2011/292/EU mukaisesti. Tätä varten vahvistetaan korkean edustajan sekä YK:n ja AU:n toimivaltaisten viranomaisten väliset järjestelyt.
               3.   Jos kyseessä on tarkasti määritelty ja välitön operatiivinen tarve, korkealla edustajalla on lisäksi valtuudet luovuttaa isäntävaltiolle operaatiota varten tuotettuja EU:n turvallisuusluokiteltuja tietoja ”RESTREINT UE / EU RESTRICTED” -tasolle saakka päätöksen 2011/292/EU mukaisesti. Tätä varten vahvistetaan korkean edustajan ja isäntävaltion toimivaltaisten viranomaisten väliset järjestelyt.
               4.   Korkealla edustajalla on valtuudet luovuttaa tähän päätökseen osallistuville kolmansille valtioille operaatiota koskeviin neuvoston käsittelyihin liittyviä EU:n turvallisuusluokittelemattomia asiakirjoja, joita koskee neuvoston työjärjestyksen (6) 6 artiklan 1 kohdan mukainen salassapitovelvollisuus.
               5.   Korkea edustaja voi siirtää tällaiset valtuudet sekä oikeuden sopia edellä mainituista järjestelyistä Euroopan ulkosuhdehallinnon henkilöstölle ja /tai EU:n operaation komentajalle.

               7)

               Korvataan 12 artiklan 2 kohta seuraavasti:
               ”2.   EU:n sotilasoperaation toimeksianto päättyy 31 päivänä maaliskuuta 2015.”

         2 artikla
   Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se hyväksytään.
   Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2013.

      Tehty Brysselissä 22 päivänä tammikuuta 2013.

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         M. NOONAN

      (1)  EUVL L 44, 19.2.2010, s. 16.

      (2)  EUVL L 198, 30.7.2011, s. 37.

      (3)  EUVL L 89, 27.3.2012, s. 66.”

      (4)  EUVL L 343, 23.12.2011, s. 35.”

      (5)  EUVL L 141, 27.5.2011, s. 17.

      (6)  Neuvoston päätös 2009/937/EU, tehty 1 päivänä joulukuuta 2009, neuvoston työjärjestyksen hyväksymisestä (EUVL L 325, 11.12.2009, s. 35).”


title: 2006/38/EY: Komission päätös, tehty  22 päivänä joulukuuta 2005 , muun muassa Intiasta peräisin olevien teräsvaijerien ja -kaapelien tuontia koskevien polkumyynnin vastaisten menettelyjen yhteydessä esitettyjen sitoumusten hyväksymisestä tehdyn päätöksen 1999/572/EY muuttamisesta

text:
               26.1.2006

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 22/54

      KOMISSION PÄÄTÖS,

   tehty 22 päivänä joulukuuta 2005,
   muun muassa Intiasta peräisin olevien teräsvaijerien ja -kaapelien tuontia koskevien polkumyynnin vastaisten menettelyjen yhteydessä esitettyjen sitoumusten hyväksymisestä tehdyn päätöksen 1999/572/EY muuttamisesta
   (2006/38/EY)
   EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
   ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
   ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 8 ja 9 artiklan,
   on kuullut neuvoa-antavaa komiteaa,
   sekä katsoo seuraavaa:
   A.   AIEMPI MENETTELY

               (1)

               Elokuussa 1999 neuvosto otti asetuksella (EY) N:o 1796/1999 (2) käyttöön lopullisen polkumyyntitullin muun muassa Intiasta peräisin olevien teräsköysien ja -kaapelien, jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’, tuonnissa yhteisöön.

               (2)

               Komissio hyväksyi päätöksellä 1999/572/EY (3) hintasitoumuksen intialaiselta Usha Martin Industries & Usha Beltron Ltd -yritykseltä. Yrityksen nimi on sittemmin muuttunut ja on nyt Usha Martin Ltd, jäljempänä ’UML’. Nimenmuutos ei vaikuttanut millään tavoin yrityksen toimintaan.

               (3)

               Päätöksen seurauksena tarkasteltavana olevan Intiasta peräisin olevan tuotteen tuonti yhteisöön vapautettiin lopullisista polkumyyntitulleista, jos tuotteen oli valmistanut UML tai mikä tahansa siihen etuyhteydessä oleva yritys missä päin maailmaa tahansa ja jos se oli sitoumuksen soveltamisalaan kuuluvaa lajia, jäljempänä ’sitoumuksen soveltamisalaan kuuluva tuote’.

               (4)

               Tältä osin olisi huomattava, että tiettyjä UML:n nykyisin valmistamia teräsköysilajeja ei viety yhteisöön tutkimusajanjaksona, jota käytettiin lopullisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönottoon johtaneessa tutkimuksessa, mistä syystä sitoumuksen mahdollistamaa vapautusta tulleista ei ole sovellettu näihin teräsköysilajeihin. Näin ollen tällaisista teräsköysistä oli maksettava polkumyyntitulli, kun ne luovutettiin vapaaseen liikkeeseen yhteisössä.

               (5)

               Marraskuussa 2005 perusasetuksen 11 artiklan 2 kohdan mukaisen toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun jälkeen neuvosto päätti asetuksella (EY) N:o 121/2006 (4), että muun muassa Intiasta peräisin olevan tarkasteltavana olevan tuotteen tuontiin sovellettavat polkumyynnin vastaiset toimenpiteet olisi pidettävä voimassa.

         B.   SITOUMUKSEN RIKKOMINEN
   1.   Sitoumuksen antaneiden yritysten velvollisuudet

               (6)

               UML:n antama sitoumus velvoittaa sen (ja kaikki siihen etuyhteydessä olevat yritykset kaikkialla maailmassa) muun muassa veloittamaan vähintään sitoumuksessa määrätyn vähimmäistuontihinnan, kun sitoumuksen soveltamisalaan kuuluvaa tuotetta viedään ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle yhteisössä. Tämän tasoisilla hinnoilla polkumyynnin vahingolliset vaikutukset poistuvat. Kun etuyhteydessä olevat tuojat jälleenmyyvät sitoumuksen soveltamisalaan kuuluvaa tuotetta yhteisössä ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle, myös jälleenmyyntihinnan on asianmukaisten myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset sekä kohtuullisen voiton huomioon ottavien oikaisujen jälkeen oltava sellainen, että polkumyynnin vahingolliset vaikutukset poistuvat.

               (7)

               Sitoumuksen ehtojen mukaan UML:n on myös toimitettava komissiolle säännöllisesti eli neljännesvuosittain yksityiskohtainen raportti kaikesta Intiasta peräisin olevan tarkasteltavana olevan tuotteen myynnistään yhteisöön (ja UML:ään etuyhteydessä olevien osapuolten jälleenmyynnistä yhteisössä). Raportti olisi annettava sekä sitoumuksen soveltamisalaan kuuluvista tuotteista, joille voidaan myöntää vapautus polkumyyntitullista, että sellaisista teräsköysi- ja -kaapelilajeista, jotka eivät kuulu sitoumuksen soveltamisalaan ja joista on näin ollen maksettava polkumyyntitulli.

               (8)

               Ellei muuta ilmoiteta, komissio olettaa, että UML:n myynnistä (ja yhteisöön sijoittautuneiden etuyhteydessä olevien yritysten jälleenmyynnistä) toimitetaan kattavat, tarkat ja kaikilta osin virheettömät raportit.

               (9)

               Lisäksi UML on hyväksynyt ehdon, että sitoumuksen perusteella myönnettävä vapautus polkumyyntitulleista edellyttää erityisen sitoumuslaskun esittämistä yhteisön tulliviranomaisille. UML on myös sitoutunut olemaan laatimatta sitoumuslaskuja sellaisten tarkasteltavana olevan tuotteen lajien myynnistä, jotka eivät kuulu sitoumuksen soveltamisalaan ja joista on näin ollen maksettava polkumyyntitulli.

               (10)

               Sitoumuksessa edellytetään niin ikään sen ehtojen ja määräysten soveltamista kaikkiin UML:ään etuyhteydessä oleviin yrityksiin kaikkialla maailmassa.

               (11)

               Jotta sitoumuksen noudattaminen voitaisiin varmistaa, UML sitoutui myös toimittamaan komissiolle kaikki tämän tarvitsemat tiedot ja sallimaan tarkastuskäynnit toimitiloihinsa ja siihen etuyhteydessä olevien yritysten toimitiloihin, jotta komissio voi tarkistaa mainittujen neljännesvuosiraporttien paikkansapitävyyden.

               (12)

               Tällaiset tarkastuskäynnit on tehty UML:n toimitiloihin Intiassa ja siihen etuyhteydessä olevan yrityksen Brunton Wolf Wire Ropes FZE:n, jäljempänä ’BWWR’, toimitiloihin Dubaissa.

         2.   UML:n toimitiloihin tehdyn tarkastuskäynnin tulokset

               (13)

               Yrityksen kirjapidon tarkastelussa kävi ilmi, että merkittäviä määriä sitoumuksen soveltamisalaan kuulumatonta tarkasteltavana olevaa tuotetta oli jätetty pois komissiolle toimitetuista sitoumuksen mukaista myyntiä koskevista raporteista. Kyseiset tuotteet UML oli myynyt siihen etuyhteydessä oleville Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Tanskassa toimiville tuojille, ja ne oli kirjattu sitoumuslaskuihin.

               (14)

               Komissio katsoo, että kyseisen myynnin jättäminen pois raporteista ja sen kirjaaminen epäasianmukaisesti sitoumuslaskuihin rikkovat sitoumusta.

         3.   BWWR:n toimitiloihin tehdyn tarkastuskäynnin tulokset

               (15)

               Ensiksi on syytä mainita, että BWWR:n valmistama valmis teräsköysi käy läpi seuraavat kaksi päävalmistusvaihetta: i) ensin tietty määrä erillisiä teräslankoja kierretään yhteen säikeislangaksi; ja ii) tämän jälkeen tietty määrä tällaisia erillisistä teräslangoista muodostuvia säikeislankoja kierretään yhteen, jolloin syntyy valmis teräsköysi.

               (16)

               BWWR:n toimitiloissa tehdyssä tarkastuksessa kävi ilmi, että UML oli myynyt BWWR:lle merkittäviä määriä Intiasta peräisin olevaa säikeislankaa, josta BWWR oli valmistanut teräsköyttä. Osa näistä teräsköysistä myytiin yhteisöön niin, että viennin yhteydessä niiden ilmoitettiin olevan peräisin Yhdistyneistä arabiemiirikunnista.

               (17)

               Koska kyseessä on monivaiheinen valmistusprosessi, komissio halusi selvittää tarkemmin BWWR:n yhteisöön myymien teräsköysien alkuperää. Komissio tukeutui yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (5), jäljempänä ’yhteisön tullikoodeksi’, 22 artiklaan, jonka mukaan muuta kuin etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevia sääntöjä sovelletaan sellaisiin muihin toimenpiteisiin kuin tariffitoimenpiteisiin, jotka on vahvistettu tavaroiden kauppaa koskevissa yhteisön erityissäännöksissä. Tällaisia toimenpiteitä ovat muun muassa polkumyynnin vastaiset toimenpiteet.

               (18)

               Tuotteiden, joiden valmistukseen on osallistunut kaksi tai useampia maita, muun kuin etuuskohteluun oikeuttavan alkuperän määrittämistä koskevat säännökset ovat yhteisön tullikoodeksin 24 ja 25 artiklassa ja yhteisön tullikoodeksin soveltamista koskevista säännöksistä annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (6) 35 ja 39 artiklassa. Teräsköydelle katsotaan tehdyn yhteisön tullikoodeksin 24 artiklassa tarkoitettu ”viimeinen merkittävä valmistus tai käsittely” siinä vaiheessa, kun se luokitellaan muuhun harmonoidun järjestelmän nelinumeroiseen tariffinimikkeeseen, jäljempänä ’nelinumeroinen nimike’, kuin sen valmistamiseen käytetyt raaka-aineet.

