Avis juridique important

|

31981D0428

81/428/EØF: Kommissionens afgørelse af 20. maj 1981 om nedsættelse af et Udvalg for Handel og Distribution

EF-Tidende nr. L 165 af 23/06/1981 s. 0024 - 0025 den finske specialudgave: kapitel 15 bind 3 s. 0117  den spanske specialudgave: Kapitel 13 bind 11 s. 0201  den svenske specialudgave: kapitel 15 bind 3 s. 0117  den portugisiske specialudgave: Kapitel 13 bind 11 s. 0201

++++  KOMMISSIONENS AFGOERELSE  af 20 . maj 1981  om nedsaettelse af et Udvalg for Handel og Distribution   ( 81/428/EOEF )  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab , og  ud fra foelgende betragtninger :  Blandt maalene for Det europaeiske oekonomiske Faellesskab indgaar en stadig forbedring af levevilkaarene og beskaeftigelsesforholdene samt en harmonisk udvikling af den oekonomiske virksomhed ;  ifoelge traktatens artikel 2 har Faellesskabet til opgave  " at fremme en harmonisk udvikling af den oekonomiske virksomhed i Faellesskabet som helhed , en varig og afbalanceret ekspansion , en oeget stabilitet , en hurtigere hoejnelse af levestandarden og snaevrere forbindelser mellem de stater , som det forener " ;  en snaever og stadig kontakt med handelskredse kan bidrage til virkeliggoerelsen af disse maal ; det bedste middel til at opnaa en saadan kontakt er ved Kommissionen at nedsaette et Udvalg for Handel og Distribution , hvori disse kredse er repraesenteret ;  det boer desuden sikres , at der i dette Udvalg sidder personer med en omfattende kompetence paa omraadet handel og distribution ;  udvalget har , siden det blev nedsat i 1978 for en forsoegsperiode paa tre aar , foert til positive resultater for Kommissionen -  TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE :  Artikel 1  Der nedsaettes ved Kommissionen et Udvalg for Handel og Distribution , herefter benaevnt " udvalget " .  Udvalget bestaar af repraesentanter for de europaeiske og nationale handelsorganisationer samt andre personer , der har saerlige kvalifikationer inden for handel og distribution , og som alle er virksomhedsledere .  Artikel 2  Det er udvalgets opgave at afgive udtalelser til Kommissionen paa dennes anmodning , dels vedroerende ethvert problem i forbindelse med handel og distribution , som opstaar inden for Faellesskabets rammer , dels vedroerende virkningerne inden for handelssektoren af Kommissionens aktiviteter paa andre omraader .  Artikel 3  Udvalget bestaar af 42 medlemmer .  22 pladser tildeles personer , der er saerligt kvalificerede inden for handel og distribution , og som repraesenterer organisationerne inden for de forskellige former for handel enten paa faellesskabsplan eller paa nationalt plan , saafremt der ikke er repraesentation for alle medlemsstaterne .  Der tildeles hver medlemsstat 2 pladser til de mest repraesentative nationale handelsorganisationer i den paagaeldende stat .  Der tildeles hver medlemsstat 2 pladser til de mest repraesentative nationale handelsorganisationer i den paagaeldende stat .  Der tildeles to pladser om observatoer , hvoraf den ene tildeles UNICE , den anden Den staaende konference for Det europaeiske Faellesskabs Handels - og Industrikamre .  Artikel 4  Udvalgets medlemmer udnaevnes af Kommissionen .  Med henblik paa at besaette de pladser , de har faaet tildelt , udarbejder de i artikel 3 , stk . 3 , naevnte organisationer en liste til Kommissionen over et i forhold til antallet af disse pladser dobbelt antal personer .  Desuden foreslaar hver af de organisationer , som repraesenterer de i artikel 3 , stk . 2 , naevnte former for handel , Kommissionen mindst to kandidater som saerligt kvalificerede personer paa handelsomraadet . 11 blandt de 22 af Kommissionen udnaevnte personer vil blive valgt blandt disse kandidater .  Artikel 5  Medlemmerne af udvalget vaelges for to aar . De kan genvaelges .  Efter udloebet af to-aars perioden forbliver medlemmerne af udvalget i funktion , indtil de udskiftes eller deres mandat fornys .  Et medlems mandat ophoerer inden udloebet af to-aars perioden ved udtraeden , ved ophoer af tilhoersforholdet til den organisation , han repraesenterer , eller ved doedsfald . Et medlems mandat kan ligeledes bringes til ophoer , saafremt den organisation , som har foreslaaet hans kandidatur , anmoder om at faa ham udskiftet .  Et medlem , hvis mandat er ophoert inden udloebet af to-aars perioden , udskiftes for den resterende del af mandatets varighed efter den i artikel 4 fastsatte fremgangsmaade .  Hvervet som medlem er uloennet .  Artikel 6  Listen over medlemmer og suppleanter offentliggoeres af Kommissionen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende til orientering .  Artikel 7  Udvalget vaelger af sin midte et forretningsudvalg bestaaende af ti medlemmer , idet der saa vidt muligt vaelges ét medlem fra hver af Faellesskabets medlemsstater .  Forretningsudvalget har til opgave at forberede udvalgets moeder i samarbejde med Kommissionens tjenestegrene .  Artikel 8  Kommissionen kan til medvirken i udvalgets arbejde som ekspert indbyde enhver person , der har saerlig kompetence vedroerende et emne , der er opfoert paa dagsordenen .  Eksperterne deltager udelukkende i droeftelserne af det enme , som begrunder deres tilstedevaerelse .  Artikel 9  Udvalget kan nedsaette arbejdsgrupper .  Artikel 10  Udvalget samles til moede i Kommissionen efter indkaldelse fra denne . Der afholdes moede mindst 2 gange aarligt .  Repraesentanterne for de beroerte tjenestegrene i Kommissionen deltager i moederne i udvalget , i forretningsudvalget samt i arbejdsgrupperne .  En repraesentant for Kommissionen leder moederne i udvalget , forretningsudvalget og arbejdsgrupperne .  Artikel 11  Kommissionen kan , naar den anmoder udvalget om en udtalelse , fastsaette frist , inden hvis udloeb udtalelsen skal afgives .  Artikel 12  Uden at det i oevrigt beroerer bestemmelserne i traktatens artikel 214 , har medlemmer af udvalget og arbejdsgrupperne pligt til ikke at videregive oplysninger , de har faaet kendskab til gennem arbejdet i udvalget eller arbejdsgrupperne , saafremt Kommissionen meddeler medlemmerne , at den udtalelse , der anmodes om , eller det spoergsmaal , der stilles , vedroerer et fortroligt emne .  I saadanne tilfaelde deltager kun udvalgets medlemmer og repraesentanter for Kommissionens tjenestegrene i moederne .  Artikel 13  Denne afgoerelse traeder i kraft den 20 . maj 1981 .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 20 . maj 1981 .  Paa Kommissionens vegne  Karl-Heinz NARJES  Naestformand


title: RÅDETS AFGØRELSE af 6. april 1992 om indgåelse af aftalen i form af brevveksling om ændring af aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Den Føderative Republik Brasilien om handel med tekstilvarer (92/233/EØF) #

text:
Avis juridique important

|

31992D0233

RÅDETS AFGØRELSE af 6. april 1992 om indgåelse af aftalen i form af brevveksling om ændring af aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Den Føderative Republik Brasilien om handel med tekstilvarer (92/233/EØF)  -

EF-Tidende nr. L 111 af 29/04/1992 s. 0026

RAADETS AFGOERELSE  af 6. april 1992  om indgaaelse af aftalen i form af brevveksling om aendring af aftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Den Foederative Republik Brasilien om handel med tekstilvarer  (92/233/EOEF)  RAADET FOR  DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 113,  under henvisning til forslag fra Kommissionen, og  ud fra foelgende betragtninger:  Kommissionen har paa Faellesskabets vegne forhandlet en aftale i form af brevveksling om aendring af aftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Den Foederative Republik Brasilien om handel med tekstilvarer med henblik paa forlaengelse af  gyldighedsperioden med tolv maaneder (fra 1. januar 1992 til 31. december 1992);  de to parter er enige om, at denne aftale traeder i stedet for aftalen i form af brevveksling, som paraferedes den 20. december 1991, og som Raadet den 10. februar 1992 ved afgoerelse 92/114/EOEF (1) traf afgoerelse om at anvende midlertidigt i tre maaneder  (fra 1. januar til 31. marts 1992);  denne aftale boer godkendes -  TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE:  Artikel 1  1. Aftalen i form af brevveksling om aendring af aftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Den Foederative Republik Brasilien om handel med tekstilvarer godkendes herved paa Faellesskabets vegne.  Teksten til aftalen i form af brevveksling er knyttet til denne afgoerelse.  Kommissionen er blevet anmodet om at underrette Den Foederative Republik Brasilien om denne afgoerelse og om at indhente dens godkendelse i form af en noteudveksling, som den meddeler Raadet.  Teksten til noteudvekslingen er knyttet til denne afgoerelse.  2. Formanden for Raadet bemyndiges til at udpege de personer, der er befoejet til at undertegne den i stk. 1 naevnte aftale med bindende virkning fra Faellesskabet.  Artikel 2  1. Denne afgoerelse traeder i kraft paa tredjedagen efter offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.  Den anvendes fra den 1. januar 1992.  2. Afgoerelse 92/114/EOEF ophaeves med virkning fra naervaerende afgoerelses ikrafttraeden. Udfaerdiget i Luxembourg, den 6. april 1992. Paa Raadets vegne  Joao PINHEIRO  Formand   (1) EFT nr. L 43 af 19. 2. 1992, s. 25.


title: Rådets afgørelse (FUSP) 2017/1102 af 20. juni 2017 om ændring af afgørelse 2014/219/FUSP om Den Europæiske Unions FSFP-mission i Mali (EUCAP Sahel Mali)

text:
               21.6.2017

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 158/44

         RÅDETS AFGØRELSE (FUSP) 2017/1102
   af 20. juni 2017
   om ændring af afgørelse 2014/219/FUSP om Den Europæiske Unions FSFP-mission i Mali (EUCAP Sahel Mali)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 28, artikel 42, stk. 4, og artikel 43, stk. 2,
   under henvisning til forslag fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Rådet opfordrede i sine konklusioner af 20. juni 2016 til, at mulighederne for regionalisering af missionerne under den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik (FSFP) i Sahelregionen skulle undersøges så hurtigt som muligt.

               (2)

               Den 15. maj 2017 godkendte Rådet et operationskoncept for regionalisering af FSFP-aktion i Sahel.

               (3)

               Ifølge operationskonceptet for regionalisering af FSFP-aktion i Sahel skal de strategiske mål med regionaliseringen af FSFP-aktioner i Sahelregionen støtte det grænseoverskridende samarbejde i Sahel, støtte de regionale samarbejdsstrukturer, navnlig i G5 Sahellandene, og i den forbindelse styrke de nationale kapaciteter i G5 Sahellandene.

               (4)

               I den første fase bør der etableres et FSFP-sikkerhedsnetværk i Sahelregionen og tilrettelægges og gennemføres en behovsvurdering med henblik på udvikling af en regional FSFP-gennemførelsesplan, som skal vedtages af medlemsstaterne.

               (5)

               For at fremme disse mål bør der etableres en regional koordineringscelle, herunder med eksperter i intern sikkerhed og forsvar i G5 Sahellandene, inden for rammerne af EUCAP Sahel Mali.

