title: EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 28/13/KOL af 30. januar 2013 om 88. ændring af de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte ved indføjelse af et nyt kapitel om statsstøtte til kortfristet eksportkreditforsikring

text:
               19.12.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 343/54

         EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS BESLUTNING
   Nr. 28/13/KOL
   af 30. januar 2013
   om 88. ændring af de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte ved indføjelse af et nyt kapitel om statsstøtte til kortfristet eksportkreditforsikring
   EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN HAR —
   under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (1), særlig artikel 61-63 og protokol 26,
   under henvisning til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol (2), særlig artikel 5, stk. 2, litra b), og artikel 24,
   under henvisning til de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte, som Tilsynsmyndigheden vedtog den 19. januar 1994 (3), og
   ud fra følgende betragtninger:
   I henhold til artikel 24 i aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen skal Tilsynsmyndigheden sætte EØS-aftalens bestemmelser om statsstøtte i kraft.
   i henhold til artikel 5, stk. 2, litra b), i tilsyns- og domstolsaftalen skal Tilsynsmyndigheden udstede meddelelser og retningslinjer for sager, der er behandlet i EØS-aftalen, hvis dette er udtrykkeligt fastsat i denne aftale eller i tilsyns- og domstolsaftalen, eller hvis Tilsynsmyndigheden finder det nødvendigt.
   Den 6. december 2012 vedtog Europa-Kommissionen en ny meddelelse om anvendelse af artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på kortfristet eksportkreditforsikring
       (4).
   Denne meddelelse er også relevant for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
   Der skal sikres en ensartet anvendelse af EØS-statsstøttereglerne i hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
   I overensstemmelse med punkt II i afsnittet »GENERELT« i slutningen af Bilag XV til EØS-aftalen skal Tilsynsmyndigheden efter samråd med Kommissionen vedtage retsakter svarende til de af Europa-Kommissionen vedtagne.
   Europa-Kommissionen og EFTA-staterne er blevet hørt —
   VEDTAGET DENNE BESLUTNING:
   Artikel 1
   Retningslinjerne for statsstøtte ændres ved at indføre et nyt kapitel om kortfristet eksportkreditforsikring. Det nye kapitel er knyttet som bilag til denne beslutning.
   Artikel 2
   Kun den engelske udgave er autentisk.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 30. januar 2013.

            På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne

         Oda Helen SLETNES

            Formand

         Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY

            Medlem af kollegiet

      (1)  Herefter benævnt »EØS-aftalen«.

      (2)  Herefter benævnt »tilsyns– og domstolsaftalen«.

      (3)  Retningslinjer for anvendelse og fortolkning af artikel 61 og 62 i EØS-aftalen og artikel 1 i protokol 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen vedtaget og udstedt af Tilsynsmyndigheden den 19.1.1994, offentliggjort i EFT L 231 af 3.9.1994, s. 1, og EØS-tillæg nr. 32 af 3.9.1994, s. 1. Herefter benævnt »retningslinjer for statsstøtte«. Den ajourførte udgave af retningslinjerne for statsstøtte er offentliggjort på Tilsynsmyndighedens websted: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/

      (4)  Meddelelse fra Kommissionen til medlemsstaterne om anvendelse af artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på kortfristet eksportkreditforsikring (EUT C 392 af 19.12.2012, s. 1).

      BILAG

         RETNINGSLINJER FOR KORTFRISTET EKSPORTKREDITFORSIKRING
          (1)

      1   Indledning

                  (1)

                  Eksportstøtte kan få negative virkninger for konkurrencen mellem potentielle konkurrerende leverandører af varer og tjenesteydelser. Derfor har Europa-Kommissionen og EFTA-Tilsynsmyndigheden (herefter benævnt »Tilsynsmyndigheden«) som vogtere af konkurrencen under EF-traktaten og EØS-aftalen altid været stærkt imod eksportstøtte til samhandel inden for EØS og til eksport ud af EØS. For at forhindre, at EØS-staternes støtte til eksportkreditforsikring fordrejer konkurrencevilkårene, må det afklares, hvordan den skal vurderes på grundlag af EØS-statsstøttereglerne.

                  (2)

                  I 1998 fastlagde Tilsynsmyndigheden principperne for statslig indgriben i sine retningslinjer for kortfristet eksportkreditforsikring (2). 1998-retningslinjerne skulle anvendes i en periode på fem år fra den 1. juni 1998. De er senere blevet ændret, og perioden for deres anvendelse blev forlænget i 2001 (3).

                  (3)

                  De erfaringer, der er opnået ved anvendelsen af 1998-retningslinjerne, især under finanskrisen fra 2009 til 2011, viser, at Tilsynsmyndighedens politik på dette område bør tages op til revision.