               (19)

               Tämän mukaan se, että nelinumeroiseen nimikkeeseen 73.12 luokiteltavasta intialaisesta säikeislangasta valmistetaan teräsköyttä, joka sekin luokitellaan nelinumeroiseen nimikkeeseen 73.12, ei anna valmiille tuotteelle, tässä tapauksessa teräsköydelle, Yhdistyneiden arabiemiirikuntien alkuperäasemaa, vaan tuotteella on edelleenkin Italian alkuperäasema.

               (20)

               Näin ollen BWWR:n myymiä teräsköysiä, jotka on valmistettu Intiasta peräisin olevasta säikeislangasta, pidetään Intian alkuperätuotteina, ja niihin olisi siis sovellettava Intiasta peräisin olevassa tuonnissa voimassa olevia polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä. Näihin tuotteisiin siis joko sovelletaan sitoumuksen ehtoja tai, jos kyseessä ovat muut kuin sitoumuksen soveltamisalaan kuuluvat tuotelajit, tuotteista on maksettava polkumyyntitullia, kun ne luovutetaan vapaaseen liikkeeseen yhteisössä.

               (21)

               Kyseiset Intian alkuperätuotteina pidettävät teräsköydet, jotka BWWR myi yhteisöön, oli myös jätetty pois komissiolle neljännesvuosittain toimitetuista UML:n ja siihen etuyhteydessä olevien yritysten sitoumuksen mukaista myyntiä koskevista raporteista, eikä Intiaa ollut ilmoitettu tuotteiden alkuperämaaksi, kun ne luovutettiin vapaaseen liikkeeseen yhteisössä. Koska sitoumuslaskua ei esitetty, Dubaista yhteisöön tuodusta Intian alkuperätuotteena pidettävästä tarkasteltavana olevasta tuotteesta olisi näin ollen pitänyt maksaa polkumyyntitulli, kun se luovutettiin vapaaseen liikkeeseen yhteisössä.

               (22)

               Lisäksi kävi ilmi, että Intiasta peräisin olevia Dubaissa valmistettuja teräsköysiä oli myyty yhteisön markkinoilla hinnoilla, jotka olivat alhaisemmat kuin UML:n kyseisiä teräsköysiä koskevassa sitoumuksessa määritetyt vähimmäistuontihinnat.

               (23)

               Edellä esitettyjen päätelmien perusteella UML:lle annettiin tiedoksi tosiasiat ja huomiot, joiden perusteella komissio aikoi peruuttaa sitoumukselle antamansa hyväksynnän ja ottaa sen sijaan käyttöön lopullisen polkumyyntitullin. Kirjallisten ja suullisten huomautusten esittämistä varten asetettiin määräaika. UML esitti asiaa koskevia huomautuksia sekä kirjallisesti että suullisesti.

         4.   Huomautukset
   a)   Raportointivelvollisuuksien rikkominen

               (24)

               Yhteisöön viedyistä tarkasteltavana olevista tuotteista, joita ei mainittu neljännesvuosittain toimitetuissa myyntiraporteissa, UML totesi, että vaikka tuotteet oli kirjattu sitoumuslaskuihin, ne tuotiin yhteisöön sisäisen jalostuksen menettelyssä ja joko luovutettiin myöhemmin vapaaseen liikkeeseen yhteisössä, jolloin niistä maksettiin polkumyyntitulli, tai jälleenvietiin yhteisön ulkopuolelle. Yritys siis antoi ymmärtää, että tietojen puuttumisen syynä oli kirjaamisvirhe, ettei vahinkoa ollut aiheutunut ja ettei vakavaa rikkomista ollut tapahtunut.

               (25)

               Väitteensä tueksi UML esitti, että sitoumuksen pääasiallisena tarkoituksena on varmistaa, että myynti tapahtuu sellaisin hinnoin, joilla vahingolliset vaikutukset poistuvat. Yritys huomautti, että koska se oli tältä osin toiminut täysin ehtojen mukaisesti, sitoumuksen mukaista myyntiä koskevien raporttien paikkansapitävyys oli toisarvoista. Vastaavasti sellaisten sitoumuksen soveltamisalaan kuulumattomien tuotteiden osalta, jotka kuitenkin oli kirjattu sitoumuslaskuihin, UML katsoi noudattaneensa sitoumuksen ydinajatusta, koska tuotteista oli loppujen lopuksi maksettu polkumyyntitulli tai tuotteet oli jälleenviety yhteisön ulkopuolelle. UML siis katsoi, että tässä suhteessa se tai siihen etuyhteydessä olevat yritykset eivät olleet toimillaan muuttaneet yhteisön markkinoilla vallinnutta tilannetta.

               (26)

               Vastauksena näihin väittämiin komissio toteaa olevansa yhtä mieltä siitä, että sitoumusten tarkoituksena on aina poistaa polkumyynnin vahingolliset vaikutukset. Komissio ei kuitenkaan pidä velvollisuutta toimittaa täsmällisiä myyntitietoja ja velvollisuutta kirjata tuotteet sitoumuslaskuihin oikein toisarvoisina tai vähemmän tärkeinä kuin muita sitoumukseen kuuluvia määräyksiä. Vain kattavien yhteisöön suuntautunutta myyntiä koskevien tietojen perusteella komissio voi valvoa kunnolla sitoumusta ja arvioida, onko sitä noudatettu ja ovatko polkumyynnin vahingolliset vaikutukset poistuneet. Puutteellisten ja virheellisten myyntitietojen antaminen herättää epäilyn siitä, noudattaako yritys ylipäätään sitoumustaan. Raportointimuodollisuuksien noudattamisen on katsottava kuuluvan asianomaisten yritysten ensisijaisiin velvollisuuksiin, sillä kyseisten muodollisuuksien tarkoituksena ei ole vain yksinkertaistaa hallinnollisia menettelyjä, vaan ne ovat koko sitoumusjärjestelmän toimivuuden kannalta välttämättömiä.

               (27)

               Näin ollen vastauksena kysymykseen, onko yhteisön markkinoilla vallinnut tilanne pysynyt entisellään (ja onko yhteisön tuotannonalalle siis aiheutunut vahinkoa), todetaan, että raportointivelvollisuuksien noudattamatta jättäminen vaarantaa sitoumusjärjestelmän toimivuuden, ja sitoumusjärjestelmä on luotu nimenomaan suojaamaan yhteisön teräsköysien tuottajia vahingollista polkumyyntiä vastaan. Kattavien ja luotettavien myyntitietojen antamatta jättäminen herättää myös epäilyn siitä, onko sitoumuksen varsinaisia määräyksiä noudatettu, ja estää komissiota arvioimasta, onko yritys täyttänyt kaikki velvollisuutensa. Näin ollen komission on todettava, että tällainen sitoumuksen rikkominen on yhteisön tuottajien kannalta vahingollista.

               (28)

               Lisäksi sitoumus velvoittaa UML:n ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset kaikkialla maailmassa noudattamaan kyseisen sitoumuksen kaikkia määräyksiä ja toteuttamaan toimenpiteitä, joilla voidaan varmistaa, että määräyksiä on noudatettu. Tässä tapauksessa UML ei toteuttanut tarvittavia sisäisiä tarkastuksia ja menettelyjä, joiden avulla sitoumuksen ehtojen mukaiset velvollisuudet olisi voitu kaikilta osin täyttää.

               (29)

               Näin ollen yrityksen esittämät raportointimuodollisuuksia koskevat perustelut eivät muuta komission näkemystä siitä, että sitoumusta on rikottu.

         b)   Toimien suhteellisuus

               (30)

               UML huomautti myös, että yhteisön toimien, jotka toteutetaan tarkasteltavana olevaa Intiasta peräisin olevaa tuotetta koskevan hintasitoumusjärjestelmän yhteydessä, olisi oltava kohtuullisessa suhteessa toimien tavoitteisiin (vrt. suhteellisuusperiaate).

               (31)

               Suhteellisuudesta on ensiksikin todettava, että perusasetuksen 8 artiklan 7 kohdan mukaan asiaankuuluvien tietojen toimittamisvelvollisuuden laiminlyöntiä (eli minkä tahansa raportointivaatimuksen noudattamatta jättämistä) pidetään sitoumuksen rikkomisena. Lisäksi perusasetuksen 8 artiklan 9 kohdan mukaan rikkomistapauksissa otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli. Näiden artiklojen katsotaan korostavan tiedonantovelvollisuuden tärkeyttä sinänsä. Asiaa korostaa sekin, että sitoumuksessa itsessään tiedonantovelvoitteet ilmaistaan selkeästi ja tarkasti.

               (32)

               Tämä tulkinta on vahvistettu myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, jonka tuomion mukaan mikä tahansa sitoumuksen rikkominen riittää siihen, että komissio voi peruuttaa hyväksyntänsä sitoumukselta (7).

               (33)

               Näin ollen UML:n esittämät toimien suhteellisuuteen liittyvät perustelut eivät muuta komission näkemystä siitä, että sitoumusta on rikottu.

         c)   Kehitysmaa

               (34)

               UML huomautti niin ikään, että koska se on vientiä harjoittava tuottaja, joka on sijoittautunut Intiaan eli WTO:n määritelmän mukaiseen kehitysmaahan, sen erityisasema olisi WTO:n polkumyynnin vastaisen sopimuksen 15 artiklan mukaisesti ”erityisesti otettava huomioon”, eikä komission näin ollen pitäisi peruuttaa sitoumukselle antamaansa hyväksyntää, koska kyseessä oli ensimmäinen vähäpätöinen sitoumuksen rikkominen.

               (35)

               Kun arvioidaan sitä, onko UML:n sijoittautuminen kehitysmaahan riittävä peruste jättää sitoumukselle annettu hyväksyntä peruuttamatta, on muistettava, että UML on monikansallisen yrityskonsernin emoyhtiö ja maailman suurimpia tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajia. Tarkastuskäynneillään komissio totesi UML-konsernin johdon ja organisaation ilmeisen päteväksi, joten ei ole uskottavaa, että raportointivaatimuksen noudattaminen tuottaisi yritykselle vaikeuksia. On syytä korostaa, että yrityksen on sitoumusta tarjotessaan varmistettava pystyvänsä vastedes täyttämään sitoumukseen liittyvät velvollisuudet. Näin ollen yrityksen tästä asiasta esittämiä väitteitä ei hyväksytä.

         d)   Muu kuin etuuskohteluun oikeuttava alkuperä tuonnin yhteydessä

               (36)

               Intiasta peräisin olevasta säikeislangasta valmistettujen Dubaista yhteisöön vietyjen teräsköysien alkuperän osalta UML huomautti, että viimeisessä valmistusvaiheessa (eli vaiheessa, jossa säikeislanka kierretään teräsköydeksi ja viimeistellään) asianomaisilla tuotteilla ei enää ollut Intian alkuperäasemaa, vaan ne saivat näiden viimeisten työvaiheiden perusteella Yhdistyneiden arabiemiirikuntien alkuperäaseman.

               (37)

               UML:n mukaan komissio on väärässä pitäessään nelinumeroisen nimikkeen muutosta ainoana muun kuin etuuskohteluun oikeuttavan alkuperän määräävänä tekijänä. UML esitti myös, että yhteisön tullikoodeksin 24 ja 25 artiklan mukaan nimikkeenmuutos on vain yksi huomioon otettava tekijä, joka ei välttämättä ole ratkaiseva, sillä toinen keskeinen tekijä on maahantuotujen tuotantopanosten käsittelyssä paikallisesti syntyvä lisäarvo. UML ilmoitti, että Dubaissa syntynyt lisäarvo oli yli 25 prosenttia. Lisäksi se väitti, että tuotteiden alkuperän määrittäminen nelinumeroisen nimikkeen muutoksen (tai muuttumattomuuden) perusteella oli yhteisön kanta, jota se ajoi meneillään olevissa alkuperäsääntöjä koskevissa WTO:n neuvotteluissa, ja ettei kyseinen menettely perustunut yhteisön lainsäädäntöön.