               (6)

               Rådets afgørelse 2014/219/FUSP (1) bør derfor ændres i overensstemmelse hermed —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   I afgørelse 2014/219/FUSP indsættes følgende artikel:

      »Artikel 14a
      1.   Der etableres en regional koordineringscelle (RCC) inden for rammerne af EUCAP Sahel Mali.
      2.   RCC skal være beliggende i EUCAP Sahel Malis hovedkvarter i Bamako. Den skal omfatte personalet i EUCAP Sahel Mali og eksperterne i intern sikkerhed og forsvar ved EU-delegationerne i Burkina Faso, Tchad, Mauretanien og Niger.
      3.   RCC's målsætninger i nært samarbejde med eksisterende FSFP-missioner i Sahel er:

                  a)

                  at bidrage til Unionens situationsbevidsthed vedrørende G5 Sahellandenes sikkerheds- og forsvarsmæssige behov og mangler, hvad angår regionalt grænseoverskridende samarbejde og i forbindelse med sikkerhedsudfordringer, med henblik på udviklingen af en regional FSFP-gennemførelsesplan, der vil fremsætte henstillinger for de efterfølgende faser

                  b)

                  at fremme tilrettelæggelsen af kurser afholdt af Unionens FSFP-missioner i Sahel for G5 Sahellandenes praktikanter på sikkerheds- og forsvarsområdet.

            4.   Eksperterne i intern sikkerhed og forsvar indsamler oplysninger om sikkerheds- og forsvarsspørgsmål i deres værtslande. De giver sådanne oplysninger og fremsætter, hvor det er relevant, henstillinger til chefen for RCC. De holder chefen for den EU-delegation, hvor de befinder sig, behørigt underrettet.
      5.   Den øverstbefalende for den civile operation udøver under PSC's politiske kontrol og strategiske ledelse og under HR's overordnede myndighed den strategiske kommando og kontrol over RCC. Chefen for RCC er direkte ansvarlig over for den øverstbefalende for den civile operation og handler i henhold til de instrukser, som denne udsteder, jf. dog artikel 6, stk. 1. Chefen for RCC udsteder instrukser til hele RCC's personale.
      6.   Missionschefen udøver myndighed over RCC's personale i medfør af artikel 6, stk. 2, 3 og 4, og artikel 11. Dette berører ikke stk. 7 i nærværende artikel, for så vidt angår eksperter i intern sikkerhed og forsvar.
      7.   EUCAP Sahel Mali iværksætter de nødvendige administrative foranstaltninger sammen med EU-delegationerne i Burkina Faso, Tchad, Mauretanien og Niger.
      Disse administrative foranstaltninger skal:

                  a)

                  sikre, at eksperterne i intern sikkerhed og forsvar ydes den logistiske og sikkerhedsmæssige støtte, der er nødvendig, for at de kan udføre deres opgaver

                  b)

                  fastsætte, at delegationscheferne har myndighed over eksperterne i intern sikkerhed og forsvar ved deres respektive EU-delegationer, navnlig med henblik på at opfylde deres pligt til rettidig omhu, sikre overensstemmelse med de gældende sikkerhedskrav og bidrage til udøvelsen af den disciplinære kontrol, og at de af eksperterne holdes behørigt underrettet om deres aktiviteter

                  c)

                  fastsætte, at delegationscheferne skal sikre, at eksperterne i intern sikkerhed og forsvar nyder de samme privilegier og immuniteter som dem, der gælder for ansatte i de EU-delegationer, hvor de befinder sig.«

   Artikel 2
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.

      Udfærdiget i Luxembourg, den 20. juni 2017.

            På Rådets vegne

         H. DALLI

            Formand

      (1)  Rådets afgørelse 2014/219/FUSP af 15. april 2014 om Den Europæiske Unions FSFP-mission i Mali (EUCAP Sahel Mali) (EUT L 113 af 16.4.2014, s. 21).


Avis juridique important

|

32003D0628(01)

Rådets afgørelse af 5. juni 2003 om tilpasning af Europol-ansattes vederlag og tillæg

EU-Tidende nr. C 152 af 28/06/2003 s. 0007 - 0008

Rådets afgørelseaf 5. juni 2003om tilpasning af Europol-ansattes vederlag og tillæg(2003/C 152/03)RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til Rådets retsakt af 3. december 1998 om vedtagelse af vedtægten for Europols personale(1), i det følgende benævnt "vedtægten", særlig artikel 44,under henvisning til initiativ fra Den Hellenske Republik(2),under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(3),under henvisning til Styrelsesrådets undersøgelse af Europol-ansattes vederlag, ogud fra følgende betragtninger:(1) Styrelsesrådet har i sin undersøgelse taget hensyn til ændringerne i leveomkostningerne i Nederlandene og ændringerne af lønningerne for de offentligt ansatte i medlemsstaterne.(2) Denne undersøgelse berettiger til en stigning på 4,4 % i vederlagene for perioden 1. juli 2002 til 1. juli 2003.(3) Rådet skal på grundlag af denne undersøgelse træffe afgørelse med enstemmighed om tilpasning af Europol-ansattes vederlag og tillæg -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1Vedtægten ændres således:1) Med virkning fra 1. juli 2002:a) erstattes tabellen over den månedlige grundløn i artikel 45 med følgende tabel:">TABELPOSITION>"b) ændres i artikel 59, stk. 3, "908,40 EUR" til "948,37 EUR"c) ændres i artikel 59, stk. 3, "1816,80 EUR" til "1896,74 EUR"d) ændres i artikel 60, stk. 1, "242,24 EUR" til "252,90 EUR"e) ændres i artikel 2, stk. 1, i bilag 5 "253,25 EUR" til "264,39 EUR"f) ændres i artikel 3, stk. 1, i bilag 5 "11010,92 EUR" til "11495,40 EUR"g) ændres i artikel 3, stk. 1, i bilag 5 "2477,46 EUR" til "2586,47 EUR"h) ændres i artikel 3, stk. 2, i bilag 5 "14864,74 EUR" til "15518,79 EUR"i) ændres i artikel 4, stk. 1, i bilag 5 "1101,09 EUR" til "1149,54 EUR"j) ændres i artikel 4, stk. 1, i bilag 5 "825,83 EUR" til "862,17 EUR"k) ændres i artikel 4, stk. 1, i bilag 5 "550,54 EUR" til "574,76 EUR"l) ændres i artikel 4, stk. 1, i bilag 5 "440,43 EUR" til "459,81 EUR"m) ændres i artikel 5, stk. 3, i bilag 5 "1553,86 EUR" til "1622,23 EUR"n) ændres i artikel 5, stk. 3, i bilag 5 "2071,82 EUR" til "2162,98 EUR"o) ændres i artikel 5, stk. 3, i bilag 5 "2589,77 EUR" til "2703,72 EUR".2) Med virkning fra datoen for ikrafttrædelsen af denne afgørelse:- ændres i artikel 7, stk. 3, i bilag 5 "0,23 EUR" til "0,24 EUR".Artikel 2Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.Artikel 3Denne afgørelse har virkning fra dagen efter vedtagelsen.Udfærdiget i Luxembourg, den 5. juni 2003.På Rådets vegneM. ChrisochoïdisFormand(1) EFT C 26 af 30.1.1999, s. 23. Senest ændret ved retsakt af 19.12.2002 (EFT C 24 af 31.1.2003, s. 1).(2) EUT C 52 af 6.3.2003, s. 17.(3) Udtalelse af 9.4.2003 (endnu ikke offentliggjort i EUT).


Avis juridique important

|

32001D0647

2001/647/EF: Rådets afgørelse af 18. juni 2001 om indgåelse af aftalen i form af brevveksling mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Cypern om tilføjelse til associeringsaftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Cypern af en protokol om gensidig administrativ bistand i toldspørgsmål

EF-Tidende nr. L 229 af 25/08/2001 s. 0005 - 0005

Rådets afgørelseaf 18. juni 2001om indgåelse af aftalen i form af brevveksling mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Cypern om tilføjelse til associeringsaftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Cypern af en protokol om gensidig administrativ bistand i toldspørgsmål(2001/647/EF)RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 133 sammenholdt med artikel 300, stk. 2, første afsnit, første punktum,under henvisning til forslag fra Kommissionen, ogud fra følgende betragtninger:(1) Med henblik på at muliggøre gensidig administrativ bistand i toldspørgsmål mellem de to parter som fastsat i associeringsaftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Cypern(1) bør der tilføjes en protokol til associeringsaftalen.(2) De forhandlinger, der har været ført med Republikken Cypern herom, har resulteret i en aftale i form af brevveksling, som det er i Fællesskabets interesse at godkende -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1Aftalen i form af brevveksling mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Cypern om tilføjelse til associeringsaftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Cypern af en protokol om gensidig administrativ bistand i toldspørgsmål godkendes herved på Fællesskabets vegne.Teksten til aftalen i form af brevveksling er knyttet til denne afgørelse.Artikel 2Formanden for Rådet bemyndiges til at udpege den eller de personer, der er beføjet til at undertegne den i artikel 1 omhandlede aftale i form af brevveksling med bindende virkning for Fællesskabet.Artikel 3Formanden for Rådet foranstalter på Fællesskabets vegne den notifikation, der er fastsat i aftalen i form af brevveksling.Udfærdiget i Luxembourg, den 18. juni 2001.På Rådets vegneM. WinbergFormand(1) EFT L 133 af 21.5.1973, s. 1.


Avis juridique important

|

31981D0212

81/212/EØF: Rådets afgørelse af 26. marts 1981 om udnævnelse af en efterfølger for et medlem af Udvalget for Den europæiske Socialfond

EF-Tidende nr. L 100 af 11/04/1981 s. 0024 - 0024

++++  RAADETS AFGOERELSE  af 26 . marts 1981  om udnaevnelse af en efterfoelger for et medlem af Udvalget for Den europaeiske Socialfond   ( 81/212/EOEF )  RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ,  under henvisning til forordning ( EOEF ) nr . 2396/71 ( 1 ) om Den europaeiske Socialfond ,  under henvisning til vedtaegten for Udvalget for Den europaeiske Socialfond ( 2 ) , aendret ved Raadets afgoerelse af 9 . april 1968 ( 3 ) , saerlig artikel 7 ,  under henvisning til Raadets afgoerelse af 10 . november 1980 om udnaevnelse af medlemmer af og suppleanter til Udvalget for Den europaeiske Socialfond for perioden , der udloeber den 9 . november 1982 ,  i betragtning af , at en plads som medlem af ovennaevnte udvalg i kategorien arbejdstagerrepraesentanter er blevet ledig , idet hr . Miniutti , som meddelt Raadet den 4 . marts 1981 , oensker at traede tilbage ,  under henvisning til kandidatur indgivet den 5 . marts 1981 -  TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE :  Eneste artikel  Franco Chittolina udnaevnes til medlem af Udvalget for Den europaeiske Socialfond i stedet for hr . Miniutti for resten af dennes mandatperiode , dvs . indtil den 9 . november 1982 .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 26 . marts 1981 .  Paa Raadets vegne  D . S . TUIJNMAN  Formand  ( 1 ) EFT nr . L 249 af 10 . 11 . 1971 , s . 54 .  ( 2 ) EFT nr . 56 af 31 . 8 . 1960 , s . 1201/60 .  ( 3 ) EFT nr . L 91 af 12 . 4 . 1968 , s . 25 .


title: Rådets afgørelse (FUSP) 2016/890 af 6. juni 2016 om ændring af afgørelse 2014/219/FUSP om Den Europæiske Unions FSFP-mission i Mali (EUCAP Sahel Mali)

text:
               7.6.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 149/6

         RÅDETS AFGØRELSE (FUSP) 2016/890
   af 6. juni 2016
   om ændring af afgørelse 2014/219/FUSP om Den Europæiske Unions FSFP-mission i Mali (EUCAP Sahel Mali)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 28, artikel 42, stk. 4, og artikel 43, stk. 2,
   under henvisning til forslag fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Rådet vedtog den 15. april 2014 afgørelse 2014/219/FUSP (1) om Den Europæiske Unions FSFP-mission i Mali (EUCAP Sahel Mali).