                  (4)

                  Disse retningslinjer vil bidrage til at sikre, at konkurrencen mellem private og offentlige eller offentligt støttede eksportkreditforsikringsselskaber ikke fordrejes på grund af statsstøtte, og at der skabes lige konkurrencevilkår for eksportører.

                  (5)

                  Formålet med dem er at give medlemsstaterne en mere udførlig vejledning om de principper, som Tilsynsmyndigheden vil lægge til grund for sin fortolkning af EØS-aftalens artikel 61 og 62 og anvendelsen af disse artikler på kortfristet eksportkreditforsikring. De skal gøre Tilsynsmyndighedens politik på dette område så gennemsigtig som muligt og sikre forudsigelighed og ligebehandling. De indeholder derfor en række betingelser, der skal være opfyldt, når offentlige forsikringsselskaber ønsker at komme ind på det kortfristede eksportkreditforsikringsmarked for markedsmæssige risici (i det følgende benævnt »ordinære risici«).

                  (6)

                  Risici, som principielt ikke er markedsmæssige (i det følgende benævnt »ekstraordinære risici«), er ikke omfattet af disse retningslinjer.

                  (7)

                  Afsnit 2 beskriver retningslinjernes anvendelsesområde og de definitioner, der anvendes. Afsnit 3 behandler anvendelsen af EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, og det generelle forbud mod statsstøtte til eksportkreditforsikring af ordinære risici. Endelig redegøres der i afsnit 4 for en række undtagelser fra definitionen af ordinære risici og for betingelserne for statsstøtte til forsikring af midlertidigt ekstraordinære risici.

            2   Retningslinjernes anvendelsesområde og definitioner

      2.1   Anvendelsesområde

                  (8)

                  Tilsynsmyndigheden vil kun anvende de principper, der er fastsat i disse retningslinjer, på eksportkreditforsikring med en risikoperiode på under to år. Alle andre eksportfinansieringsinstrumenter er udelukket fra disse retningslinjers anvendelsesområde.

            2.2   Definitioner

                  (9)

                  I disse retningslinjer forstås ved:

                     »coassurance«: den procentdel af det enkelte forsikrede tab, som ikke erstattes af forsikringsselskabet, men af et andet forsikringsselskab

                     »kredittid«: den periode, som køber får til at betale for de leverede varer og tjenester i forbindelse med en eksportkredittransaktion

                     »kommercielle risici«: herunder især

                              —

                              risikoen for, at en køber vilkårligt ophæver en kontrakt, dvs. enhver vilkårlig beslutning truffet af en ikke-offentlig køber om at afbryde kontrakten eller bringe den til ophør uden rimelig grund

                              —

                              risikoen for, at en ikke-offentlig køber vilkårligt nægter at acceptere de af kontrakten omfattede varer uden rimelig grund

                              —

                              risikoen for, at den ikke-offentlige køber og dennes garant bliver insolvente

                              —

                              risikoen for langvarig misligholdelse af betalingsforpligtelser, dvs. at en ikke-offentlig køber og dennes garant ikke betaler en gæld ifølge kontrakten

                     »eksportkreditforsikring«: et forsikringsprodukt, hvorved forsikringsselskabet forsikrer en kommerciel og politisk risiko vedrørende betalingsforpligtelser i forbindelse med en eksporttransaktion

                     »fremstillingsperiode«: perioden mellem en ordres datering og varernes eller tjenesternes levering

                     »ordinære risici«: kommercielle og politiske risici med en maksimal risikoperiode på under to år på offentlige og ikke-offentlige købere i de lande, der er anført i tillægget; alle andre risici betragtes som ekstraordinære risici i disse retningslinjer

                     »politiske risici«: herunder især

                              —

                              risikoen for, at en offentlig køber eller et land forhindrer en transaktions gennemførelse eller ikke betaler til tiden

                              —

                              en risiko, der falder uden for en individuel købers indflydelse eller ansvar

                              —

                              risikoen for, at et land undlader at overføre beløb, som købere med hjemsted i det pågældende land har betalt, til forsikringstagerens hjemland

                              —

                              risikoen for, at der uden for forsikringsselskabets land forekommer et tilfælde af force majeure, herunder krigslignende begivenheder, for så vidt som virkningerne heraf ikke er forsikret på anden måde

                     »privat kreditforsikringsselskab«: et selskab eller en organisation, bortset fra et offentligt forsikringsselskab, som yder eksportkreditforsikring

                     »kvotegenforsikring«: genforsikring, hvorved forsikringsselskabet overdrager, og genforsikringsselskabet accepterer, en given procentdel af hver risiko inden for en bestemt forsikringskategori, som forsikringsselskabet har forsikret

                     »genforsikring«: forsikring, som et forsikringsselskab tegner hos et andet forsikringsselskab med henblik på risikostyring for at mindske sin egen risiko

                     »risikoperiode«: fremstillingsperioden plus kredittiden

                     »dækning af enkeltstående risici«: dækning af hele salget til én køber eller af en enkelt kontrakt med én køber

                     »offentligt forsikringsselskab«: et selskab eller en organisation, som yder eksportkredit med støtte fra en medlemsstat eller på en EØS-stats vegne, eller en EØS-stat, der yder eksportkreditforsikring

                     »tillægsdækning«: supplerende dækning ud over en kreditgrænse, som et andet forsikringsselskab har fastsat

                     »generalpolice«: en kreditforsikringspolice bortset fra dækning af enkeltstående risici, dvs. en kreditforsikringspolice, der dækker hele eller dele af den forsikredes salg på kredit samt fordringer i forbindelse med salg til flere købere.