               (38)

               UML totesi myös, ettei yrityksessä tunnettu muuta kuin etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevia sääntöjä ja että Dubain tehdasta perustettaessa vuonna 2003 konserninjohto Dubaissa ja Intiassa oletti, että teräsköydet, jotka valmistetaan Intiasta peräisin olevasta säikeislangasta Dubaissa, saisivat Yhdistyneiden arabiemiirikuntien alkuperäaseman.

               (39)

               Kyseisten Dubaista yhteisöön vietyjen tuotteiden alkuperää koskevien UML:n väitteiden osalta komissio korostaa ensiksikin, että jos tuotteen valmistukseen on osallistunut kaksi tai useampia maita, tuotteen muu kuin etuuskohteluun oikeuttava alkuperä todellakin määräytyy käsitteen ’viimeinen merkittävä valmistus’ perusteella. Viimeinen merkittävä valmistus kuitenkin ilmaistaan yleensä käyttäen jotakin seuraavista tavoista: i) soveltamalla sääntöä, joka edellyttää harmonoidun järjestelmän tariffi(ala)nimikkeen muutosta; tai ii) tukeutumalla luetteloon valmistusvaiheista, jotka antavat tai eivät anna valmistetuille tuotteille sen maan alkuperäasemaa, jossa nämä vaiheet suoritetaan; tai iii) soveltamalla lisäarvosääntöä.

               (40)

               Tässä tapauksessa teräsköydet kuuluvat tuotteisiin, joihin sovelletaan tariffi(ala)nimikkeen muutosta edellyttävää sääntöä. Koska siis säikeislangan ja teräsköysien nelinumeroinen nimike on sama, Dubaissa suoritettu valmistusprosessi ei muuta tuotteella olevaa Intian alkuperäasemaa, kun määritetään muuta kuin etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää.

               (41)

               Vaikka ei ollut välttämätöntä selvittää maahantuotujen tuotantopanosten Dubaissa suoritetun käsittelyn aiheuttamaa lisäarvoa, hyvän hallintotavan vuoksi käytiin kuitenkin läpi myös numerotiedot, joilla UML perusteli väittämäänsä, että Dubaissa syntynyt lisäarvo oli huomattava. Tarkastelu osoitti, että todellinen Dubaissa syntynyt lisäarvo prosentteina teräsköysien noudettuna lähettäjältä -hinnasta oli joka tapauksessa yrityksen ilmoittamaa 25 prosentin kynnystä alhaisempi.

               (42)

               Vastauksena UML:n väittämään, että tuotteiden alkuperän määrittäminen nelinumeroisen nimikkeen muutoksen perusteella on yhteisön kanta alkuperäsääntöjä koskevissa WTO:n neuvotteluissa eikä perustu yhteisön lainsäädäntöön, todetaan, että nelinumeroiseen nimikkeeseen perustuva sääntö on yhteisön tullikoodeksin 24 artiklan vakiintunut soveltamiskäytäntö. Yhteisön toimielimet ja jäsenvaltioiden toimivaltaiset tulliviranomaiset soveltavat kyseistä sääntöä määrittäessään muuta kuin etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää tiettyjen tuoteryhmien osalta, joihin myös kyseessä oleva tuote kuuluu.

               (43)

               Vastauksena väitteeseen, jonka mukaan yrityksessä ei tunnettu muuta kuin etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevia sääntöjä, komissio ensiksikin toistaa, että UML on suuren monikansallisen konsernin emoyhtiö, jolla on etuyhteydessä olevia tuotantolaitoksia, jakeluyhtiöitä ja myyntitoimistoja kaikkialla maailmassa. Kun otetaan huomioon se, miten raaka-aineita, puolivalmisteita ja valmiita tuotteita liikkuu konsernin jäsenyritysten välillä, vaikuttaa epätodennäköiseltä, ettei yritys olisi tuntenut muuta kuin etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevia sääntöjä tai yhden tuotantolaitoksensa tärkeimpien tuotteiden alkuperää. Joka tapauksessa on vielä korostettava sitä, että yritysten oletetaan tuntevan alan lainsäädäntö ja säännöt eivätkä ne voi perustella voimassa olevien sääntöjen rikkomista tietämättömyydellä.

               (44)

               Tällä perusteella komissio katsoo, että kyseisillä Dubaista viedyillä tuotteilla oli Intian alkuperäasema, ja niihin olisi siis pitänyt soveltaa Intiasta peräisin olevien teräsköysien tuontia koskevia polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä.

               (45)

               Näin ollen yrityksen esittämiä kyseisten tuotteiden alkuperää koskevia perusteluja ei hyväksytä, joten ne eivät muuta komission näkemystä siitä, että sitoumusta on rikottu.

         C.   PÄÄTÖKSEN 1999/572/EY MUUTTAMINEN

               (46)

               Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että Usha Martin Industries & Usha Beltron Ltd:n, jonka nimi on nykyään Usha Martin Ltd, sitoumukselle annettu hyväksyntä olisi peruutettava. Päätöksen 1999/572/EY 1 artikla, jolla Usha Martin Industries & Usha Beltron Ltd:n sitoumus hyväksytään, olisi muutettava vastaavasti,

         ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:
   1 artikla
   Peruutetaan Usha Martin Industries & Usha Beltron Ltd:n teräsköysien ja -kaapelien tuontia koskevalle sitoumukselle annettu hyväksyntä.
   2 artikla
   Korvataan päätöksen 1999/572/EY 1 artiklan 1 kohdassa oleva taulukko seuraavasti:

               Maa

               Valmistaja

               Taric-lisäkoodi

               Etelä-Afrikka

                           Haggie

                           Lower Germiston Road

                           Jupiter

                           PO Box 40072

                           Cleveland

                           Etelä-Afrikka

               A023

         3 artikla
   Tämä päätös tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

      Tehty Brysselissä 22 päivänä joulukuuta 2005.

            Komission puolesta

         Peter MANDELSON

            Komission jäsen

      (1)  EYVL L 56, 6.3.1996, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2117/2005 (EUVL L 340, 23.12.2005, s. 17).

      (2)  EYVL L 217, 17.8.1999, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1674/2003 (EUVL L 238, 25.9.2003, s. 1).

      (3)  EYVL L 217, 17.8.1999, s. 63. Päätös sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1678/2003 (EUVL L 238, 25.9.2003, s. 13).

      (4)  Ks. tämän virallisen lehden s. 1.

      (5)  EYVL L 302, 19.10.1992, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 648/2005 (EUVL L 117, 4.5.2005, s. 13).

      (6)  EYVL L 253, 11.10.1993, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 883/2005 (EUVL L 148, 11.6.2005, s. 5).

      (7)  Asia T-51/96 Miwon Co. Ltd v. neuvosto (Kok. 2000, s. II-1841, 52 kohta).


title: EFTAN Valvontaviranomaisen Päätös N:o 45/98/KOL, tehty 4 päivänä maaliskuuta 1998, kolmannestatoista muutoksesta valtion tukea koskeviin menettelysääntöihin ja aineellisiin sääntöihin