               (2)

               Rådet vedtog den 18. januar 2016 afgørelse (FUSP) 2016/50 (2), der fastsætter et referencegrundlag for EUCAP Sahel Mali indtil den 14. januar 2017.

               (3)

               EUCAP Sahel Mali bør træffe bedre sikkerhedsforanstaltninger, og der bør ske en tilpasning af personalets antal.

               (4)

               Afgørelse 2014/219/FUSP bør ændres for at tilpasse referencegrundlaget for EUCAP Sahel Mali —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Artikel 14, stk. 1, i afgørelse 2014/219/FUSP affattes således:

      »Det finansielle referencegrundlag til dækning af udgifterne i forbindelse med EUCAP Sahel Mali for perioden fra den 15. april 2014 til den 14. januar 2015 udgør 5 500 000 EUR. Det finansielle referencegrundlag til dækning af udgifterne i forbindelse med EUCAP Sahel Mali for perioden fra den 15. januar 2015 til den 14. januar 2016 udgør 11 400 000 EUR. Det finansielle referencegrundlag til dækning af udgifterne i forbindelse med EUCAP Sahel Mali for perioden fra den 15. januar 2016 til den 14. januar 2017 udgør 19 775 000 EUR. Det finansielle referencegrundlag for de efterfølgende perioder fastsættes af Rådet.«

   Artikel 2
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.

      Udfærdiget i Luxembourg, den 6. juni 2016.

            På Rådets vegne

         H.G.J. KAMP

            Formand

      (1)  Rådets afgørelse 2014/219/FUSP af 15. april 2014 om Den Europæiske Unions FSFP-mission i Mali (EUCAP Sahel Mali) (EUT L 113 af 16.4.2014, s. 21).

      (2)  Rådets afgørelse (FUSP) 2016/50 af 18. januar 2016 om ændring af afgørelse 2014/219/FUSP om Den Europæiske Unions FSFP-mission i Mali (EUCAP Sahel Mali) (EUT L 12 af 19.1.2016, s. 48).


title: Den Administrative Kommission for Koordinering af Sociale Sikringsordninger — afgørelse nr. S9 af 20. juni 2013 om procedurerne for refusion i forbindelse med gennemførelsen af artikel 35 og 41 i forordning (EF) nr. 883/2004  Tekst af relevans for EØS og for EF/Schweiz-aftalen

text:
               27.9.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 279/8

         DEN ADMINISTRATIVE KOMMISSION FOR KOORDINERING AF SOCIALE SIKRINGSORDNINGER
   AFGØRELSE Nr. S9
   af 20. juni 2013
   om procedurerne for refusion i forbindelse med gennemførelsen af artikel 35 og 41 i forordning (EF) nr. 883/2004
   (Tekst af relevans for EØS og for EF/Schweiz-aftalen)
   2013/C 279/05
   DEN ADMINISTRATIVE KOMMISSION FOR KOORDINERING AF SOCIALE SIKRINGSORDNINGER HAR —
   under henvisning til artikel 72, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (1), i henhold til hvilken den administrative kommission har til opgave at behandle ethvert administrativt spørgsmål eller fortolkningsspørgsmål, der opstår i forbindelse med bestemmelserne i forordning (EF) nr. 883/2004 og (EF) nr. 987/2009 (2),
   under henvisning til artikel 35 og 41 i forordning (EF) nr. 883/2004,
   under henvisning til artikel 66 til 68 i forordning (EF) nr. 987/2009, og
   Beslutningen i sagen er truffet på de i artikel 71, stk. 2, i forordning (EF) nr. 883/2004 fastsatte betingelser —
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Udgifterne til de naturalydelser, der udredes af en medlemsstats institution for en anden medlemsstats institutions regning, refunderes fuldt ud.

               (2)

               Medmindre andet er aftalt, foretages refusionerne mellem institutionerne hurtigt og effektivt for at forhindre en akkumulering af fordringer, som forbliver uafregnede i lang tid.

               (3)

               En akkumulering af fordringer kan forhindre en effektiv funktion af EU's system og skade de enkeltes rettigheder.

               (4)

               I den administrative kommissions afgørelse nr. S1 er det fastsat, at institutionen på opholdsstedet skal have refunderet de udgifter til sygehjælp, som ydes på grundlag af et gyldigt europæisk sygesikringskort.

               (5)

               Alment accepteret bedste praksis vil kunne bidrage til en hurtig og effektiv afregning af refusioner mellem institutionerne.

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   A.   Refusion af ydelser på grundlag af faktiske udgifter (artikel 62 i forordning (EF) nr. 987/2009)

   Artikel 1
   Den institution, som anmoder om refusion på grundlag af faktiske udgifter, indsender fordringen senest inden for fristen i artikel 67, stk. 1, i forordning (EF) nr. 987/2009 (i det følgende benævnt »gennemførelsesforordningen«). Den institution, som modtager en fordring, skal sikre betalingen af fordringen inden for tidsfristen i artikel 67, stk. 5, i gennemførelsesforordningen, men inden udløbet af denne frist så hurtigt, som den er i stand til det.
   Artikel 2
   1.   Krav om refusion af ydelser, som er blevet leveret på grundlag af det europæiske sygesikringskort, et dokument, der erstatter sygesikringskortet, eller ethvert andet rettighedsdokument, kan afvises, og fordringen sendes retur til kreditorinstitutionen, hvis den f.eks.:

               —

               er ufuldstændig og/eller ikke udfyldt korrekt

               —

               vedrører ydelser, som ikke er blevet leveret inden for det europæiske sygesikringskorts gyldighedsperiode eller gyldighedsperioden for det rettighedsdokument, ydelsesmodtageren har anvendt.

         2.   En fordring kan ikke afvises med henvisning til, at personen ikke længere er forsikret hos den institution, der har udstedt det europæiske sygesikringskort eller rettighedsdokumentet, såfremt ydelserne blev leveret til modtageren inden udløbet af det anvendte dokuments gyldighedsperiode.
   3.   En institution, der er forpligtet til at refundere udgifterne til ydelser, der er leveret på grundlag af det europæiske sygesikringskort, kan anmode om, at den institution, hos hvilken personen var behørigt registreret på tidspunktet for tildelingen af ydelserne, refunderer udgifterne til disse ydelser til den første institution, eller, hvis personen ikke var berettiget til at anvende det europæiske sygesikringskort, afgør sagen med den pågældende person.
   Artikel 3
   Debitorinstitutionen kan ikke undersøge, om en fordring er i overensstemmelse med artikel 19 og artikel 27, stk. 1, i forordning (EF) nr. 883/2004, medmindre der er en begrundet mistanke om misbrug som fastlagt af EU-Domstolens praksis (3). Debitorinstitutionen er følgelig forpligtet til at godkende de oplysninger, som fordringen bygger på, og betale fordringen. Hvis der er mistanke om misbrug, kan debitorinstitutionen af relevante årsager afvise fordringen i henhold til artikel 67, stk. 5, i gennemførelsesforordningen.
   Artikel 4
   Med henblik på anvendelsen af artikel 2 og 3 påhviler det kreditorinstitutionen, hvis debitorinstitutionen udtrykker tvivl om rigtigheden af de oplysninger, som ligger til grund for en fordring, at undersøge, om den var fremsat korrekt og eventuelt trække den tilbage eller beregne den på ny.
   Artikel 5
   En fordring, der fremsættes efter udløbet af fristen i artikel 67, stk. 1, i gennemførelsesforordningen, tages ikke i betragtning.
   B.   Refusion på grundlag af faste beløb (artikel 63 i gennemførelsesforordningen)

   Artikel 6
   Den fortegnelse, der er omtalt i artikel 64, stk. 4, i gennemførelsesforordningen, forelægges forbindelsesorganet i debitormedlemsstaten ved udgangen af det år, der følger efter referenceåret, og de fordringer, der baseres på denne fortegnelse, forelægges det samme organ så hurtigt som muligt efter offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende af de årligt fastsatte beløb pr. person, men inden for tidsfristen i artikel 67, stk. 2, i gennemførelsesforordningen.
   Artikel 7
   Kreditorinstitutionen skal så vidt muligt samtidigt fremsætte alle de fordringer, som vedrører et bestemt kalenderår, samtidigt over for debitorinstitutionen.
   Artikel 8
   Debitorinstitutionen, som modtager et krav om refusion, der er fastsat på grundlag af faste beløb, skal sikre betalingen af fordringen inden for tidsfristen i artikel 67, stk. 5, i gennemførelsesforordningen, men inden udløbet af denne frist, så hurtigt som den er i stand til det.
   Artikel 9
   En fordring, der fremsættes efter udløbet af fristen i artikel 67, stk. 2, i gennemførelsesforordningen, tages ikke i betragtning.
   Artikel 10
   En fordring, der fastsættes på grundlag af faste beløb, kan afvises og returneres til kreditorinstitutionen, hvis den f.eks.

               —

               er ufuldstændig og/eller ikke udfyldt korrekt

               —

               henviser til en tidsperiode, som ikke er omfattet af registrering på grundlag af et gyldigt rettighedsdokument.

         Artikel 11
   Hvis debitorinstitutionen udtrykker tvivl om rigtigheden af de oplysninger, som ligger til grund for en fordring, påhviler det kreditorinstitutionen at undersøge, om fakturaen var udstedt korrekt og eventuelt trække den tilbage og beregne den på ny.
   C.   Betaling af fordringer (artikel 67 i gennemførelsesforordningen)

   Artikel 12
   1.   I overensstemmelse med artikel 67, stk. 5, i gennemførelsesforordningen kan der ikke gøres indsigelser vedrørende en fordring efter 18 måneder efter udgangen af den måned, hvor den blev forelagt forbindelsesorganet i debitormedlemsstaten.
   2.   Hvis forbindelsesorganet i kreditormedlemsstaten ikke har svaret på en indsigelse eller fremlagt den dokumentation, som der anmodes om, inden for 12 måneder efter udgangen af den måned, hvor forbindelsesorganet i kreditormedlemsstaten modtog indsigelsen, anses indsigelsen for at være godkendt af kreditormedlemsstaten, og fordringen eller de relevante dele af fordringen kan afvises.
   D.   Morarenter og acontobetalinger (artikel 68 i gennemførelsesforordningen)

   Artikel 13
   I tilfælde af en acontobetaling i henhold til artikel 68 i gennemførelsesforordningen fastsættes det beløb, der skal betales, separat for fordringer på grundlag af faktiske udgifter (artikel 67, stk. 1, i gennemførelsesforordningen) og fordringer på grundlag af faste beløb (artikel 67, stk. 2, i gennemførelsesforordningen).
   Artikel 14
   1.   En acontobetaling i henhold til artikel 68, stk. 1, i gennemførelsesforordningen skal udgøre mindst 90 % af den samlede fordring som oprindelig fremsat af forbindelsesorganet i kreditormedlemsstaten.
   2.   Hvis kreditormedlemsstaten har fremsat en generel erklæring om, at den godkender acontobetalinger, anses sådanne betalinger for at være accepterede. Revisionsudvalget opretter en liste over medlemsstater, som har erklæret, at de accepterer acontobetalinger.
   3.   Medlemsstater, som ikke har erklæret, at de accepterer acontobetalinger, skal inden for seks måneder efter udgangen af den måned, hvor fordringen blev fremsat, besvare specifikke tilbud om acontobetalinger. Hvis der inden for den anførte tidsfrist ikke foreligger en besvarelse, anses acontobetalingen for at være accepteret, og den kan gennemføres.
   Artikel 15
   1.   Når en fordring, for hvilken der er gennemført en acontobetaling, skal betales, er debitormedlemsstaten udelukkende forpligtet til at betale forskellen mellem den samlede fordring og acontobetalingen.
   2.   Hvis fordringen viser sig at være mindre end acontobetalingen som fastsat på grundlag af den oprindelige fordring, skal kreditormedlemsstaten enten:

               a)

               tilbagebetale det overskydende beløb til debitormedlemsstaten. Forbindelsesorganet i kreditormedlemsstaten foretager straks og senest seks måneder efter udgangen af den måned, hvor fordringen blev fastsat, denne betalingsoverførsel, eller

               b)

               aftale med debitormedlemsstaten, at det overskydende beløb tilbagebetales ved modregning i en senere fordring. Det overskydende beløb, som modregnes i en senere fordring, skal tydeligt fremgå af betalingsoverførslen.

         3.   Renter af acontobetalinger nedbringer ikke debitormedlemsstatens gæld og forbliver et aktiv for kreditormedlemsstaten.
   Artikel 16
   1.   Morarenter, som pålægges i medfør af artikel 68, stk. 1, i gennemførelsesforordningen, beregnes på månedsbasis i overensstemmelse med følgende formel:

   hvor:

               —

               I repræsenterer morarenter

               —

               PV (aktuel værdi (»present value«)) repræsenterer værdien af den forsinkede betaling; værdien fastsættes som det beløb af den uindfriede fordring, som ikke er betalt inden for tidsfristerne i artikel 67, stk. 5 og 6, i gennemførelsesforordningen, og som ikke er omfattet af en acontobetaling i henhold til artikel 68, stk. 1, i gennemførelsesforordningen. Den aktuelle værdi omfatter udelukkende fordringen og de dele af fordringen, der er blevet anerkendt som gyldige af både debitor- og kreditormedlemsstaten, selv i tilfælde hvor der er gjort indsigelser mod hele eller dele af fordringen

               —

               i repræsenterer den årlige rentesats, der anvendes af Den Europæiske Centralbank i forbindelse med dens væsentligste refinansieringstranskationer den første kalenderdag i den måned, hvor beløbet forfalder til betaling

               —

                     n
                   repræsenterer perioden (i måneder) fra den første måned efter udløbet af de frister, der er fastsat i artikel 68, stk. 1, i gennemførelsesforordningen, og til og med en måned før den måned, hvor betalingen modtages. Denne periode afbrydes ikke i løbet af proceduren i medfør af artikel 67, stk. 7, i gennemførelsesforordningen.

         2.   Kravet om morarenter skal fremsættes af forbindelsesorganet i kreditormedlemsstaten over for forbindelsesorganet i debitormedlemsstaten inden for seks måneder efter den måned, hvor den forsinkede betaling blev gennemført.
   3.   Krav om morarenter, der fremsættes efter udløbet af fristen i stk. 2, tages ikke i betragtning,.
   Artikel 17
   1.   Morarenter betales til forbindelsesorganet i kreditormedlemsstaten inden for 12 måneder efter udgangen af den måned, hvor kravet blev fremsat over for forbindelsesorganet i debitormedlemsstaten.
   2.   Revisionsudvalget letter den endelige afslutning af regnskaberne i tilfælde, hvor betalingen af morarenterne ikke gennemføres inden for den periode, der er anført i stk. 1, efter begrundet begæring fra en af parterne. Revisionsudvalgets begrundede udtalelse fremsættes senest seks måneder efter den måned, hvor sagen blev rejst over for udvalget.
   E.   Diverse bestemmelser

   Artikel 18
   1.   For så vidt angår betalingerne omhandlet i denne afgørelse er betalingsdatoen transaktionens valørdato som fastsat af banken for forbindelsesorganet i kreditormedlemsstaten.
   2.   Forbindelsesorganet i debitormedlemsstaten skal kvittere for modtagelsen af en indsendt fordring senest to måneder efter modtagelsesdatoen. Datoen for modtagelsen af fordringen skal fremgå af kvitteringen.
   3.   To eller flere medlemsstater eller deres kompetente myndigheder eller forbindelsesorganer kan indgå en aftale om afkald på eller andre metoder for de af denne afgørelse omfattede betalinger.
   4.   Revisionsudvalgets udtalelse, som fremsættes i henhold til artikel 67, stk. 7, i gennemførelsesforordningen, kan fritage parterne eller indføre andre metoder for de af denne afgørelse omfattede betalinger under hensyntagen til princippet om godt samarbejde mellem myndighederne og institutionerne i medlemsstaterne.
   F.   Afsluttende bestemmelser

   Artikel 19
   1.   Institutionerne bør sikre godt samarbejde og optræde, som om de gennemførte deres egen lovgivning.
   2.   Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende. Den finder anvendelse fra dagen efter offentliggørelsen på alle fordringer på grundlag af faktiske udgifter, der er registreret i kreditormedlemsstatens regnskaber efter ikrafttrædelsen af forordning (EF) nr. 987/2009, og på alle fordringer på grundlag af faste beløb, der er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende efter ikrafttrædelsen af forordning (EF) nr. 987/2009.
   3.   Denne afgørelse afløser afgørelse nr. S4 af 2. oktober 2009.
   4.   Uanset stk. 2 finder artikel 12, stk. 2, og artikel 18, stk. 2, anvendelse på de i stk. 2 omhandlede fordringer, som er fremsat af forbindelsesorganet i debitormedlemsstaten efter offentliggørelsen af denne afgørelse i Den Europæiske Unions Tidende.

            Formand for den administrative kommission

         Anne McMANUS

      (1)  EUT L 166 af 30.4.2004, s. 1.

      (2)  EUT L 284 af 30.10.2009, s. 1.

      (3)  Dom af 12. april 2005 i sag C-145/03 »Annette Kellers arvinger mod Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) og Instituto Nacional de Gestión Sanitaria (Ingesa)«, Sml. 2005 I, side 2529.


Avis juridique important

|

41999D0499

1999/499/EF, EKSF, Euratom: Afgørelse truffet af repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer efter fælles overenskomst med Kommissionens indstillede formand den 19. juli 1999 om indstilling af de personer, som medlemsstaternes regeringer foreslår udnævnt til medlemmer af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

EF-Tidende nr. L 194 af 27/07/1999 s. 0045 - 0046

AFGØRELSE TRUFFET AF REPRÆSENTANTERNE FOR MEDLEMSSTATERNES REGERINGERefter fælles overenskomst med Kommissionens indstillede formandden 19. juli 1999om indstilling af de personer, som medlemsstaternes regeringer foreslår udnævnt til medlemmer af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber(1999/499/EF, EKSF, Euratom)REPRÆSENTANTERNE FOR REGERINGERNE FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS MEDLEMSSTATER HAR EFTER FÆLLES OVERENSKOMST MED DEN INDSTILLEDE FORMAND FOR KOMMISSIONEN -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 214, stk. 2, andet afsnit, og artikel 215,under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, særlig artikel 10, stk. 2, andet afsnit, og artikel 12,under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 127, stk. 2, andet afsnit, og artikel 128, ogud fra følgende betragtninger:(1) Ved erklæring vedtaget i forbindelse med Det Europæiske Råds møde den 24. marts 1999 har medlemsstaternes regeringer ved fælles overenskomst indstillet Romano Prodi som den person, de foreslår udnævnt til formand for Kommissionen;(2) ved beslutning af 5. maj 1999 har Europa-Parlamentet godkendt denne indstilling;(3) ved erklæring af 9. juli 1999 har Romano Prodi gjort rede for resultatet af sine kontakter med medlemsstaternes regeringer;(4) under hensyn til at medlemmerne af Kommissionen, som er udnævnt indtil den 22. januar 2000, kollektivt er trådt tilbage den 16. marts 1999, bør den nye Kommission kunne træde i funktion hurtigst muligt og fortsætte sit hverv med et fuldgyldigt mandat fra den 23. januar 2000 i de følgende fem år -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 11. Repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer foreslår efter fælles overenskomst med Romano Prodi, Kommissionens indstillede formand, at følgende personer udnævnes til afløsning af de fratrædende medlemmer af den nuværende Kommission for resten af disses tjenesteperiode, dvs. indtil den 22. januar 2000, og for de følgende fem år, dvs. fra den 23. januar 2000 til den 22. januar 2005:- Michel Barnier- Frits Bolkestein- Philippe Busquin- David Byrne- Loyola de Palacio del Valle Lersundi- Anna Diamantopoúlou- Franz Fischler- Neil Kinnock- Pascal Lamy- Erkki Liikanen- Mario Monti- Poul Nielsen- Christopher Patten- Viviane Reding- Michaele Schreyer- Pedro Solbes Mira- Günter Verheugen- António Vitorino- Margot Wallström2. Kommissionens indstillede formand og de øvrige indstillede medlemmer af Kommissionen vil som kollegium blive godkendt ved en afstemning i Europa-Parlamentet.Artikel 2Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.Artikel 3Denne afgørelse offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende.Udfærdiget i Bruxelles, den 19. juli 1999.T. HALONENFormand


Avis juridique important

|

32000D0003

2000/3/EF: Rådets afgørelse af 21. december 1999 om midlertidig anvendelse af et aftalememorandum mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Arabiske Republik Egypten om handel med tekstilvarer

EF-Tidende nr. L 002 af 05/01/2000 s. 0068 - 0068

RÅDETS AFGØRELSEaf 21. december 1999om midlertidig anvendelse af et aftalememorandum mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Arabiske Republik Egypten om handel med tekstilvarer(2000/3/EF)RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 133 sammenholdt med artikel 300, stk. 2, første punktum,under henvisning til forslag fra Kommissionen, ogud fra følgende betragtninger.(1) Kommissionen har på Det Europæiske Fællesskabs vegne forhandlet om et aftalememorandum mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Arabiske Republik Egypten om handel med tekstilvarer;(2) dette aftalememorandum bør anvendes midlertidigt fra den 1. januar 2000 i afventning af afslutningen af procedurerne for dets indgåelse, forudsat at Den Arabiske Republik Egypten også anvender det midlertidigt -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Eneste artikelAftalememorandummet mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Arabiske Republik Egypten om handel med tekstilvarer anvendes midlertidigt fra den 1. januar 2000 i afventning af afslutningen af indgåelsen af procedurerne for dets indgåelse, forudsat at Den Arabiske Republik Egypten også anvender det midlertidigt(1).Teksten til det paraferede aftalememorandum er knyttet til denne afgørelse.Udfærdiget i Bruxelles, den 21. december 1999.På Rådets vegneT. HALONENFormand(1) Den dato, fra hvilken aftalememorandummet anvendes midlertidigt, vil blive offentliggjort på foranledning af Rådets generalsekretariat i De Europæiske Fællesskabers Tidende, serie C.