text:
23. 4. 98       ¬ FI ¬                      Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                               L 120/27
                                         EUROOPAN TALOUSALUE
                       EFTAN VALVONTAVIRANOMAINEN
                                 EFTAN VALVONTAVIRANOMAISEN PÄÄTÖS
                                                      N:o 45/98/KOL,
                                           tehty 4 päivänä maaliskuuta 1998,
          kolmannestatoista muutoksesta valtion tukea koskeviin menettelysääntöihin ja aineel-
                                                     lisiin sääntöihin
          EFTAN VALVONTAVIRANOMAINEN, joka
          on muuttanut 19 päivänä tammikuuta 1994 (1) annettuja valtion tukea koskevia menettelysääntöjä
          ja aineellisia sääntöjä (2), sellaisina kuin ne ovat viimeksi muutettuina 17 päivänä joulukuuta
          1997 (3), seuraavasti:
          Lisätään valtion tukea koskeviin sääntöihin seuraavat lyhytaikaisia vientiluottovakuutuksia
          koskevat säännöt ja seuraava luettelo markkinoitavissa olevien riskien maista (lyhytaikaisia vienti-
          luottovakuutuksia koskevien 17 a luvun sääntöjen soveltamiseksi), edelliset uutena 17 a lukuna ja
          jälkimmäinen uutena liitteenä IX:
          ”17A.     LYHYTAIKAISIA VIENTILUOTTOVAKUUTUKSIA KOSKEVAT SÄÄNNÖT (1)
            17A.1. Johdanto
            1)      Vientituilla on suora vaikutus markkinoilla tavaroita ja palveluja tarjoavien mahdollisten
                    toimittajien väliseen kilpailutilanteeseen. Koska Euroopan komissio ja EFTAn valvonta-
                    viranomainen tuntevat tukien vahingolliset vaikutukset, ne ovat johdonmukaisesti
                    tuominneet vientitukien käytön ETAn sisäisessä kaupassa (2). Vaikka ETA-valtioiden
                    ETAn ulkopuolelle suuntautuvalle viennilleen antama tuki voi vaikuttaa myös ETAn
                    sisäiseen kilpailuun (3), ei Euroopan komissio eikä EFTAn valvontaviranomainen ole
                    kuitenkaan järjestelmällisesti puuttunut tähän toimintaan EY:n perustamissopimuksessa
                    (92, 93 ja 94 artikla) ja ETA-sopimuksessa (61 artikla ja valvonta- ja tuomioistuinsopi-
                    muksen pöytäkirjassa 3 oleva 1 artikla) määrättyjen valtion tukea koskevien sääntöjen
                    nojalla. Tähän on ollut monia syitä. Ensinnäkin kyseinen toiminta kuuluu Euroopan
                    yhteisössä osittain EY:n perustamissopimuksen ulkomaankauppaa koskevien määräysten
                    soveltamisalaan (112 ja 113 artikla). Lisäksi kolmansiin maihin suuntautuvalle viennille
                    annettava tuki vaikuttaa yhteisön tai ETAn sisäisen kilpailun ohella myös ETAn viejien
                    kilpailukykyyn samankaltaista tukea myöntäviin ETA-valtioiden kauppakumppaneihin
                    verrattuna. Todettakoon vielä, että tuen valvonta on edistynyt OECD:n ja WTO:n
                    toiminnan ansiosta.
          (1) Jäljempänä ’valtion tukea koskevat säännöt’.
          (2) EYVL L 231, 3.9.1994, s. 1; EYVL:n ETA-täydennysosa 32, 3.9.1994.
          (3) EYVL C 38, 5.2.1998, s. 19; EYVL:n ETA-täydennysosa 5, 5.2.1998, s. 214.
 ---pagebreak--- L 120/28    ¬ FI ¬                     Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                   23. 4. 98
         2)    Vaikka Euroopan komissio on pidättynyt näitä sääntöjä vastaavan tiedonannon hyväksy-
               miseen saakka käyttämästä valtion tuet valvontaa koskevaa toimivaltaansa vientiluottojen
               ja vientiluottovakuutusten osalta, se katsoo Euroopan unionin neuvoston vientiluottotyö-
               ryhmän työn (4) ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa käsiteltyjen asioiden (5) osoitta-
               neen, että ainakin yhdellä alueella eli lyhytaikaisissa vientiluottovakuutuksissa yhteisössä
               aiheutuneiden tosiasiallisten tai mahdollisten kilpailun vääristymisen vuoksi voi olla
               perusteltua, että komissio ryhtyy valtion tukea koskevien sääntöjen mukaisiin toimiin
               odottamatta muilla alueilla saavutettavaa edistymistä.
         3)    ETA-sopimuksessa ei ole määräyksiä yhteisestä kauppapolitiikasta kolmansiin maihin
               nähden eikä se näin ollen sisällä EY:n perustamissopimuksen 112 ja 113 artiklan
               määräyksiä vastaavia määräyksiä. Siksi ETA-sopimus ei rajoita EFTA-valtioiden vapautta
               edistää kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa samalla tavoin kuin EY:n perusta-
               missopimus rajoittaa Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden vapautta, mikäli kyseiset kaupan
               edistämistoimenpiteet eivät vaikuta ETA-sopimuksen sopimuspuolten väliseen kauppaan.
               Kuten edellä on todettu, tällaiset toimenpiteet voivat kuitenkin vaikuttaa ETAn sisäiseen
               kilpailuun ja kauppaan. Lisäksi, kun eri ETA-valtioiden viejien välinen kilpailu voi
               vääristyä ETAn sisällä ja sen ulkopuolella käytävässä kaupassa, niin voi vääristyä myös
               ETAn sisällä toimivien vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajien välinen kilpailu. Näin
               ollen EFTAn valvontaviranomainen katsoo ETA-sopimuksen 61 artiklan ja valvonta- ja
               tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan lyhytaikaisiin vientiluottova-
               kuutuksiin soveltamisen osalta, että tilanne on samanlainen kuin EY:n perustamissopi-
               muksen 92 ja 93 artiklan niihin soveltamisen osalta. Toisin sanoen tosiasiallinen tai
               mahdollinen ETAn sisäisen kilpailun ja kaupan vääristyminen edellyttää valvontavi-
               ranomaisen toimenpiteitä valtion tukea koskevien sääntöjen nojalla.
         4)    Näiden sääntöjen tarkoitus on poistaa valtion tuesta johtuvat kilpailun vääristymät siltä
               vientiluottovakuutustoiminnan alalta, jolla julkiset tai julkisesti tuetut vientiluottovakuu-
               tuspalvelujen tarjoajat ja yksityiset vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajat kilpailevat.
               Tämä kaupallinen vientiluottovakuutustoiminta liittyy lyhytaikaisten vientiluottoriskien
               vakuuttamiseen ETAn sisäisessä kaupassa ja monien ETAn ulkopuolisten maiden kanssa
               käytävässä kaupassa. Kyseisiä riskejä kutsutaan ”markkinoitavissa oleviksi” ja ne määritel-
               lään jäljempänä 17 a luvun 2 jaksossa. Määritelmään sisältyvät tällä hetkellä ainoastaan
               ETAn sisäisessä ja useimpien, näiden sääntöjen liitteessä IX lueteltujen OECD-maiden
               kanssa käytävässä kaupassa esiintyvät ”poliittisista” riskeistä erotetut niin sanotut ”kaupal-
               liset” riskit. Vaikka EFTA-valtiot ovat pyrkineet määrätietoisesti poistamaan tuen kaupal-
               lisesta vientiluottovakuutustoiminnasta, ETA-sopimuksen toimivuus edellyttää suoja-
               toimia tasapuolisten toimintaedellytysten takaamiseksi kaikissa olosuhteissa.
         5)    Näissä säännöissä ei käsitellä pitkäaikaisiin ja keskipitkiin vientiluottoihin liittyviä
               riskejä, joista suurin osa ei ole nykyisin markkinoitavissa. Tekijät, joiden vuoksi
               Euroopan komissio ja EFTAn valvontaviranomainen ovat pidättyneet käyttämästä laajasti
               valtion tuen valvontaan liittyvää toimivaltaansa, vaikuttavat edelleen entiseen tapaan.
         6)    Näiden sääntöjen 17 a luvun 2 jaksossa kuvataan vientiluottovakuutusmarkkinoiden
               rakennetta. Kaupallisen osa-alueen osalta, jolla yksityiset vakuutuspalvelujen tarjoajat
               toimivat ja joka kuuluu näiden sääntöjen soveltamisalaan, siinä erotetaan toisaalta yksi-
               tyiset vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajat ja toisaalta julkiset tai julkisesti tuetut
               vakuutuspalvelujen tarjoajat. Siinä selitetään myös miksi ja missä määrin valtion tukea
               koskevia ETA-sopimuksen määräyksiä sovelletaan. Valvontaviranomainen ilmoittaa
               lopuksi 17 a luvun 4 jaksossa, mitkä toimet se katsoo tarpeellisiksi sen varmistamiseksi,
               että 17 a luvun 3 jaksossa lueteltujen kaltaiset, mahdollisesti jäljellä olevat valtionavun
               poistetaan kaupalliselta osa-alueelta, ja pyytää valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen
               pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 1 kohdan nojalla EFTA-valtioita ryhtymään tarvittaessa
               kyseisiin toimiin.
 ---pagebreak--- 23. 4. 98    ¬ FI ¬                      Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                       L 120/29
          17A.2. Lyhytaikaisten vientiluottovakuutusten kaupallinen ja ei-kaupallinen osa-alue
          1)     Edellä 17 a luvun 1 jakson toisen kappaleen alaviitteessä mainittu Euroopan unionin
                 neuvoston vientiluottotyöryhmän kertomus (jäljempänä ’kertomus’), yksityisten vienti-
                 luottovakuutuspalvelujen tarjoajien Euroopan komissiolle tekemät valitukset ja Euroopan
                 yhteisöjen tuomioistuimessa käsitellyt asiat ovat osoittaneet, että joissakin Euroopan
                 yhteisön jäsenvaltioissa samat ”viralliset” vientiluottovakuutuslaitokset, jotka vakuuttavat
                 valtion lukuun tai sen takaamina (6) viejien pitkäaikaisia ja keskipitkiä riskejä, toimivat
                 valtion lukuun tai sen takaamina myös sellaisilla lyhytaikaisten vientiluottovakuutusten
                 markkinoiden osa-alueilla, joilla ne kilpailevat yksityisten, vailla vastaavia yhteyksiä
                 valtioon olevien vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajien kanssa. EFTAn valvontaviran-
                 omaisen alustavat tutkimukset osoittavat, että näin tapahtuu myös kahdessa kolmesta
                 EFTAn jäsenvaltiosta, jotka ovat ETA-sopimusvaltioita, eli Norjassa ja Islannissa. Kyseiset
                 ”viralliset” vientiluottolaitokset voivat olla valtion virastoja, valtion omistuksessa tai
                 valvonnassa olevia yrityksiä tai kokonaan yksityisessä omistuksessa ja valvonnassa olevia
                 yrityksiä. Näissä säännöissä kyseisiä laitoksia kutsutaan ”julkisiksi tai julkisesti tuetuiksi
                 vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajiksi”. Valtiot voivat tukea takuin tai niitä vastaavin
                 jälleenvakuutusjärjestelyin ”virallisten”, sekä keskipitkien tai pitkäaikaisten vakuutusten
                 että lyhytaikaisten vakuutusten alalla toimivien vakuutuslaitosten lisäksi myös joitakin
                 yksityisessä omistuksessa ja valvonnassa olevia vain lyhytaikaisten vakuutusten alalla
                 toimivia vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajia niiden joidenkin toimintalohkojen
                 osalta. Myös tällaiset vakuutuspalvelujen tarjoajat on luokiteltava ”julkisiksi tai julkisesti
                 tuetuiksi”. Sen sijaan pääasiassa tai yksinomaan lyhytaikaisten vakuutusten alalla toimivia
                 vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajia, jotka eivät toimi lainkaan valtion lukuun tai sen
                 takaamina (7), kutsutaan ”yksityisiksi vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajiksi”.
          2)     Kertomus osoitti, että julkisten tai julkisesti tuettujen vientiluottovakuutuspalvelujen
                 tarjoajien toimiessa valtion lukuun tai sen takaamina sellaisilla lyhytaikaisten vakuu-
                 tusten markkinoiden osa-alueilla, joilla ne kilpailivat yksityisten vakuutuspalvelujen
                 tarjoajien kanssa, ne saivat tiettyjä rahoituksellisia etuja, jotka saattoivat vääristää kilpailua
                 yksityisten vakuutuspalvelujen tarjoajien vahingoksi. Julkisilla tai julkisesti tuetuilla vien-
                 tiluottovakuutuspalvelujen tarjoajilla ei ollut missään maassa lyhytaikaisten vakuutusten
                 monopolia.
          3)     Vaikeimpia kertomuksessa käsiteltyjä asioita oli valtion suoraan tai välillisesti myöntämä
                 jälleenvakuutus. Kertomuksessa todettiin olevan olemassa jälleenvakuutusjärjestelyjä,
                 joilla taataan 100 prosentin turva, mitä voidaan pitää takauksia vastaavana tukimuotona.
                 Nykyisin katsotaan, että myös jälleenvakuutusjärjestelyt, joissa valtio ainoastaan osallistuu
                 yksityisen sektorin jälleenvakuutussopimukseen tai täydentää sitä, voivat antaa niistä
                 hyötyville vakuutuspalvelujen tarjoajille etua kyseistä turvaa vailla oleviin yksityisiin
                 vakuutuspalvelujen tarjoajiin nähden ja vääristää siten kilpailua.
          4)     Vaikka viime aikoina on toteutettu parannuksia siten, että julkiset ja julkisesti tuetut
                 vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajat ovat alkaneet yhä useammissa tapauksissa irrottaa
                 lyhytaikaisen vakuutustoimintansa hoidettavaksi erillisissä yhtiöissä tai muusta toimin-
                 nasta erillisen kirjanpidon alaisena, edellä on todettu, että tavoiteltujen tasapuolisten
                 toimintaedellytysten luomiseksi tarvitaan edelleen toimia. Ensimmäiseksi on määriteltävä
                 lohko, jolla kilpailua käydään. Ratkaisevana tekijänä kaupallisen osa-alueen erottamiseksi
                 kertomuksessa käytettiin sitä, oliko yksityisiä jälleenvakuutuspalveluja saatavilla yleisesti,
                 eikä vain yksittäisissä tapauksissa. Yksityisen sektorin ostajiin liittyvien kaupallisten
                 riskien osalta tämä ehto yleensä täyttyi, mutta poliittisten riskien osalta (mukaan lukien
                 julkisen sektorin ostajiin liittyvät riskit, valuutansiirtoriskit ja muut kuin kaupalliset
                 suuronnettomuusriskit) tarjolla oleva kapasiteetti oli niin riittämätön, että kyseisten
                 riskien varalta vakuuttamista ei selvästi voitu pitää markkinaehtoisena toimintana.
                 Kolmeen muuttujaan perustuva yksityisten jälleenvakuutusmarkkinoiden analysointi,
                 jossa otettiin huomioon vakuutettujen riskien kesto, sijainti ja luonne, osoitti kerto-
                 muksen mukaan ”markkinoitavissa olevien” riskien sisältävän kaupalliset riskit, joissa
                 riskin kesto minne tahansa maailmassa suuntautuvan viennin osalta oli tavallisesti enin-
                 tään kolme vuotta.
 ---pagebreak--- L 120/30     ¬ FI ¬                     Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                     23. 4. 98
         5)     Kertomusta koskevista Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden, EFTA-valtioiden, talous-
                elämän järjestöjen ja vakuutuspalvelujen tarjoajien huomautuksista kävi ilmi, että määri-
                telmä oli yleisesti katsoen liian laaja. Useimmissa huomautuksissa myönnettiin, että
                kertomuksen mukaisesti poliittiset riskit olisi jätettävä määritelmän ulkopuolelle, koska
                yksityiset jälleenvakuutusmarkkinat eivät ole tarpeeksi suuret, ja niissä pidettiin parem-
                pana kaupallisen riskin keston rajoittamista enintään kahteen vuoteen. Lisäksi osoittauti
                hyvin vaikeaksi saada yksityisiltä markkinoilta jälleenvakuutusta muista kuin OECD-
                maista peräisin olevien saatavien pitkittyneen laiminlyönnin vuoksi syntyvän kaupallisen
                riskin varalta.