Vigtig juridisk meddelelse

|

E2000C0078

Afgørelse truffet af EFTA-Tilsynsmyndigheden nr. 78/00/KOL den 12. april 2000 om revision af retningslinjerne for anvendelse af EØS' statsstøtteregler på statsgarantier og garantier til offentlige virksomheder i fremstillingssektoren og 27. ændring af de proceduremæssige og materielle regler om statsstøtte

EF-Tidende nr. L 274 af 26/10/2000 s. 0029 - 0035

Afgørelse truffet af EFTA-Tilsynsmyndighedennr. 78/00/KOLden 12. april 2000om revision af retningslinjerne for anvendelse af EØS' statsstøtteregler på statsgarantier og garantier til offentlige virksomheder i fremstillingssektoren og 27. ændring af de proceduremæssige og materielle regler om statsstøtteEFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN HAR,som henviser til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde(1), særlig artikel 61 til 63,som henviser til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en Tilsynsmyndighed og en Domstol(2), særlig artikel 24 og artikel 1 i protokol 3,som tager i betragtning, at EFTA-Tilsynsmyndigheden i henhold til artikel 24 i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen skal sætte bestemmelserne om statsstøtte i kraft,som tager i betragtning, at EFTA-Tilsynsmyndigheden i henhold til artikel 5, stk. 2, litra b), i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen skal udstede meddelelser og retningslinjer for sager, der er behandlet i EØS-aftalen, hvis dette er udtrykkeligt fastsat i denne aftale eller i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, eller hvis EFTA-Tilsynsmyndigheden finder det nødvendigt,som erindrer om de proceduremæssige og materielle regler om statsstøtte(3), som EFTA-Tilsynsmyndigheden vedtog den 19. januar 1994(4), navnlig kapitel 17 (støtte i form af statsgarantier) og kapitel 20, punkt 7.2 (garantier til offentlige virksomheder i fremstillingssektoren),som tager i betragtning, at Europa-Kommissionen den 24. november 1999 udsendte en meddelelse til medlemsstaterne om anvendelsen af EF-traktatens artikel 87 og 88 angående statsstøtte i form af garantier (EFT C 71 af 11.3.2000, s. 14),som tager i betragtning, at denne meddelelse også er relevant for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,som tager i betragtning, at der skal sikres en ensartet anvendelse af statsstøttereglerne i hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,som tager i betragtning, at EFTA-Tilsynsmyndigheden i henhold til punkt II under overskriften "Generelt" i slutningen af bilag XV til EØS-aftalen efter høring af Europa-Kommissionen skal vedtage retsakter, der svarer til dem, som Kommissionen vedtager, for at opretholde lige konkurrencevilkår,som har hørt Europa-Kommissionen,som erindrer om, at EFTA-Tilsynsmyndigheden har hørt EFTA-staterne på et multilateralt møde om emnet,TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:1. Retningslinjerne for statsstøtte ændres, idet det nuværende kapitel 17 og kapitel 20, punkt 7.2, nr. 1, erstattes af et nyt kapitel 17, Statsgarantier, der er vedhæftet denne afgørelse som bilag I.2. Afgørelsen, inklusive bilag I, offentliggøres i EØS-afsnittet af og EØS-tillægget til De Europæiske Fællesskabers Tidende.3. EFTA-staterne underrettes ved en kopi af denne afgørelse, inklusive bilag I.4. Europa-Kommissionen underrettes i overensstemmelse med litra d) i protokol 27 til EØS-aftalen ved en kopi af afgørelsen, inklusive bilag I.5. Den engelske udgave af afgørelsen er autentisk.Udfærdiget i Bruxelles, den 12. april 2000.På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegneKnut AlmestadFormand(1) Herefter omtalt som "EØS-aftalen".(2) Herefter omtalt som "aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen".(3) Herefter omtalt som "retningslinjerne for statsstøtte".(4) Oprindelig offentliggjort i EFT L 231 af 3.9.1994 og i EØS-tillægget nr. 32 af samme dato. Den seneste ændring (den 26.) blev vedtaget ved afgørelse nr. 72/00/KOL af 5.4.2000 (se s. 26 i denne EFT).BILAG I"17. STATSGARANTIER(1)17.1. Indledning(1) I dette kapitel redegøres der for, hvordan EFTA-Tilsynsmyndigheden behandler statsstøtte, der ydes i form af garantier. Garantier er normalt knyttet til et lån eller en anden finansiel forpligtelse, som en låntager indgår med en långiver. Dette kapitel dækker imidlertid alle former for garantier uanset deres retsgrundlag og uanset hvilken transaktion, der dækkes. Garantier kan ydes som individuelle garantier eller inden for garantiordninger. Hvis der er tale om støtte, kommer den i de fleste tilfælde låntageren til gode. Under visse omstændigheder kan der imidlertid også være tale om støtte til långiveren.(2) Dette kapitel indskrænker ikke EØS-aftalens artikel 125 og berører således ikke de ejendomsretlige ordninger i EFTA-staterne. EFTA-Tilsynsmyndigheden er neutral for så vidt angår offentlig eller privat ejendomsret. Denne meddelelse finder ikke anvendelse på eksportkreditgarantier.(3) EFTA-Tilsynsmyndigheden vedtog i 1994 retningslinjer for statsgarantier(2), hvori man fastslog, at EFTA-Tilsynsmyndigheden ville betragte alle garantier stillet enten direkte af staten eller indirekte gennem finansieringsinstitutter som værende omfattet af EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. I henhold til disse retningslinjer skal EFTA-Tilsynsmyndigheden underrettes om alle planer om at indføre garantiordninger eller om at stille garantier uden for en ordning. De retningslinjer for statsstøtte til offentlige virksomheder i fremstillingssektoren(3), som EFTA-Tilsynsmyndigheden vedtog i 1994, omhandlede også spørgsmålet om garantier.(4) De hidtidige erfaringer tyder imidlertid på, at den politik, EFTA-Tilsynsmyndigheden har fulgt på dette område, skal revurderes. Dette kapitel erstatter det nuværende kapitel 17 om statsgarantier og kapitel 20, punkt 20.7.2, nr. 1. Formålet er at give EFTA-staterne mere detaljerede redegørelser for, hvilke principper EFTA-Tilsynsmyndigheden vil lægge til grund for sin fortolkning af EØS-aftalens artikel 61 og 62 samt protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, og for deres anvendelse på statsgarantier. EFTA-Tilsynsmyndigheden ønsker på denne måde at gøre sin politik på dette område så gennemsigtig som mulig og derved sikre, at dens beslutninger er forudsigelige, samt at ligebehandling er garanteret.17.2. Anvendelse af EØS-aftalens artikel 61, stk. 117.2.1. Støtte til låntageren(1) Normalt er det låntageren, der er støttemodtageren. Statsgarantien sætter låntageren i stand til at opnå bedre finansielle betingelser for et lån end dem, der normalt er gældende på de finansielle markeder. Ved hjælp af statsgarantien kan låntageren typisk opnå lavere rentesatser og/eller stille mindre sikkerhed. Uden en statsgaranti ville låntageren i visse tilfælde overhovedet ikke være i stand til at finde et finansieringsinstitut, der var rede til at yde et lån. Statsgarantier kan derfor fremme oprettelsen af nye virksomheder og sætte visse virksomheder i stand til at rejse kapital med det formål at indlede nye aktiviteter eller blot fortsætte aktiviteterne i stedet for at blive udkonkurreret eller omstruktureret og skaber derved konkurrencefordrejninger. Statsgarantier er således generelt set omfattet af EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, hvis samhandelen mellem kontrahenterne påvirkes, og der ikke betales nogen markedspræmie.(2) Fordelen ved en statsgaranti er, at risikoen i forbindelse med garantien bæres af staten. Det forhold, at staten bærer risikoen, bør normalt godtgøres med en passende præmie. Giver staten afkald på en sådan præmie, er der både tale om en fordel for virksomheden og en dræning af statens ressourcer. Selv om staten aldrig kommer til at foretage udbetalinger i henhold til en garanti, kan der derfor alligevel godt være tale om statsstøtte efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Støtten ydes på det tidspunkt, hvor garantien gives, ikke det tidspunkt, hvor garantien påberåbes, eller det tidspunkt, hvor der foretages udbetalinger i henhold til garantien. Om en garanti udgør statsstøtte eller ej, og i bekræftende fald hvor stor denne statsstøtte er, skal vurderes på det tidspunkt, hvor garantien gives.(3) EFTA-Tilsynsmyndigheden anser også de mere gunstige finansieringsvilkår, der opnås af virksomheder, hvis retlige form udelukker konkurs eller andre insolvensprocedurer eller indebærer en eksplicit statsgaranti, eller at staten dækker tab, for at være støtte i form af en garanti. Det samme gælder, når en stat erhverver kapitalinteresser i en virksomhed, hvis den accepterer ubegrænset ansvar i stedet for det sædvanlige begrænsede ansvar(4).(4) EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, dækker støtte tildelt af EFTA-stater eller ydet ved hjælp af statsmidler. Derfor kan garantier ydet direkte af staten, dvs. af centrale, regionale eller lokale myndigheder, samt garantier ydet af virksomheder, der er under dominerende indflydelse af offentlige myndigheder, i lighed med andre former for potentiel støtte udgøre statsstøtte.17.2.2. Støtte til låntageren(1) Selv om det normalt er låntageren, der er støttemodtageren, kan det ikke udelukkes, at også långiveren under visse omstændigheder får fordel af støtten. I så fald vil EFTA-Tilsynsmyndigheden tage hensyn hertil ved sagsbehandlingen.(2) Hvis f.eks. statsstøtte i forbindelse med lån eller en anden finansiel forpligtelse, der allerede er indgået, ydes efterfølgende, uden at vilkårene for dette lån eller denne finansielle forpligtelse tilpasses, eller hvis et garanteret lån anvendes til at tilbagebetale et andet, ikke-garanteret, lån til samme finansieringsinstitut, kan der også være tale om støtte til långiveren, for så vidt som sikkerheden for lånet forøges. En sådan støtte kan begunstige långiveren og fordreje konkurrencen og falder normalt inden for anvendelsesområdet for EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, hvis samhandelen mellem kontrahenterne påvirkes.17.3. Støttens omfang(1) I tilfælde af en individuel statsgaranti skal støtteelementet vurderes på grundlag af de enkelte punkter i garantien og lånet (eller en anden finansiel forpligtelse). De relevante faktorer er især garantiens og lånets varighed og størrelse, risikoen for misligholdelse fra låntagerens side, den pris, låntageren betaler for garantien, arten af den stillede sikkerhed, hvordan og hvornår staten kan blive anmodet om at indfri gæld samt de midler (f.eks. konkurserklæring), der skal anvendes af staten til at inddrive skyldige beløb fra låntageren, når der er gjort brug af garantien.(2) Subventionsækvivalenten for en lånegaranti i et givet år kan:- beregnes på samme måde som subventionsækvivalenten for et lån på bedre vilkår end markedsvilkårene, idet rentetilskuddet repræsenterer forskellen mellem markedsrenten og den rente, der er opnået takket være statsgarantien, efter at eventuelle betalte præmier er blevet fratrukket, eller- anses for at være forskellen mellem a) det udestående garanterede beløb ganget med risikofaktoren (sandsynligheden for misligholdelse) og b) en eventuel betalt præmie, dvs.: (garanteret beløb × risiko) - præmie, eller- beregnes efter enhver anden objektivt forsvarlig og almindeligt anerkendt metode.For individuelle garantier bør den første metode i princippet være den normale beregningsmetode, og for garantiordninger bør det være den anden metode.Risikofaktoren bør være baseret på hidtidige erfaringer med misligholdelse af lån ydet under lignende omstændigheder (sektor, virksomhedsstørrelse, omfanget af den generelle økonomiske aktivitet). De årlige subventionsækvivalenter bør diskonteres til deres nutidsværdi ved hjælp af referencesatsen og derefter lægges sammen for at få den samlede subventionsækvivalent.(3) Når der på det tidspunkt, hvor lånet ydes, er stor sandsynlighed for, at låntageren vil misligholde lånet, f.eks. fordi han er i finansielle vanskeligheder, kan garantiens værdi være lige så høj som det beløb, der rent faktisk dækkes af denne garanti.(4) Hvis en finansiel forpligtelse dækkes fuldt ud af en statsgaranti, er långiveren mindre tilskyndet til at vurdere, sikre og mindske risikoen i forbindelse med lånetransaktionen og især til at foretage en ordentlig vurdering af låntagerens kreditværdighed. Garanten foretager måske heller ikke altid en sådan risikovurdering, fordi han ikke har forudsætningerne herfor. Denne manglende tilskyndelse til at mindske risikoen for, at lånet ikke bliver tilbagebetalt, kan føre til, at långiverne yder lån med en kommerciel risiko, der er højere end normalt, således at andelen af højrisikogarantier i statens portefølje øges.(5) EFTA-Tilsynsmyndigheden mener, at en procentsats på mindst 20 uden statsgaranti vil være en passende grænse for at tilskynde långiveren til at foretage en ordentlig vurdering af låntagerens kreditværdighed(5), sikre sine lån ordentligt og mindske risiciene ved transaktionen(6). EFTA-Tilsynsmyndigheden vil derfor generelt foretage en kritisk undersøgelse af enhver garanti, der dækker hele (eller næsten hele) den finansielle transaktion.(6) I tilfælde af statsgarantiordninger er de særlige karakteristika ved de enkelte sager måske ikke kendt på det tidspunkt, hvor ordningen skal vurderes. Under disse omstændigheder skal støtteelementet vurderes på grundlag af ordningens bestemmelser vedrørende bl.a. lånenes maksimale beløb og varighed, den støtteberettigede virksomhedskategori og projekttype, den sikkerhed, der kræves af låntagere, den præmie, der skal betales af låntagere, og de rentesatser, de opnår.17.4. Betingelser for, at der ikke er tale om statsstøtte(1) En individuel garanti eller en garantiordning fra statens side vil falde uden for anvendelsesområdet for EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, når der ikke er nogen støtte, der begunstiger visse virksomheder eller visse produktioner. I sådanne tilfælde er det ikke nødvendigt, at EFTA-staten foretager en anmeldelse. En garanti udgør heller ikke statsstøtte efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, når foranstaltningen ikke påvirker samhandelen mellem kontrahenterne.(2) Det er EFTA-Tilsynsmyndighedens opfattelse, at en individuel statsgaranti ikke udgør statsstøtte efter artikel 61, stk. 1, hvis samtlige nedenstående betingelser er opfyldt:a) låntageren er ikke i finansielle vanskelighederb) låntageren ville i princippet kunne få et lån på markedsvilkår på de finansielle markeder uden en statsinterventionc) garantien er forbundet med en specifik finansiel transaktion, den er på et fast maksimumsbeløb, dækker ikke mere end 80 % af det udestående lån eller anden finansiel forpligtelse (med undtagelse af obligationer og lignende instrumenter) og er ikke tidsubestemtd) der betales markedspris for garantien (som bl.a. afspejler garantiens størrelse og varighed, den sikkerhed, der stilles af låntageren, låntagerens finansielle situation, aktivitetssektoren, udsigterne, misligholdelsesgraden samt andre økonomiske forhold).(3) Det er EFTA-Tilsynsmyndighedens opfattelse, at en statsgarantiordning ikke udgør statsstøtte efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, hvis samtlige nedenstående betingelser er opfyldt:a) ordningen giver ikke garantier til låntagere, som er i finansielle vanskelighederb) låntagerne ville i princippet kunne få et lån på markedsvilkår på de finansielle markeder uden en statsinterventionc) garantierne er forbundet med en specifik finansiel transaktion, de er på et fast maksimumsbeløb, dækker ikke mere end 80 % af hvert udestående lån eller anden finansiel forpligtelse (med undtagelse af obligationer og lignende instrumenter) og er ikke tidsbestemted) ordningens vilkår er baseret på en realistisk vurdering af risikoen, så at de præmier, de begunstigede virksomheder betaler, efter al sandsynlighed vil gøre ordningen selvfinansierendee) ifølge ordningen skal vilkårene for fremtidige garantier og den samlede finansiering af ordningen tages op til revision mindst en gang om åretf) præmierne dækker både de normale risici, der er forbundet med ydelse af garantien, og de administrative omkostninger i forbindelse med ordningen, herunder et normalt afkast af kapitalen i de tilfælde, hvor det er staten, der tilvejebringer den startkapital, der er nødvendig for ordningens iværksættelse.(4) Manglende opfyldelse af en af de betingelser, der er anført i punkt 17.4, nr. 2 og 3, betyder ikke, at en sådan garanti eller garantiordning automatisk betragtes som statsstøtte. Hvis der er tvivl om, hvorvidt en påtænkt garanti eller ordning udgør statsstøtte, bør den anmeldes.(5) Der kan være omstændigheder, hvor det påtænkes at anvende statsgarantier til at give virksomheder, herunder især små og mellemstore, mulighed for at opnå lån, som markedet ikke ville yde. Det kan dreje sig om virksomheder, som er ved at starte, som ekspanderer hurtigt, eller som er små og derfor ikke er i stand til at stille den nødvendige sikkerhed for at opnå et lån eller en garanti. Virksomhederne kan høre til højrisikogruppen (forventes først at blive rentable på lang sigt og/eller er præget af et særlig højt antal konkurser). Dette kan f.eks. være tilfældet i forbindelse med projekter vedrørende nye innovative produkter eller processer. EFTA-Tilsynsmyndigheden finder, at sådanne omstændigheder generelt ikke vil betyde, at statsgarantierne går uden for anvendelsesområdet for EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Statsgarantier, der ydes under sådanne omstændigheder, bør derfor anmeldes til EFTA-Tilsynsmyndigheden i god tid i lighed med statsgarantier, der ydes under andre omstændigheder.17.5. Foreneligheden af statsstøtte i form af garantier med EØS-aftalen(1) Statsgarantier, der falder ind under anvendelsesområdet for EØS-aftalens artikel 61, stk.1, skal undersøges af EFTA-Tilsynsmyndigheden for at afgøre, om de er forenelige med fællesmarkedet. Inden der kan foretages en sådan vurdering af foreneligheden, skal støttemodtageren identificeres. Som anført under punkt 17.2 kan dette være enten låntageren, långiveren eller begge.(2) I de fleste tilfælde indeholder garantien støtte til låntageren (punkt 17.2.1). Om denne støtte er forenelig med EØS-aftalen vil blive undersøgt af EFTA-Tilsynsmyndigheden efter de samme regler som dem, der anvendes på andre former for støtteforanstaltninger. De konkrete kriterier for vurderingen af foreneligheden fremgår af kapitlerne i disse retningslinjer om horisontal støtte og regional- og sektorstøtte. Ved undersøgelsen vil der især blive taget hensyn til støtteintensiteten, støttemodtagernes karakteristika og de tilsigtede mål.(3) EFTA-Tilsynsmyndigheden vil kun acceptere garantier, hvis udnyttelse er kontraktmæssigt knyttet til specifikke betingelser, som kan gå så vidt som obligatorisk konkurserklæring for støttemodtageren eller en lignende procedure. Disse betingelser skal være aftalt ved EFTA-Tilsynsmyndighedens indledende undersøgelse af den påtænkte garanti inden for de normale procedurer i artikel 1, stk. 3, i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen på det tidspunkt, hvor garantien ydes. Hvis en EFTA-stat ønsker at udnytte garantien på andre betingelser end dem, der oprindeligt blev aftalt, da garantien blev ydet, vil EFTA-Tilsynsmyndigheden betragte udnyttelsen af garantien som ny støtte, der skal anmeldes efter artikel 1, stk. 3, i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen.(4) Når garantien indeholder støtte til långiveren (punkt 17.2.2), skal man være opmærksom på, at en sådan støtte i princippet kan udgøre driftsstøtte.17.6. Konsekvenser af en overtrædelse af artikel 1, stk. 3, i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen(1) Overholder EFTA-staterne ikke forpligtelsen til at foretage forudgående anmeldelse og indstille udbetalingen i artikel 1, stk. 3, i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, må garantiens støtteelement anses for ulovligt, jf. kapitel 6 i disse retningslinjer. Hvad angår konsekvenserne af en overtrædelse af tredje punktum i artikel 1, stk. 3, i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, bør der skelnes mellem forskellige situationer. Nedenfor undersøges situationen for støttemodtageren og for långivere, der ikke er støttemodtagere.(2) For det første løber modtagerne af den støtte, der er indeholdt i garantien, en risiko, når støtten er ydet ulovligt. EFTA-Tilsynsmyndigheden kan træffe foreløbige foranstaltninger i overensstemmelse med kapitel 6 i disse retningslinjer, indtil resultatet af undersøgelsen af støttens forenelighed foreligger. Hvis EFTA-Tilsynsmyndigheden efter denne undersøgelse finder, at statsstøtten er uforenelig med EØS-aftalen, vil den som hovedregel kræve støtten tilbagebetalt af støttemodtageren i overensstemmelse med kapitel 6, punkt 6.2.3, i disse retningslinjer, selv hvis dette er ensbetydende med, at virksomheden erklæres konkurs.(3) Endvidere løber støttemodtagerne også en risiko på nationalt plan, idet det er de nationale domstoles opgave at beskytte rettigheder, borgerne nyder som følge af forbuddet i suspensionsbestemmelsen i sidste punktum af artikel 1, stk. 3, i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen, der er gennemført i EFTA-staternes nationale ret. At det sidste punktum af artikel 1, stk. 3, i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen er indarbejdet i EFTA-staternes nationale ret giver de nationale domstole tilstrækkelig bemyndigelse til at sikre, at suspensionsbestemmelsen overholdes(7). De nationale domstole i EFTA-staterne skal drage alle nødvendige konklusioner af ulovligheden af statsstøtte, der er ydet i strid med procedurereglerne i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen. Hvis en national domstol anmodes om at kræve, at den ulovlige støtte tilbagebetales, skal den normalt efterkomme anmodningen(8).(4) For det andet adskiller garantier sig fra andre statsstøtteforanstaltninger, f.eks. tilskud eller skattefritagelser, ved, at staten i tilfælde af en garanti også indgår i en retlig forbindelse med långiveren. Det skal derfor undersøges, om det forhold, at en statsstøtte er ydet ulovligt, også har konsekvenser for tredjemand. Når der er tale om statsgarantier for lån, angår dette hovedsagelig de långivende finansieringsinstitutter. Drejer det sig om garantier for obligationer, som er udstedt med det formål at skaffe finansiering til virksomheder, angår det de finansieringsinstitutter, der er involveret i obligationsudstedelsen.(5) Spørgsmålet om, hvorvidt støttens ulovlighed påvirker den retlige forbindelse mellem staten og tredjemand, skal undersøges i henhold til national ret. De nationale domstole skal eventuelt undersøge, om den nationale ret forhindrer garantikontrakter i at blive indfriet, og i forbindelse med den vurdering mener EFTA-Tilsynsmyndigheden, at de bør tage hensyn til overtrædelsen af EØS-retten. Långivere kan derfor have en interesse i som en standardforanstaltning at kontrollere, at EØS' statsstøtteregler er overholdt, hver gang der ydes garantier. EFTA-staten bør være i stand til at oplyse EFTA-Tilsynsmyndighedens sagsnummer for en individuel sag eller en ordning og i sidste ende at fremlægge en ikke-fortrolig kopi af EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning sammen med den relevante henvisning til EØS-afsnittet af De Europæiske Fællesskabers Tidende og EØS-tillægget hertil. EFTA-Tilsynsmyndigheden vil på sin side gøre sit bedste for at sikre, at oplysninger om sager og ordninger, som den har godkendt, stilles til rådighed på en gennemskuelig måde.17.7. Rapporter fra EFTA-staterne til EFTA-Tilsynsmyndigheden(1) Da der kan være sket en ny udvikling på de finansielle markeder, og da værdien af statsgarantier er vanskelig at vurdere, er den løbende undersøgelse i henhold til EØS-aftalens artikel 62, stk. 1, af statsgarantiordninger, der er godkendt af EFTA-Tilsynsmyndigheden, særdeles vigtig. Foruden de sædvanlige oplysninger om udgifterne, bør de rapporter, der hvert år skal aflægges til EFTA-Tilsynsmyndigheden, indeholde oplysninger (for såvel ordninger som individuelle garantier) om det samlede beløb for udestående statsgarantier, det samlede beløb, der i det foregående år er udbetalt af staten til debitorer, der ikke kan opfylde deres forpligtelser (minus eventuelt tilbagebetalte midler), og de præmier, der er betalt for statsgarantier i samme år. Disse oplysninger vil være en hjælp i forbindelse med beregningen af misligholdelsesgraden og vil blive anvendt til at foretage en fornyet vurdering af værdien af fremtidige garantier og om nødvendigt den præmie, der skal betales i fremtiden.(2) EFTA-Tilsynsmyndigheden har ikke til hensigt at benytte oplysninger, som er indsendt i ovennævnte rapporter, og som ikke var kendte eller forudsigelige, da den traf en tidligere beslutning, til at revidere sine oprindelige konklusioner om, hvorvidt statsgarantiordninger indeholdt statsstøtte og i givet fald omfanget heraf. EFTA-Tilsynsmyndigheden kan imidlertid bruge sådanne oplysninger til at foreslå en EFTA-stat passende foranstaltninger efter artikel 1, stk. 1, i protokol 3 i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen for at få ændret en eksisterende ordning for statsgarantier."(1) Dette kapitel svarer til Kommissionens meddelelse om anvendelsen af EF-traktatens artikel 87 og 88 omgående statsstøtte i form af garantier (EFT C 71 af 11.3.2000, s. 14).(2) Retningslinjernes kapitel 17. Kapitel 17 svarede til følgende breve fra Kommissionen til medlemsstaterne af EF: SG(89) D/4328 af 5. april 1989 og SG(89) D/12772 af 12. oktober 1989 (punkt 11-12 i bilag XV til EØS-aftalen).(3) Disse retningslinjers kapitel 20. Garantier behandles i punkt 20.7.2.(4) Jf. retningslinjernes kapitel 20, punkt 20.7.2, nr. 2 og 20.7.2, nr. 3.(5) Under forudsætning af, at virksomheden giver staten og finansieringsinstituttet samme grad af sikkerhed.(6) Besvarelserne af et spørgeskema om statsgarantier i EFTA-staterne viser, at dette princip kun delvis efterleves. De fleste garantier dækker hele den underliggende finansielle transaktion, hvorved den långivende institution ikke i egen interesse er nødt til at foretage en ordentlig vurdering af støttemodtagerens kreditværdighed.(7) Jf. også disse retningslinjers kapitel 9A (om samarbejde mellem de nationale domstole og EFTA-Tilsynsmyndigheden på statsstøtteområdet).(8) Jf. sag C-39/94, Syndicat Français de l'Express International (SFEI) m.fl. mod La Poste m.fl., Sml. 1996 I, s. 3547.