         6)     Koska saatavien pitkittynyt laiminlyönti ja maksukyvyttömyys liittyvät läheisesti toisiinsa
                — saatavien pitkittyneen laiminlyönnin riskit muuttuvat usein maksukyvyttömyysris-
                keiksi — ja molemmat riskit on sen vuoksi syytä luokitella samaan ryhmään (markkinoi-
                tavissa olevina ja ei-markkinoitavissa olevina riskeinä), on järkevää jättää toistaiseksi
                kaikki muihin kuin OECD-maihin liittyvät kaupalliset riskit markkinoitavissa olevien
                riskien määritelmän ja näiden sääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle. Lisäksi näyttää siltä,
                että kaupallisten riskien jälleenvakuuttaminen yksityisesti on joissakin OECD-maissa
                nykyisin edelleen vaikeaa.
         7)     Näin ollen ”markkinoitavissa olevat” riskit tarkoittavat näissä säännöissä kaupallisia
                riskejä, jotka koskevat johonkin liitteessä IX luetelluista maista sijoittautuneita muita
                kuin julkisia velallisia (8). Kyseisten riskien osalta riskin enimmäiskesto (eli valmiusaika
                lisättynä luottoajalla, alkamisajankohdan ollessa Bernin unionin mukainen ja luotto-
                kauden ollessa tavanomainen) on alle kaksi vuotta.
         8)     Kaikkia muita riskejä (eli poliittisia riskejä, suuronnettomuusriskejä (9) ja julkisiin ostajiin
                sekä muihin kuin liitteessä IX lueteltuihin maihin liittyviä kaupallisia riskejä) pidetään
                toistaiseksi ei-markkinoitavissa olevina riskeinä.
         9)     ”Kaupallisilla riskeillä” tarkoitetaan näissä säännöissä
                — velallisen omavaltaista kieltäytymistä noudattamasta sopimuksessa määrättyjä velvoit-
                     teita eli mitä tahansa yksityisen velallisen yksipuolista päätöstä keskeyttää sopi-
                     muksen noudattaminen tai irtisanoa sopimus ilman laillista syytä
                — yksityisen velallisen omavaltaista kieltäytymistä hyväksymästä sopimuksen kohteena
                     olevia tavaroita ilman pätevää syytä
                — yksityisen velallisen tai tämän takaajan maksukyvyttömyyttä
                — yksityisen velallisen tai tämän takaajan maksettavaksi sopimuksen mukaan kuuluvan
                     velan maksamatta jättäminen eli saatavien pitkittynyt laiminlyönti.
         10)    Yksityisten jälleenvakuutusmarkkinoiden kapasiteetti vaihtelee. Tämä merkitsee sitä, että
                markkinoitavissa olevien riskien määritelmä ei ole pysyvä, vaan se voi muuttua ajan
                myötä; sitä voidaan esimerkiksi laajentaa kattamaan poliittiset riskit. Siksi valvontaviran-
                omaisen on arvioitava määritelmää uudelleen säännöllisin väliajoin (vähintään kerran
                vuodessa). Valvontaviranomainen kuulee asiasta EFTAn jäsenvaltioita ja tarvittaessa muita
                osapuolia, joita asia koskee. Määritelmää muutettaessa on tarpeellisessa laajuudessa otet-
                tava huomioon vientiluottovakuutusta koskevan ETA-lainsäädännön soveltamisala, jotta
                vältytään aiheuttamasta ristiriitoja tai oikeudellista epävarmuutta.
         17A.3. Yksityisten ja julkisten tai julkisesti tuettujen vientiluottovakuutuspalvelujen
                tarjoajien välistä kilpailua vääristävät tekijät
         1)     Tekijöitä, jotka saattavat vääristää kilpailua julkisten tai julkisesti tuettujen, markkinoita-
                vissa olevia riskejä vakuuttavien vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajien hyväksi ovat (10):
                — Lainsäädäntöön perustuvat tai tosiasialliset valtion takaukset lainoille ja tappioille.
                     Tällaiset takaukset mahdollistavat sen, että vakuutuspalvelujen tarjoajat voivat saada
                     lainaa tavanomaisia markkinakorkoja alhaisemmilla koroilla tai että yleensä voivat
                     saada lainaa. Lisäksi vakuutuspalvelujen tarjoajien ei niiden ansiosta ole tarpeen
                     hankkia jälleenvakuutuksia yksityisiltä markkinoilta.
 ---pagebreak--- 23. 4. 98    ¬ FI ¬                      Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                     L 120/31
                — Mahdolliset yksityisille vakuutuspalvelujen tarjoajille asetetuista velvoitteista poik-
                    keavat velvoitteet pitää yllä asianmukaisia varauksia. On huomattava, että kun
                    neuvoston direktiiviä 73/239/ETY (11) muutettiin direktiivillä 87/343/ETY (12), valtion
                    lukuun tai sen takaamana tapahtuvan vientiluottovakuutustoiminnan jättäminen
                    direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle (alkuperäisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan
                    d alakohta) ei koskenut julkisten tai julkisesti tuettujen vientiluottovakuutuspalve-
                    lujen tarjoajien toimintaa lyhytaikaisten kaupallisten riskien alalla omaan lukuunsa ja
                    ilman valtion takausta (13). Näin ollen julkisilla tai julkisesti tuetuilla vakuutuspalve-
                    lujen tarjoajilla on oltava tietty määrä omia varoja (maksukykyvara, mukaan lukien
                    takausrahasto) ja teknisiä varauksia (erityisesti tasoitusvastuu), ja niiden on myös
                    pitänyt saada direktiivin 73/239/ETY 6 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen
                    mukainen lupa, jotta ne voisivat vakuuttaa lyhytaikaisia taloudellisia riskejä.
                — Verohelpotus tai vapautus tavallisesti maksettavaksi tulevista veroista (kuten yhtiöve-
                    roista ja vakuutusmaksuveroista).
                — Valtion myöntämät tuet tai siltä saatu pääoma. Jälkimmäisen vaihtoehdon osalta on
                    noudatettava periaatetta, jonka mukaan valtiolta saatu pääoma merkitsee valtion
                    tukea (14), ellei valtio toimi markkinaehtoisesti toimivan yksityisen sijoittajan tavoin.
                    Tukia ovat myös valtion omakustannushintaa alhaisemmalla hinnalla käytettäväksi
                    antamat palvelut kuten mahdollisuus käyttää valtion infrastruktuuria, järjestelmiä tai
                    etuoikeutettuja tietoja (esimerkiksi suurlähetystöjen keräämiä tietoja velallisista),
                    valtion myöntämä jälleenvakuutus joko suoraan tai julkisen tai julkisesti tuetun vien-
                    tiluottovakuutuspalvelujen tarjoajan välityksellä yksityisillä jälleenvakuutusmarkki-
                    noilla saatavilla olevia jälleenvakuutuksia edullisemmin ehdoin, minkä vuoksi joko
                    jälleenvakuutuspalvelu on alihinnoiteltua tai syntyy keinotekoista kapasiteettia, jota ei
                    olisi mahdollista saada yksityisiltä markkinoilta.
          2)    Edellä 17 a luvun 3 jakson 1 kohdassa luetelluissa tapauksissa asianomaiset vientiluotto-
                vakuutuspalvelujen tarjoajat saavat tai voivat saada rahoituksellista etua verrattuna muihin
                vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajiin. Kyseiset tietyille yrityksille myönnetyt rahoi-
                tukselliset edut vääristävät kilpailua ja ovat ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa
                tarkoitettua valtiontukea.
          3)    ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohtaa sovelletaan kaikkiin toimenpiteisiin, joilla tietyille
                yrityksille tai tuotteille myönnetään rahoituksellista tai taloudellista etua ja jotka tosiasial-
                lisesti tai mahdollisesti merkitsevät julkisiin varoihin kohdistuvaa rasitetta tai tappiota
                ilman, että asianomaiselta edunsajalta edellytetään edun saamiseksi mitään vastiketta tai
                vaadittu vastike on vähäinen, mikäli kyseiset toimenpiteet vaikuttavat sopimuspuolten
                väliseen kauppaan ja vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua suosimalla tiettyjä
                yrityksiä tai tiettyä tuotannonalaa (15).
          4)    Edellä 17 a luvun 3 jakson 1 kohdassa luetellut, 17 a luvun 2 jakson 7–9 kohdassa
                määriteltyihin markkinoitavissa oleviin riskeihin liittyvät rahoitukselliset edut vaikuttavat
                ETA:n sisäiseen palvelujen kauppaan. Lisäksi ne johtavat siihen, että markkinoitavissa
                oleville riskeille eri ETA-valtiossa saatavilla oleva vakuutusturva vaihtelee, mikä vääristää
                ETA-valtioiden yritysten välistä kilpailua ja millä on sivuvaikutuksia ETA:n sisäiseen
                kauppaan riippumatta siitä, suuntautuuko ETA:n sisäinen vienti sopimusvaltioiden
                alueen ulkopuolelle (16). ETA-sopimuksen 61 artiklassa määrättyjä poikkeuksia ei sovel-
                leta markkinoitavissa olevien riskien vakuuttamista varten myönnettävään tukeen.
                Tällaisen tuen vääristävät vaikutukset ETAn sisällä ovat merkittävämmät kuin viennin
                tukemista puoltava mahdollinen kansallinen tai ETAn yhteinen etu. Tämä näkemys on
                vahvistettu Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen antamalla tuomiolla asiassa C-63/89,
                joka koski juuri näissä säännöissä käsiteltävää aihetta. Tuomioistuin katsoi, että vaikka
                vakuutusyhtiöiden tasoitusvastuiden osittaisesta yhdenmukaistamisesta annettu direktiivi,
                jonka soveltamisalaan ei kuulu vientiluottovakuutustoiminta valtion lukuun tai valtion
                takaamana, ei olekaan lainvastainen, yksityisten ja julkisten tai julkisesti tuettujen vienti-
 ---pagebreak--- L 120/32    ¬ FI ¬                       Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                    23. 4. 98
                luottovakuutuspalvelujen tarjoajien välistä kilpailua vääristävät tekijät ”voivat tehdä
                oikeustoimiin ryhtymisen perustelluksi säännösten rikkomisen rankaisemiseksi” (17)
                (säännöksillä tarkoitetaan EY:n perustamissopimuksen 92 artiklassa olevia määräyksiä).
                Asiassa C-44/93 tuomioistuin katsoi, että kyseiset edut ovat valtiontukea ja vahvisti, että
                komissio voi ryhtyä toimiin niiden poistamisen varmistamiseksi.
         17A.4. Kilpailun vääristymien poistamiseksi tarvittavat toimet markkinoitavissa
                olevien riskien kattamiseksi tarjottavien lyhytaikaisten vientiluottovakuutusten
                alalla
         1)     Edellä 17 a luvun 3 jakson 1 kohdassa lueteltujen kaltaiset valtiontuet 17 a luvun 2
                jakson 7–9 kohdassa määriteltyjä markkinoitavissa olevia riskejä vakuuttaville julkisesti
                tuetuille vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajille voivat vääristää kilpailua, eikä niihin
                voi tämän vuoksi soveltaa valtion tukia kooskevien ETA-sopimuksen määräysten
                mukaisia poikkeuksia.
         2)     EFTA-valtioita pyydetään näin ollen valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3
                olevan 1 artiklan 1 kohdan nojalla muuttamaan tarvittaessa markkinoitavissa olevia
                riskejä koskevia vientiluottovakuutusjärjestelmiään niin, että seuraavan tyyppisten
                valtiontukien myöntäminen kyseisiä riskejä vakuuttaville julkisille tai julkisesti tuetuille
                vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajille lopetetaan ennen tammikuun 1. päivää 1999:
                a) valtion takaukset lainoille tai tappioille
                b) poikkeukset riittävien varausten vaatimuksesta ja muista 17 a luvun 3 jakson 1 kohdan
                    toisessa luetelmakohdassa luetelluista vaatimuksista
                c) helpotus tai vapautus veroista tai muista tavanomaisesti maksettavaksi tulevista
                    maksuista
                d) tuen myöntäminen tai pääoman antaminen taikka muunlainen rahoittaminen olosuh-
                    teissa, joissa tavanomaisin markkinaehdoin toimiva yksityinen sijoittaja ei sijoittaisi
                    yritykseen, tai ehdoin, joita yksityinen sijoittaja ei hyväksyisi
                e) valtion omakustannushintaa alhaisemmalla hinnalla käytettäväksi antamat palvelut
                    kuten mahdollisuus käyttää valtion infrastruktuuria, järjestelmiä tai etuoikeutettuja
                    tietoja (esimerkiksi suurlähetystöjen keräämiä tietoja velallisista)
                f) valtion myöntämä jälleenvakuutus joko suoraan taikka julkisen tai julkisesti tuetun
                    vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajan välityksellä yksityisillä jälleenvakuutusmarkki-
                    noilla saatavilla olevia jälleenvakuutuksia edullisemmin ehdoin, minkä vuoksi joko
                    jälleenvakuutuspalvelu on alihinnoiteltua tai syntyy keinotekoista kapasiteettia, jota ei
                    olisi mahdollista saada yksityisiltä markkinoilta.
         3)     Nykyiset täydentävät valtion jälleenvakuutusjärjestelyt ovat kuitenkin edelleen sallittuja
                siirtymäkauden ajan siihen saakka, kunnes 17 a luvun 4 jakson 6 kohdassa mainitun
                uudelleentarkastelun tulokset ovat käytettävissä, jos:
                — valtion myöntämä jälleenvakuutus on vähäinen osa vakuutuspalvelujen tarjoajan
                     jälleenvakuutusten kokonaismäärästä
                — markkinoitavissa olevien ja ei-markkinoitavissa olevien riskien yhdistyessä vakuutus-
                     palvelujen tarjoajan jälleenvakuutussopimuksissa ja mahdollisen valtion myöntämän
                     jälleenvakuutuksen näin ollen väistämättä liittyessä markkinoitavissa olevaan riskiin,
                     valtion myöntämän jälleenvakuutuksen taso ei markkinoitavissa olevien riskien osalta
                     ylitä yksityisiltä jälleenvakuutusmarkkinoilta saatavissa ollutta tasoa, jos kyseisille
                     riskeille olisi haettu jälleenvakuutusta erikseen
                — vakuutuspalvelujen tarjoaja ei saa valtion myöntämän jälleenvakuutuksen ansiosta
                     mahdollisuutta vakuuttaa yksittäisten ostajien liiketoimintaa yli sen rajan, jonka yksi-
                     tyisillä markkinoilla toimivat asianosaiset jälleenvakuutuspalvelujen tarjoajat ovat
                     asettaneet
                — valtion myöntämästä jälleenvakuutuksesta peritty maksu vastaa todistettavasti riskiä,
                     on laskettu kaupallisilla markkinoilla käytettävällä tavalla ja on vähintään saman
                     suuruinen kuin vastaava markkinaperusteinen vakuutusmaksu, jos sellainen on
                     käytettävissä
                — valtion markkinoitavissa oleville riskeille myöntämä jälleenvakuutus on kaikkien
                     sellaisten luottovakuutuspalvelujen tarjoajien saatavilla, jotka täyttävät yleiset hyväksy-
                     misperusteet.
 ---pagebreak--- 23. 4. 98     ¬ FI ¬                      Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                L 120/33
          4)     Edellä 17 a luvun 4 jakson 2–3 kohdassa olevien säännösten noudattamiseksi julkisten
                 tai julkisesti tuettujen vientiluottovakuutuspalvelujen vientiluottovakuutuspalvelujen
                 tarjoajien on vähintään pidettävä valtion lukuun ja valtioin takaamana tapahtuvan mark-
                 kinoitavissa olevia riskejä ja ei-markkinoitavissa olevia riskejä koskevan vakuutustoimin-
                 tansa hallinto ja kirjanpito erillisinä voidakseen osoittaa, että ne eivät saa valtion tukea
                 markkinoitavissa olevia riskejä koskevalle vakuutustoiminnalleen. Vakuutuspalvelujen