title: 76/921/EØF: Kommissionens afgørelse af 21. december 1976 om ændring af afgørelse 73/351/EØF om nedsættelse af et rådgivende toldudvalg

text:
 31 . 12. 76                               De Europæiske Fællesskabers Tidende                             Nr. L 362/55
                                                KOMMISSION
                                           KOMMISSIONENS AFGØRELSE
                                                  af 21 . december 1976
                om ændring af afgørelse 73/35 l/EØF om nedsættelse af et rådgivende toldudvalg
                                                       (76/921 /EØF)
 KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE                                     2.   Pladserne fordeles således :
 FÆLLESSKABER HAR —
                                                                    — 4 til repræsentanter for industri,
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det                 — 1 til repræsentanter for håndværk,
 europæiske økonomiske Fællesskab, og                               — 3 til repræsentanter for landbruget (heraf 1 til
ud fra følgende betragtninger :                                        repræsentanter for andelslandbruget),
                                                                    — 4 til repræsentanter for handelsorganisationer,
Med det formål at indhente udtalelser fra erhvervene                — 3 til repræsentanter for industri- og handels
og forbrugerne om de problemer, der opstår som følge                   kamre,
 af toldunionens gennemførelse, har Kommissionen                    — 1 til repræsentanter for jernbanetransportområ
ved sin afgørelse 73/351 /EØF af 7. november 1973 (!),                 det,
 nedsat et rådgivende toldudvalg ;                                  — 1 til repræsentanter for landevejstransportområ
erfaringen viser, at antallet af repræsentanter for indu              det,
strien ikke er tilstrækkeligt til at sikre de bedste betin         —  1 til repræsentanter for søtransportområdet,
gelser for denne vigtige økonomiske gruppes delta                  —  1 til repræsentanter for flodtransportområdet,
gelse i udvalgsarbejdet ; det er også ønskeligt, at Kom            —  1 til repræsentanter for lufttransportområdet,
 missionen er i stand til at indhente udtalelser fra an
dre erhvervsgrupper, der hele tiden har føling med de               —  1 til repræsentanter for bankvæsen,
problemer, der opstår inden for den internationale                  —  1 til repræsentanter for forsikringsvæsen,
samhandel, og det bør derfor fastsættes, at en repræsen            —  3 til repræsentanter for speditører og toldklare
tant for gruppen »andre interessegrupper vedrørende                    rere, herunder transportågenter,
toldspørgsmål « deltager i udvalgsarbejdet —                        —- 2 til . repræsentanter for turistorganisationer,
                                                                    — 4 til repræsentanter, for arbejdsbevægelser,
TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE :                                        — 3 til repræsentanter for forbrugerorganisationer
                                                                       (heraf 1 til repræsentanter for andelsbevægel
                         Artikel 1
                                                                       ser),
                                                                    — 1 til repræsentant for andre grupper, der berø
Artikel 3 i Kommissionens afgørelse 73/351 /EØF af                     res af toldspørgsmål.«
7. november 1976, affattes således :
                                                                                Artikel 2
      »Artikel 3
      1.   Udvalget består af 35 medlemmer.                      Denne afgørelse træder i kraft den 21 . december 1976.
     Det består af repræsentanter for følgende økonomi
     ske grupper : Industri, håndværk, landbrugsprodu           Udfærdiget i Bruxelles, den 21 . december 1976.
     center, handel, transport, bankvæsen, forsikringsvæ
     sen, speditører og toldklarerere, herunder transport                              På Kommissionens vegne
     agenter, turisorganisationer, arbejderbevægelser, for                                 Finn GUNDELACH
     brugerorganisationer og andre interessegrupper
     vedrørende toldspørgsmål .                                                        Medlem af Kommissionen
(') EFT nr. L 321 af 22. 11 . 1973, s. 37.


title: Rådets afgørelse 2007/670/FUSP af 1. oktober 2007 om indgåelse af en aftale mellem Den Europæiske Union og New Zealand om New Zealands deltagelse i Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan (EUPOL AFGHANISTAN)

text:
               18.10.2007

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 274/17

         RÅDETS AFGØRELSE 2007/670/FUSP
   af 1. oktober 2007
   om indgåelse af en aftale mellem Den Europæiske Union og New Zealand om New Zealands deltagelse i Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan (EUPOL AFGHANISTAN)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 24,
   under henvisning til henstilling fra formandskabet, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den 30. maj 2007 vedtog Rådet fælles aktion 2007/369/FUSP om oprettelse af Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan (EUPOL AFGHANISTAN) (1).

               (2)

               Ifølge artikel 12, stk. 5, i fælles aktion 2007/369/FUSP aftales detaljerede ordninger vedrørende tredjelandes deltagelse i henhold til artikel 24 i traktaten.

               (3)

               Den 13. september 2004 bemyndigede Rådet formandskabet, om nødvendigt bistået af generalsekretæren/den højtstående repræsentant, til at indlede forhandlinger med tredjelande i forbindelse med fremtidige civile EU-krisestyringsoperationer med henblik på at indgå en aftale på grundlag af standardaftalen mellem Den Europæiske Union og et tredjeland om dette tredjelands deltagelse i en af Den Europæiske Unions civile krisestyringsoperationer. På dette grundlag har formandskabet forhandlet en aftale med New Zealand om New Zealands deltagelse i Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan (EUPOL AFGHANISTAN).

               (4)

               Den pågældende aftale bør godkendes —

         TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Aftalen mellem Den Europæiske Union og New Zealand om New Zealands deltagelse i Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan (EUPOL AFGHANISTAN) godkendes hermed på Den Europæiske Unions vegne.
   Teksten til aftalen er knyttet til denne afgørelse.
   Artikel 2
   Formanden for Rådet bemyndiges herved til at udpege den eller de personer, der er beføjet til at undertegne aftalen med bindende virkning for Den Europæiske Union.
   Artikel 3
   Denne afgørelse har virkning fra dagen for vedtagelsen.
   Artikel 4
   Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Luxembourg, den 1. oktober 2007.

            På Rådets vegne

         M. LINO

            Formand

      (1)  EUT L 139 af 31.5.2007, s. 33.
    ---documentbreak---

               18.10.2007

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 274/18

         OVERSÆTTELSE
   AFTALE
   mellem Den Europæiske Union og New Zealand om New Zealands deltagelse i Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan (EUPOL AFGHANISTAN)
   DEN EUROPÆISKE UNION (EU),
   på den ene side, og
   NEW ZEALAND
   på den anden side,
   i det følgende benævnt »parterne«,
   ER UNDER HENVISNING TIL

               —

               Rådet for Den Europæiske Unions vedtagelse af fælles aktion 2007/369/FUSP af 30. maj 2007 om oprettelse af Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan (EUPOL AFGHANISTAN)

               —

               opfordringen til New Zealand om at deltage i EUPOL AFGHANISTAN

               —

               New Zealands beslutning om at deltage i EUPOL AFGHANISTAN

               —

               Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komités afgørelse om at acceptere New Zealands bidrag til EUPOL AFGHANISTAN

         BLEVET ENIGE OM FØLGENDE:
   Artikel 1
   Deltagelse i operationen
   1.   New Zealand tilslutter sig fælles aktion 2007/369/FUSP af 30. maj 2007 om oprettelse af Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan (EUPOL AFGHANISTAN) og enhver fælles aktion eller afgørelse, hvorved Rådet for Den Europæiske Union beslutter at udvide EUPOL AFGHANISTAN i overensstemmelse med bestemmelserne i denne aftale og eventuelle nødvendige gennemførelsesarrangementer.
   2.   New Zealands bidrag til EUPOL AFGHANISTAN berører ikke Den Europæiske Unions selvstændige beslutningstagning.
   3.   New Zealand sikrer, at dets personel, der deltager i EUPOL AFGHANISTAN, varetager sine opgaver i overensstemmelse med:

               —

               fælles aktion 2007/369/FUSP og eventuelle efterfølgende ændringer

               —

               operationsplanen

               —

               gennemførelsesbestemmelserne.

         4.   Personel, der af New Zealand udsendes til EUPOL AFGHANISTAN, udfører sine opgaver og handler udelukkende i EUPOL AFGHANISTANs interesse.
   5.   New Zealand underretter i god tid missionschefen for EUPOL AFGHANISTAN og Generalsekretariatet for Rådet for Den Europæiske Union om eventuelle ændringer af sit bidrag til EUPOL AFGHANISTAN.
   6.   Personel, der udsendes til EUPOL AFGHANISTAN, underkastes en lægeundersøgelse og et vaccinationsprogram og skal af en kompetent myndighed fra New Zealand erklæres for egnet til tjeneste ud fra et lægeligt synspunkt. Personel, der udsendes til EUPOL AFGHANISTAN, fremlægger en kopi af en sådan erklæring.
   Artikel 2
   Status for personel
   1.   Med forbehold af eventuelle ordninger indgået mellem New Zealands regering og Den Islamiske Republik Afghanistans regering fastlægges status for det personel, som New Zealand har bidraget med til EUPOL AFGHANISTAN i henhold til den aftale om missionens status, der er indgået mellem Den Europæiske Union og Den Islamiske Republik Afghanistan.
   2.   Med forbehold af den i stk. 1 omhandlede aftale har New Zealand jurisdiktion over sit personel, der deltager i EUPOL AFGHANISTAN.
   3.   New Zealand har ansvaret for at behandle klager fra, i forbindelse med eller vedrørende deltagelsen af dets personel i EUPOL AFGHANISTAN. New Zealand har ansvaret for eventuelt at retsforfølge et medlem af sit personel eller at pålægge vedkommende en disciplinær sanktion efter sine egne love og forskrifter.
   4.   New Zealand forpligter sig til at fremsætte en erklæring om frafald af krav mod enhver stat, der deltager i EUPOL AFGHANISTAN, og til at fremsætte den ved undertegnelsen af denne aftale. En model for en sådan erklæring findes i bilaget til denne aftale.
   5.   Den Europæiske Union sikrer, at dets medlemsstater fremsætter en erklæring om frafald af krav i forbindelse med New Zealands deltagelse i EUPOL AFGHANISTAN, og at de fremsætter den ved undertegnelsen af denne aftale.
   Artikel 3
   Klassificerede oplysninger
   1.   New Zealand træffer passende foranstaltninger til at sikre, at EU-klassificerede oplysninger beskyttes i overensstemmelse med Rådet for Den Europæiske Unions sikkerhedsforskrifter, jf. Rådets afgørelse 2001/264/EF (1), og supplerende retningslinjer fra de kompetente myndigheder, herunder retningslinjer fra missionschefen for EUPOL AFGHANISTAN.
   2.   Hvis Den Europæiske Union og New Zealand har indgået en aftale om sikkerhedsprocedurer med henblik på udveksling af klassificerede oplysninger, finder bestemmelserne i en sådan aftale anvendelse i forbindelse med EUPOL AFGHANISTAN.
   Artikel 4
   Kommandostruktur
   1.   Alt personel, der deltager i EUPOL AFGHANISTAN, forbliver fuldt ud underlagt vedkommende nationale myndigheders kommando.
   2.   De nationale myndigheder overdrager den operative kontrol til missionschefen for EUPOL AFGHANISTAN, som udøver denne kommando gennem en hierarkisk kommando- og kontrolstruktur.
   3.   Missionschefen leder EUPOL AFGHANISTAN og varetager den daglige styring.
   4.   New Zealand har samme rettigheder og pligter i forbindelse med den daglige styring af EURPOL AFGHANISTAN som de deltagende EU-medlemsstater i overensstemmelse med de retlige instrumenter, der er omhandlet i denne aftales artikel 1, stk. 1.
   5.   Missionschefen for EUPOL AFGHANISTAN har ansvaret for den disciplinære kontrol med EUPOL AFGHANISTAN-personellet. I det omfang det er nødvendigt, pålægges disciplinære sanktioner af vedkommende nationale myndigheder.
   6.   New Zealand udpeger et nationalt kontaktpunkt (NPC) til at repræsentere sit nationale kontingent i EUPOL AFGHANISTAN. NPC refererer til missionschefen for EUPOL AFGHANISTAN for så vidt angår nationale spørgsmål og er ansvarligt for den daglige disciplin i kontingentet.
   7.   Den Europæiske Unions beslutning om at afslutte operationen træffes efter høring af New Zealand, hvis dette land stadig bidrager til EUPOL AFGHANISTAN på datoen for operationens afslutning.
   Artikel 5
   Finansielle aspekter
   1.   New Zealand afholder alle udgifter i forbindelse med sin deltagelse i operationen, bortset fra udgifter, der afholdes i fællesskab, som fastlagt i driftsbudgettet for operationen.
   2.   Med forbehold af eventuelle ordninger indgået mellem Den Islamiske Republik Afghanistans regering og New Zealands regering udbetaler New Zealand erstatning på de betingelser, der er fastsat i den i artikel 2, stk. 1, omhandlede aftale om missionens status, såfremt det kendes ansvarligt for at have pådraget fysiske eller juridiske personer fra Afghanistan død, personskade, tab eller tingsskade.
   Artikel 6
   Bidrag til driftsbudgettet
   Da New Zealands deltagelse udgør et væsentligt bidrag, som er af afgørende betydning for operationen, er New Zealand fritaget for betaling af bidrag til driftsbudgettet for EUPOL AFGHANISTAN.
   Artikel 7
   Arrangementer til gennemførelse af denne aftale
   De tekniske og administrative arrangementer, der er nødvendige for at gennemføre denne aftale, indgås mellem generalsekretæren/den højtstående repræsentant og de relevante myndigheder i New Zealand.
   Artikel 8
   Misligholdelse
   Hvis en af parterne ikke overholder de forpligtelser, der er omhandlet i denne aftale, har den anden part ret til at opsige aftalen med en måneds varsel.
   Artikel 9
   Bilæggelse af tvister
   Tvister om fortolkningen eller anvendelsen af denne aftale bilægges mellem parterne med diplomatiske midler.
   Artikel 10
   Ikrafttræden
   1.   Denne aftale træder i kraft på den første dag i den første måned, efter at parterne har underrettet hinanden om, at de har afsluttet de nødvendige interne procedurer.
   2.   Denne aftale anvendes midlertidigt fra datoen for undertegnelsen.
   3.   Denne aftale forbliver i kraft, så længe New Zealand bidrager til operationen.

      Udfærdiget i Bruxelles, den tredje oktober to tusind og syv på engelsk i to eksemplarer.

            For den Europæiske Union

            For New Zealand

      (1)  EFT L 101 af 11.4.2001, s. 1. Senest ændret ved afgørelse 2007/438/EF (EUT L 164 af 26.6.2007, s. 24).
   BILAG
   ERKLÆRINGER
   Jf. artikel 2, stk. 4 og 5
   Erklæring fra EU’s medlemsstater:
   »De EU-medlemsstater, der gennemfører fælles aktion 2007/369/FUSP af 30. maj 2007 om oprettelse af Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan (EUPOL AFGHANISTAN), vil på basis af gensidighed, for så vidt deres nationale retssystem tillader det, bestræbe sig på i videst muligt omfang at frafalde eventuelle erstatningskrav mod New Zealand for personskade eller død blandt deres personel eller for tingsskade eller tab af materiel, der tilhører dem og benyttes af EUPOL AFGHANISTAN, hvis sådan personskade, død, tingsskade eller tab:

               —

               er forvoldt af personel fra New Zealand under udførelsen af dets opgaver i forbindelse med EUPOL AFGHANISTAN, bortset fra grov uagtsomhed eller forsætlig forsømmelse

               —

               eller er opstået under benyttelsen af materiel, der tilhører New Zealand, såfremt dette materiel er benyttet i forbindelse med operationen, når bortses fra grov uagtsomhed eller forsætlig forsømmelse fra EUPOL AFGHANISTAN-personel fra New Zealand under benyttelsen af dette materiel.«

         Erklæring fra New Zealand:
   »New Zealand, der tilslutter sig fælles aktion 2007/369/FUSP af 30. maj 2007 om oprettelse af Den Europæiske Unions politimission i Afghanistan (EUPOL AFGHANISTAN), vil på basis af gensidighed, for så vidt dets nationale retssystem tillader det, bestræbe sig på i videst muligt omfang at frafalde eventuelle erstatningskrav mod enhver anden stat, der deltager i EUPOL AFGHANISTAN, for personskade eller død blandt dens personel eller for tingsskade eller tab af materiel, der tilhører landet og benyttes af EUPOL AFGHANISTAN, hvis sådan personskade, død, tingsskade eller tab:

               —

               er forvoldt af personel under udførelsen af dets opgaver i forbindelse med EUPOL AFGHANISTAN, bortset fra grov uagtsomhed eller forsætlig forsømmelse

               —

               eller er opstået under benyttelsen af materiel, der tilhører stater, som deltager i EUPOL AFGHANISTAN, såfremt dette materiel er benyttet i forbindelse med operationen, når bortses fra grov uagtsomhed eller forsætlig forsømmelse fra EUPOL AFGHANISTAN-personel under benyttelsen af dette materiel.«


Avis juridique important

|

31995D0495

95/495/EF, Euratom: Rådets afgørelse af 20. november 1995 om beskikkelse af et medlem af Det Økonomiske og Sociale Udvalg

EF-Tidende nr. L 283 af 25/11/1995 s. 0016 - 0016

RÅDETS AFGØRELSE af 20. november 1995 om beskikkelse af et medlem af Det Økonomiske og Sociale Udvalg (95/495/EF, Euratom) RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 195,under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 167,under henvisning til Rådets afgørelse 94/660/EF, Euratom af 26. september 1994 om beskikkelse af medlemmerne af Det Økonomiske og Sociale Udvalg for perioden, der slutter den 20. september 1998 (1),i betragtning af, at en plads som medlem af ovennævnte udvalg er blevet ledig, efter at Achim Denkhaus er afgået ved døden, hvilket Rådet blev underrettet om den 12. september 1995,under henvisning til den kandidatliste, som den tyske regering forelagde den 9. oktober 1995,efter at have indhentet udtalelse fra Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Eneste artikel Michael Kubenz beskikkes som medlem af Det Økonomiske og Sociale Udvalg som efterfølger for Achim Denkhaus for den resterende del af dennes mandatperiode, dvs. indtil den 20. september 1998.Udfærdiget i Bruxelles, den 20. november 1995.På Rådets vegneC. ALBORCH BATALLERFormand(1) EFT nr. L 257 af 5. 10. 1994, s. 20.


title: 2013/119/EU: Afgørelse vedtaget af repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer af 6. marts 2013 om udnævnelse af dommere ved Retten

text:
               8.3.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 65/21

         AFGØRELSE VEDTAGET AF REPRÆSENTANTERNE FOR MEDLEMSSTATERNES REGERINGER
   af 6. marts 2013
   om udnævnelse af dommere ved Retten
   (2013/119/EU)
   REPRÆSENTANTERNE FOR REGERINGERNE FOR DEN EUROPÆISKE UNIONS MEDLEMSSTATER HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 19,
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 254 og 255,
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 106A, stk. 1, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Mandatet for 13 dommere ved Retten udløber den 31. august 2013. Der bør derfor udnævnes dommere for perioden den 1. september 2013 til den 31. august 2019.

               (2)

               Det er blevet foreslået, at Mariyana KANCHEVAs, Ingrīda LABUCKAs, Alfred DITTRICHs og Nicholas James FORWOODs mandat bør fornyes.

               (3)

               Det udvalg, der er nedsat ved artikel 255 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, har afgivet udtalelse om Mariyana KANCHEVAs, Ingrīda LABUCKAs, Alfred DITTRICHs samt Nicholas James FORWOODs kvalifikationer til at udøve embedet som dommer ved Retten —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Til dommer ved Retten for perioden den 1. september 2013 til den 31. august 2019 udnævnes:

               —

               Alfred DITTRICH

               —

               Nicholas James FORWOOD

               —

               Mariyana KANCHEVA

               —

               Ingrīda LABUCKA.

         Artikel 2
   Denne afgørelse træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 6. marts 2013.

         R. MONTGOMERY

            Formand