                 tarjoajan omaan lukuun tapahtuvaa liiketoiminnan vakuuttamista koskevan kirjanpidon
                 on oltava ETA-sopimuksen liitteen IX 12b kohdassa mainitun säädöksen mukainen (18).
          5)     Lisäksi sellaisten EFTA-valtioiden, jotka myöntävät vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoa-
                 jalle jälleenvakuutusturvan osallistumalla tai myötävaikuttamalla yksityisen sektorin sekä
                 markkinoitavissa olevia riskejä että ei-markkinoitavissa olevia riskejä koskeviin jälleenva-
                 kuutussopimuksiin, on osoitettava, että järjestelyihin ei liity 17 a luvun 4 jakson 2
                 kohdan f luetalmakohdassa tarkoitettua valtiontukea.
          6)     Tätä tarkoitusta varten ja toimien läheisessä yhteistyössä EFTA-valtioiden kanssa EFTAn
                 valvontaviranomainen seuraa jatkuvasti kyseisiä järjestelyjä näiden sääntöjen julkaisemi-
                 sesta alkaen asianomaisten EFTA-valtioiden toimittamien puolivuosittaisten kertomusten
                 perusteella ja toimittaa kyseisten järjestelyjen täydellisen uudelleentarkastelun helmi-
                 kuuhun 1999 mennessä. Uudelleentarkastelussa otetaan huomioon kaikki lyhytaikaisten
                 vientiluottovakuutusten markkinoiden toiminnasta sekä EFTA-valtioiden toimista kysei-
                 sillä markkinoilla siihen mennessä saadut tiedot ja kokemukset, jotka perustuvat 17 a
                 luvun 4 jakson 14 kohdan nojalla toimitettuihin sääntöjen täytäntöönpanoa koskeviin
                 kertomuksiin, ensimmäiseen 17 a luvun 4 jakson 15 kohdan mukaiseen vuosittaiseen
                 tarkasteluun ja mahdollisiin 17 a luvun 4 jakson 8–13 kohdan nojalla toimitettuihin
                 ilmoituksiin poikkeuslausekkeen käytöstä. Jos uudelleentarkastelussa todetaan, että
                 jonkin EFTA-valtion järjestelyihin sisältyy valtiontukea, kyseistä EFTA-valtiota kehote-
                 taan lopettamaan järjestelyjen soveltaminen viimeistään vuoden 1999 lopussa.
          7)     Periaatteesta, jonka mukaan julkiset tai julkisesti tuetut vientiluottovakuutuspalvelujen
                 tarjoajat voivat myöntää vientiluottovakuutuksia markkinoitavissa olevien riskien kattami-
                 seksi vain, jos niiden käytettävissä ei ole 17 a luvun 4 jakson 2 kohdassa lueteltuja rahoi-
                 tuksellisia etuja ottaen kuitenkin huomioon, mitä 17 a luvun 4 jakson 3 kohdassa on
                 sanottu, voidaan poiketa jäljempänä 8–13 kohdassa luetelluissa olosuhteissa (poikkeus-
                 lauseke).
          8)     Tietyissä maissa voi olla tilapäisesti mahdotonta kattaa markkinoitavissa olevia vientiluot-
                 toriskejä yksityisten tarjoajien tai omaan lukuunsa toimivien julkisten tai julkisesti tuet-
                 tujen vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajien myöntämällä vakuutuksella, koska vakuu-
                 tus- tai jälleenvakuutuskapasiteettia ei ole riittävästi saatavilla. Tällaisessa tapauksessa
                 näitä riskejä pidetään tilapäisesti ei-markkinoitavissa olevina riskeinä.
          9)     Näissä olosuhteissa kyseiset tilapäisesti ei-markkinoitavissa olevat riskit voidaan kattaa
                 ei-markkinoitavissa olevia riskejä valtion lukuun tai valtion takaamana vakuuttavan
                 julkisen tai julkisesti tuetun vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajan myöntämällä vakuu-
                 tuksella. Vakuutuspalvelujen tarjoajan on mahdollisuuksien mukaan asetettava kyseisten
                 riskien vakuuttamisesta perimänsä maksut yksityisten vientiluottovakuutuspalvelujen
                 tarjoajien samantyyppisten riskien osalta muualla perimien maksujen mukaisiksi.
          10)    EFTA-valtion, joka aikoo käyttää poikkeuslauseketta, on viipymättä ilmoitettava suunni-
                 telmastaan päätöksestä EFTAn valvontaviranomaiselle. Ilmoitukseen on liitettävä markki-
                 nakatsaus, joka osoittaa, että yksityisiltä vakuutusmarkkinoilta ei ole saatavissa kyseiset
                 riskit kattavaa vakuutusta. Toimitettaviin todisteisiin on sisällyttävä kahden suuren ja
                 tunnetun kansainvälisesti toimivan yksityisen vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajan ja
                 yhden kansallisen luottovakuutuspalvelujen tarjoajan lausunnot, joiden mukaan poik-
                 keuslausekkeen soveltaminen voidaan todeta perustelluksi. Vaihtoehtoisesti näyttö siitä,
                 että riskin kattaminen ei ole mahdollista yksityisillä vakuutusmarkkinoilla, voidaan
                 osoittaa markkinakatsauksella, jonka on laatinut valvontaviranomaisen luotettavana ja
                 puolueettomana pitämä riippumaton konsultti. Ilmoituksessa on lisäksi oltava kuvaus
                 ehdoista, joita julkinen tai julkisesti tuettu vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoaja aikoo
                 soveltaa kyseisiin riskeihin.
          11)    Valvontaviranomainen tutkii kahden kuukauden kuluessa kyseisen ilmoituksen vas-
                 taanottamsesta, onko poikkeuslausekkeen soveltaminen edellä esitettyjen ehtojen ja
                 ETA-sopimuksen määräysten mukaista.
 ---pagebreak--- L 120/34       ¬ FI ¬                      Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                23. 4. 98
          12)      Jos valvontaviranomainen katsoo, että poikkeuslausekkeen käytölle asetetut ehdot täytty-
                   vät, sen myönteinen päätös on voimassa enintään kaksi vuotta päätöksen tekopäivästä
                   lukien sillä edellytyksellä, että poikkeuslausekkeen käyttöön oikeuttavat markkinaolosuh-
                   teet eivät muutu kyseisen ajanjakson kuluessa.
          13)      Lisäksi valvontaviranomainen voi EFTA-valtioita asiasta kuultuaan muuttaa poikkeuslau-
                   sekkeen soveltamisehtoja, ja se voi myös tehdä päätöksen poikkeuslausekkeen sovelta-
                   misen lopettamisesta tai sen korvaamisesta muulla asianmukaisella järjestelmällä.
          14)      Näitä sääntöjä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 1998 vuoden 2002 loppuun. EFTA-val-
                   tioita pyydetään ilmoittamaan EFTAn valvontaviranomaiselle kahden kuukauden
                   kuluessa näiden sääntöjen tiedoksi antamisesta, hyväksyvätkö ne sen esittämät suosituk-
                   set. Lisäksi EFTA-valtioiden on viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1999 ilmoitettava
                   valvontaviranomaiselle toimenpiteistä, joihin ne ovat ryhtyneet sääntöjen noudattami-
                   seksi. Jos kyseisistä kertomuksista tai muuten käy ilmi, että EFTA-valtioissa käytössä
                   oleviin järjestelmiin sisältyy edelleen valtion tukea, valvontaviranomainen arvioi kyseisen
                   tuen ETA-sopimuksen 61 artiklan ja valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3
                   olevan 1 artiklan nojalla ja edellä esitettyjen periaatteiden mukaisesti.
          15)      Viranomainen tarkastelee yhteistyössä EFTA-valtioiden ja muiden osapuolten kanssa,
                   joita asia koskee, markkinoitavissa olevien riskien määritelmää ja näiden sääntöjen toimi-
                   vuutta ottaen huomioon markkinoilla tapahtuvan kehityksen ja mahdollisen ETA:n
                   kannalta merkitykselliosen lainsäädännön. Kaikki tiedot, jotka valvontaviranomainen
                   vastaanottaa kyseisten tarkastelujen yhteydessä EFTA-valtioilta ja osapuolilta, joita asia
                   koskee, saatetaan tietojen antajan luvalla kaikkien muiden tarkasteluun osallistuvien
                   osapuolten saataville.
         (1) Tämä luku vastaa EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohdan mukaista komission
             tiedonantoa jäsenvaltioille perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan soveltamisesta lyhytaikai-
             siin vientiluottovakuutuksiin (EYVL C 281, 17.9.1997, s. 4).
         (2) Euroopan komissio on todennut seitsemännen kilpailupolitiikkaa koskevan kertomuksensa
             (1977) 242 kohdassa, että ”poikkeukset eivät yhteisön sisäkaupassa koske vientitukea riippu-
             matta sen intensiteetistä, muodosta, myöntämissyistä tai tarkoituksesta”.
         (3) Katso Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 21.3.1990 antama tuomio asiassa C-142/87,
             Belgia v. komissio, (Kok. 1990, s. I-959). Katso myös asia C-44/93, Assurances du Crédit v.
             OND ja Belgia (Kok. 1994, s. I–3829, 30 kohta).
         (4) ”L’assurance crédit et le marché unique 1992 (court-terme)”, kertomus koordinointiryhmälle,
             esittelijä P. Callut.
         (5) Katso asia C-63/89, Assurances du Crédit ja Cobac v. neuvosto ja komissio (Kok. 1991, s.
             I–1799) ja asia C-44/93, Assurances du Crédit v. OND ja Belgia (Kok. 1994, s. I–3829).
         (6) Joissakin tapauksissa on mahdollista, että valtio ei takaa pitkäaikaisia ja keskipitkiä vakuutuk-
             sia, vaan sen kanssa tehdään kattava jälleenvakuutussopimus.
         (7) Tai vastaavin jälleenvakuutusjärjestelyin.
         (8) Tai muita kuin julkisia takaajia. Julkinen velallinen tai takaaja edustaa itse velallisena tai
             takaajana jollakin tavoin julkista viranomaista, eikä siitä voi oikeudellisesti eikä hallinnolli-
             sesti todeta maksukyvyttömäksi. Julkisessa omistuksessa tai valvonnassa olevat ja johonkin
             liitteessä IX luetelluista markkinoitavissa olevien riskien maista sijoittuneet yritykset, joihin
             sovelletaan yksityisiä yrityksiä koskevan lainsäädännön tavanomaisia säännöksiä, katsotaan
             näissä säännöissä muiksi kuin julkisiksi velallisiksi tai takaajiksi.
         (9) Eli sota, vallankumous, luonnonkatastrofit, ydinvoimaan liittyvät onnettomuudet ja muut
             sellaiset, ei kuitenkaan niin kutsutut ”kaupalliset suuronnettomuusriskit” (tuhoisat tappioiden
             kasautumiset yksittäisille ostajille tai maille), jotka voidaan kattaa ylivahinkojälleenvakuutuk-
             sella ja jotka ovat kaupallisia riskejä.
 ---pagebreak--- 23. 4. 98        ¬ FI ¬                      Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                                    L 120/35
          (10) Se, että julkinen tai julkisesti tuettu vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoaja vaatii ei-markki-
               noitavissa olevien riskien vakuuttamisen ehtona hyväksymään markkinoitavissa olevien
               riskien kattamisen, voi olla ristiriidassa ETA-sopimuksen 54 artiklan kanssa. Kyseinen ehto
               voi edellyttää sekä EFTAn valvontaviranomaisen tai Euroopan komission toimenpiteitä että
               asian saattamista tuomioistuinten ja kansallisten kilpailuviranomaisten käsiteltäväksi.
          (11) Muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koske-
               vien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 24 päivänä heinä-
               kuuta 1973 annettu ensimmäinen neuvoston direktiivi 73/239/ETY (EYVL L 228, 16.8.1973,
               s. 3), ks. ETA-sopimuksen liitteen IX 2 kohta.
          (12) Muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koske-
               vien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun neuvoston
               direktiivin 73/239/ETY muuttamisesta 22 päivänä kesäkuuta 1987 annettu neuvoston direk-
               tiivi 87/343/ETY (EYVL L 185, 4.7.1987, s. 72), ks. ETA-sopimuksen liitteen IX 2 kohdan
               kolmas luetelmakohta.
          (13) Katso Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-63/89, Assurances du Crédit ja Cobac v.
               neuvosto ja komissio antama tuomio, mainittu edellä alaviitteessä 5, s. 1848, 22 kohta.
          (14) Katso näiden valtiontukea koskevien sääntöjen 19 ja 20 luku.
          (15) Katso Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 30/59, Steenkolenmijnen v. korkea vira-
               nomainen antama tuomio 23 päivänä helmikuuta 1961 (Kok. 1961, s. 1–19), asiassa 173/73,
               Italia v. komissio antama tuomio 2 päivänä heinäkuuta 1974 (Kok. 1974, s. 709 ja sitä
               seuraava) ja asiassa 730/79, Philip Morris v. komissio antama tuomio 17 päivänä syyskuuta
               1980 (Kok. 1980, s. 2671 ja sitä seuraava).
          (16) Asiassa C-142/87, Belgia v. komissio (mainittu edellä 17 a luvun 1 jakson 1 kohdan 1 alakoh-
               dassa) antamassaan tuomiossa Euroopan yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että yhteisön sisälle
               suuntautuvan viennin lisäksi myös yhteisön ulkopuolelle suuntautuva vienti voi vaikuttaa
               yhteisön sisäiseen kilpailuun ja kauppaan. Vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajat vakuuttavat
               kummankin tyyppistä toimintaa ja kumpaakin koskeva tuki voi näin ollen vaikuttaa yhteisön
               sisäiseen kilpailuun ja kauppaan.
          (17) Katso Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-63/89 (mainittu edellä 17 a luvun 1
               jakson 3 kohdassa olevassa alaviitteessä) antaman tuomion 24 kohta. Julkisasiamies Tesauro
               katsoi asiaa koskevassa lausunnossaan, että silloin, kun yksityiset ja julkiset tai julkisesti tuetut
               vientiluottovakuutuspalvelujen tarjoajat kilpailevat keskenään, ”voidaan suuresti epäillä,
               voivatko jäsenvaltiot antaa laillisesti rahoitustukea julkisille toimijoille. Tällainen toiminta
               voisi olla ristiriidassa julkista tukea koskevien sääntöjen kanssa. . .” (Kok. 1991, s. I–1835, 15
               kohta).
          (18) Vakuutusyhtiöiden tilinpäätöksistä ja konsolidoiduista tilinpäätöksistä 19 päivänä joulukuuta
               1991 annettu neuvoston direktiivi 91/674/ETY (EYVL L 374, 31.12.1991, s. 7), sellaisena kuin
               se on mukautettuna ETA-sopimusta varten ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 7/94 (EYVL
               L 160, 28.6.1994; EYVL:n ja ETA-täydennysosa 17, 28.6.1994).”
                                                          ”LIITE IX
          MARKKINOITAVISSA                    OLEVIEN        RISKIEN       MAIDEN           LUETTELO            LY-
          HYTAIKAISIA VIENTILUOTTOVAKUUTUKSIA KOSKEVIEN 17 A LUVUSSA
                                   ESITETTYJEN SÄÄNTÖJEN SOVELTAMISEKSI
          Maat, jotka ovat ETA-sopimuksen sopimuspuolia
          Alankomaat
          Belgia
          Espanja
 ---pagebreak--- L 120/36       ¬ FI ¬                Euroopan yhteisöjen virallinen lehti                    23. 4. 98
         Irlanti
         Italia
         Itävalta
         Kreikka
         Luxemburg
         Portugali
         Ranska
         Ruotsi
         Saksa
         Suomi
         Tanska
         Yhdistynyt kuningaskunta
         Islanti
         Liechtenstein
         Norja
         Muut maat, jotka ovat OECD:n jäsenmaita ja jotka katsotaan markkinoitavissa olevien
         riskien maiksi
         Australia
         Japani
         Kanada
         Sveitsi
         Uusi-Seelanti
         Yhdysvallat”
         Tehty Brysselissä 4 päivänä maaliskuuta 1998.
                                                         EFTAn valvontaviranomaisen puolesta
                                                                      Knut ALMESTAD
                                                                       Puheenjohtaja


Avis juridique important

|

31977D0455

77/455/ETY: Neuvoston päätös, tehty 27 päivänä kesäkuuta 1977, terveydenhuollon johtavien virkamiesten komitean perustamisesta tehdyn päätöksen 75/365/ETY muuttamisesta

Virallinen lehti nro L 176 , 15/07/1977 s. 0013 - 0013 Suomenk. erityispainos Alue 6 Nide 1 s. 0209  Kreikank. erityispainos: Luku 05 Nide 2 s. 0182  Ruotsink. erityispainos Alue 6 Nide 1 s. 0209  Espanjank. erityispainos: Luku 06 Nide 2 s. 0014  Portugalink. erityispainos: Luku 06 Nide 2 s. 0014

NEUVOSTON PÄÄTÖS,tehty 27 päivänä kesäkuuta 1977,terveydenhuollon johtavien virkamiesten komitean perustamisesta tehdyn päätöksen 75/365/ETY muuttamisesta (77/455/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon komission laatiman päätösluonnoksen,sekä katsoo, ettäpäätöksellä 75/365/ETY (1) neuvosto on perustanut terveydenhuollon johtavien virkamiesten komitean, jonka tehtävänä on tunnistaa ja tarkastella lääkäreiden sijoittautumisoikeudesta ja palvelujen tarjoamisen vapaudesta mahdollisesti aiheutuvia ongelmia, kerätä kaikki asiaan liittyvä tieto siitä miten lääketieteellinen hoito on järjestetty jäsenvaltioissa ja antaa lausuntoja, joilla voidaan ohjata komission työtä näitä direktiivejä mahdollisesti muutettaessa,sijoittautumisoikeuden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta käyttämistä koskevien neuvoston hyväksymien toimenpiteiden soveltaminen ja yleissairaanhoidosta vastaavia sairaanhoitajia koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittaminen saattaa aiheuttaa ongelmia, joita on tutkittava yhdessä,on toivottavaa, että muun sairaanhoitohenkilöstön keskuudessa esiintyvät mahdolliset ongelmat otetaan myös huomioon tässä yhteydessä,tämä tehtävä on aiheellista antaa päätöksellä 75/365/ETY perustetulle terveydenhuollon johtavien virkamiesten komitealle, jatämän komitean toimivaltaa on sen vuoksi laajennettava,ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:Ainoa artikla Korvataan päätöksen 75/365/ETY 2 artikla seuraavasti:"2 artiklaKomitean tehtävänä on:- tunnistaa ja tarkastella direktiivien 75/362/ETY (2), 75/363/ETY (3), 77/452/ETY (4) ja 77/453/ETY (5) täytäntöönpanosta mahdollisesti aiheutuvia ongelmia,- kerätä kaikki asiaa koskevat tiedot siitä, miten yleislääketieteellinen ja lääketieteen erikoisalojen hoito on järjestetty jäsenvaltioissa,- kerätä kaikki asiaa koskevat tiedot, siitä miten yleissairaanhoidosta vastaavien sairaanhoitajien antama sairaanhoito on järjestetty jäsenvaltioissa,- antaa lausuntoja komission työtä edellä mainittuja direktiivejä mahdollisesti muutettaessa."Tehty Brysselissä 27 päivänä kesäkuuta 1977.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaJ. SILKIN(1) EYVL N:o L 167, 30.6.1975, s. 19(2) EYVL N:o L 167, 30.6.1975, s. 1(3) EYVL N:o L 167, 30.6.1975, s. 14(4) EYVL N:o L 176, 15.7.1977, s. 1(5) EYVL N:o L 176, 15.7.1977, s. 8


Avis juridique important

|

31992D0578

92/578/ETY: Neuvoston päätös, tehty 30 päivänä marraskuuta 1992, Euroopan talousyhteisön ja Sveitsin valaliiton välisen tavaroiden rautatie- ja maantiekuljetuksia koskevan sopimuksen tekemisestä

Virallinen lehti nro L 373 , 21/12/1992 s. 0026 - 0027 Suomenk. erityispainos Alue 11 Nide 20 s. 0072  Ruotsink. erityispainos Alue 11 Nide 20 s. 0072

NEUVOSTON PÄÄTÖS,tehty 30 päivänä marraskuuta 1992,Euroopan talousyhteisön ja Sveitsin valaliiton välisen tavaroiden rautatie- ja maantiekuljetuksia koskevan sopimuksen tekemisestä (92/578/ETY)EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 75 artiklan,ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(),ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(),sekä katsoo, ettäEuroopan talousyhteisön ja Sveitsin valaliiton välisellä tavaroiden rautatie- ja maantiekuljetuksia koskevalla sopimuksella voidaan ratkaista erilaiset Alppien kautta tapahtuvan tavarankuljetuksen nykyongelmat; on tarpeen varmistaa kauttakuljetuksen esteetön kehitys ja mahdollistaa kansainvälisen vaihdon toteutuminen mahdollisimman pienin yhteisölle aiheutuvin kustannuksin sekä vähentää minimiin kauttakuljetuksen hallinnolliset ja tekniset esteet,näissä tavoitteissa on samanaikaisesti otettava huomioon käyttäjien valinnanvapaus ja tieturvallisuuteen ja kansanterveyden suojelemiseen sekä Alppien ympäristönsuojeluun liittyvät näkökohdat,sopimuksen tavoitteet ja sisältö kuuluvat yhteisen kuljetuspolitiikan alaan, ja teknisillä standardeilla on osuutensa näiden tavoitteiden saavuttamisessa, jaolisi vahvistettava menettely sopimuksessa määrättyjen hallinnollisten järjestelyjen hyväksymiseksi,ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:1 artiklaHyväksytään yhteisön puolesta Euroopan talousyhteisön ja Sveitsin valaliiton välinen tavaroiden rautatie- ja maantiekuljetuksia koskeva sopimus.Sopimuksen teksti on liitetty tähän päätökseen.2 artiklaNeuvoston puheenjohtaja tekee sopimuksen 21 artiklassa määrätyn ilmoituksen.3 artiklaSopimuksen liitteen 6 II kohdan 4 kohdassa määrätyt hallinnolliset järjestelyt hyväksytään tämän päätöksen 4 artiklassa vahvistettua menettelyä noudattaen.4 artiklaKomissiota avustaa komitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja.Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puhteenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.Komission päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset.Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komission tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä.Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa neljän viikon kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostolla, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä.5 artiklaKomissio toteuttaa tarpeelliset toimenpiteet 3 artiklassa tarkoitettujen hallinnollisten järjestelyjen toteuttamiseksi 4 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen.Tehty Brysselissä 30 päivänä marraskuuta 1992.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaT. EGGAR() EYVL N:o C 305, 23.11.1992() EYVL N:o C 313, 30.11.1992, s. 16


title: 2010/201/: Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös, annettu 9 päivänä maaliskuuta 2010 , Euroopan globalisaatiorahaston varojen käyttöönotosta talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja moitteettomasta varainhoidosta 17 päivänä toukokuuta 2006 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen 28 kohdan mukaisesti

text:
               8.4.2010

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 88/14

         EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON PÄÄTÖS,
   annettu 9 päivänä maaliskuuta 2010,
   Euroopan globalisaatiorahaston varojen käyttöönotosta talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja moitteettomasta varainhoidosta 17 päivänä toukokuuta 2006 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen 28 kohdan mukaisesti
   (2010/201/EU)
   EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
   ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
   ottavat huomioon talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja moitteettomasta varainhoidosta 17 päivänä toukokuuta 2006 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen (1), ja erityisesti sen 28 kohdan,
   ottavat huomioon Euroopan globalisaatiorahaston perustamisesta 20 päivänä joulukuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1927/2006 (2) ja erityisesti sen 12 artiklan 3 kohdan,
   ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
   sekä katsovat seuraavaa:

               (1)

               Euroopan globalisaatiorahasto, jäljempänä ”EGR”, on perustettu lisätuen tarjoamiseksi irtisanotuille työntekijöille, jotka kärsivät maailmankaupassa tapahtuneiden huomattavien rakenteellisten muutosten seurauksista, ja heidän auttamisekseen työmarkkinoille uudelleen integroitumisessa.

               (2)

               EGR:n toimialaa laajennettiin niin, että 1 päivästä toukokuuta 2009 alkaen toimitettujen hakemusten johdosta tukea voidaan myöntää työntekijöille, jotka on irtisanottu maailmanlaajuisen finanssi- ja talouskriisin suorana seurauksena.

               (3)

               Toukokuun 17 päivänä 2006 tehdyn toimielinten sopimuksen mukaisesti EGR:n varoja voidaan ottaa käyttöön vuosittain enintään 500 miljoonaa euroa.

               (4)

               Saksa esitti 13 päivänä elokuuta 2009 hakemuksen EGR:n varojen käyttöönottamiseksi autoteollisuudessa toteutettujen irtisanomisten vuoksi ja toimitti sitä täydentäviä lisätietoja 23 päivään lokakuuta 2009 asti. Koska hakemus on asetuksen (EY) N:o 1927/2006 10 artiklassa säädettyjen rahoitustuen vahvistamista koskevien vaatimusten mukainen, komissio ehdottaa, että EGR:stä otetaan käyttöön 6 199 341 euroa.

               (5)

               Tämän vuoksi EGR:stä olisi otettava käyttöön varoja rahoitustuen antamiseksi Saksan hakemuksen perusteella,

         OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
   1 artikla
   Euroopan globalisaatiorahastosta otetaan käyttöön 6 199 341 euroa maksusitoumusmäärärahoina ja maksumäärärahoina osana varainhoitovuotta 2010 koskevaa Euroopan unionin yleistä talousarviota.
   2 artikla
   Tämä päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

      Tehty Strasbourgissa 9 päivänä maaliskuuta 2010.

            Euroopan parlamentin puolesta

            Puhemies

         J. BUZEK

            Neuvoston puolesta

            Puheenjohtaja

         M. Á. MORATINOS

      (1)  EUVL C 139, 14.6.2006, s. 1.

      (2)  EUVL L 406, 30.12.2006, s. 1.


title: Euroopan keskuspankin päätös (EU) 2015/1574, annettu 4 päivänä syyskuuta 2015, keskuspankkirahoitusta koskevasta kiellosta ja kansallisten keskuspankkien maksamista koroista valtion talletuksille annetun päätöksen EKP/2014/8 muuttamisesta (EKP/2015/29)

text:
               22.9.2015

               FI

               Euroopan unionin virallinen lehti

               L 245/12

         EUROOPAN KESKUSPANKIN PÄÄTÖS (EU) 2015/1574,
   annettu 4 päivänä syyskuuta 2015,
   keskuspankkirahoitusta koskevasta kiellosta ja kansallisten keskuspankkien maksamista koroista valtion talletuksille annetun päätöksen EKP/2014/8 muuttamisesta (EKP/2015/29)
   EUROOPAN KESKUSPANKIN NEUVOSTO, joka
   ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 132 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan,
   ottaa huomioon Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön ja erityisesti sen 34.1 artiklan toisen luetelmakohdan,
   sekä katsoo seuraavaa:

               (1)

               Euroopan keskuspankin päätöksessä EKP/2014/8 (1) määritetään markkinakorot, joita sovelletaan korkokattoina talletuksille, joita valtiot ja julkisen sektorin elimet pitävät kansallisissa keskuspankeissa olevilla tileillään. Tämä auttaa EKP:n neuvostoa valvomaan, että kansalliset keskuspankit noudattavat Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 123 artiklassa vahvistettua keskuspankkirahoitusta koskevaa kieltoa.

               (2)

               Eurepoindeksi täsmennettiin päätöksen EKP/2014/8 1 artiklan d kohdassa euromääräisiin määräaikaistalletuksiin sovellettavaksi vakuudelliseksi markkinakoroksi. Eurepoindeksi lakkautettiin 2 päivänä tammikuuta 2015. Euromääräisiin määräaikaistalletuksiin sovellettavana vakuudellisena markkinakorkona käytetään jatkossa juoksuajaltaan vastaavia STOXX EUR GC Pooling -indeksejä.

               (3)

               Päätös EKP/2014/8 olisi näin ollen muutettava vastaavasti,

         ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
   1 artikla
   Muutokset
   Päätöksen EKP/2014/8 1 artiklan d kohta korvataan seuraavasti:

                  ”d)

                  ’vakuudellisella markkinakorolla’ i) juoksuajaltaan vastaavia STOXX EUR GC Pooling -indeksejä euromääräisille määräaikaistalletuksille ja ii) vastaavaa korkoa muun valuutan määräisille määräaikaistalletuksille.”

   2 artikla
   Voimaantulo
   Tämä päätös tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

      Tehty Frankfurt am Mainissa 4 päivänä syyskuuta 2015.

            EKP:n puheenjohtaja

         Mario DRAGHI

      (1)  Euroopan keskuspankin päätös EKP/2014/8, annettu 20 päivänä helmikuuta 2014, keskuspankkirahoitusta koskevasta kiellosta ja kansallisten keskuspankkien maksamista koroista valtion talletuksille (2014/303/EU) (EUVL L 159, 28.5.2014, s. 54).


Avis juridique important

|

32003D0769

2003/769/EY: Neuvoston päätös, tehty 20 päivänä lokakuuta 2003, alueiden komitean varajäsenen nimeämisestä

Virallinen lehti nro L 278 , 29/10/2003 s. 0048 - 0048

Neuvoston päätös,tehty 20 päivänä lokakuuta 2003,alueiden komitean varajäsenen nimeämisestä(2003/769/EY)EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 263 artiklan,ottaa huomioon Saksan hallituksen ehdotuksen,sekä katsoo seuraavaa:(1) Neuvosto teki 22 päivänä tammikuuta 2002 päätöksen 2002/60/EY(1) alueiden komitean jäsenten ja varajäsenten nimeämisestä.(2) Alueiden komiteassa on vapautunut varajäsenen paikka Gesine LÖTZSCHin erottua, mikä on annettu neuvostolle tiedoksi 1 päivänä lokakuuta 2003,ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:Ainoa artiklaNimetään Berliinin edustajainhuoneen Eurooppa- ja liittovaltioasioiden valiokunnan puheenjohtaja Martina MICHELS alueiden komitean varajäseneksi Gesine LÖTZSCHin tilalle tämän jäljellä olevaksi toimikaudeksi eli 25 päivään tammikuuta 2006 saakka.Tehty Luxemburgissa 20 päivänä lokakuuta 2003.Neuvoston puolestaPuheenjohtajaP. Maroni(1) EYVL L 24, 26.1.2002, s. 38.