            3   Anvendelse af EØS-aftalens artikel 61, stk. 1

      3.1   Generelle principper

                  (10)

                  EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, fastslår, at støtte, som ydes af EF-medlemsstater, EFTA-stater eller ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, er uforenelig med denne aftale i det omfang, den påvirker samhandelen mellem de kontraherende parter.

                  (11)

                  Hvis offentlige forsikringsselskaber udbyder eksportkreditforsikring, er der tale om statsmidler. Det forhold, at staten er involveret, kan give forsikringsselskaberne og/eller eksportørerne en selektiv fordel og kan derfor fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem EØS-staterne. De efterfølgende principper skal give vejledning om, hvordan sådanne foranstaltninger vurderes på grundlag af statsstøttereglerne.

            3.2   Støtte til forsikringsselskaber

                  (12)

                  Hvis offentlige forsikringsselskaber har visse fordele i forhold til private kreditforsikringsselskaber, kan der være tale om statsstøtte. Fordelene kan antage forskellige former og kan f.eks. bestå i:

                              a)

                              statsgarantier for låntagning og tab

                              b)

                              fritagelse for kravet om oprettelse af tilstrækkelige reserver og de øvrige krav, som skyldes, at eksportkreditforsikringsvirksomhed for statens regning eller med statsgaranti ikke er omfattet af Rådets første direktiv 73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (4)

                              c)

                              nedsættelse af eller fritagelse for afgifter, der normalt skal betales (f.eks. selskabsskat og afgifter på forsikringspolicer)

                              d)

                              statsstøtte, statslige kapitalindskud eller andre former for finansiering, som ikke er i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip

                              e)

                              statslige naturalieydelser i form af f.eks. adgang til og anvendelse af statens infrastruktur, faciliteter eller fortrolige oplysninger på betingelser, som ikke afspejler deres markedsværdi

                              f)

                              statens direkte genforsikring eller direkte genforsikringsgaranti på betingelser, der er gunstigere end de betingelser, der kan opnås på det private genforsikringsmarked, hvilket medfører for lave priser på genforsikringsdækning eller til kunstig opbygning af kapacitet, som ikke kunne forekomme på det private marked.

            3.3   Forbud mod statsstøtte til eksportkreditter

                  (13)

                  De i punkt 12 nævnte fordele for offentlige forsikringsselskaber, når det gælder ordinære risici, påvirker samhandelen med kreditforsikringsydelser inden for EØS. De medfører forskelle i forsikringsdækningen for ordinære risici i de forskellige EØS-stater. Dette fordrejer konkurrencen mellem forsikringsselskaber i de forskellige EØS-stater og får afsmittende virkninger for samhandelen inden for EØS, hvad enten der er tale om eksport fra en EØS-stat til en anden eller om eksport til lande uden for EØS (5). Det er nødvendigt at fastlægge, på hvilke betingelser offentlige forsikringsselskaber kan operere, hvis de opnår sådanne fordele i forhold til private kreditforsikringsselskaber, for at sikre, at de ikke får statsstøtte. Dette forudsætter, at de ikke er i stand til at forsikre ordinære risici.

                  (14)

                  Fordelene for offentlige forsikringsselskaber kommer undertiden også eksportørerne til gode, i hvert fald delvis. Sådanne fordele kan fordreje konkurrencevilkårene og samhandelen og udgøre statsstøtte som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Tilsynsmyndigheden finder dog ikke, at eksportørerne har opnået urimelige fordele, hvis betingelserne for eksportkreditforsikring af midlertidigt ekstraordinære risici er opfyldt, jf. afsnit 4.3 i disse retningslinjer.

            4   Betingelser for eksportkreditforsikring af midlertidigt ekstraordinære risici

      4.1   Generelle principper

                  (15)

                  Som nævnt i punkt 13, må offentlige forsikringsselskaber, hvis de opnår fordele i forhold til private kreditforsikringsselskaber, jf. punkt 12, ikke forsikre ordinære risici. Hvis offentlige forsikringsselskaber eller deres datterselskaber ønsker at forsikre ordinære risici, skal det sikres, at de i så fald ikke får direkte eller indirekte statsstøtte. De skal derfor være i besiddelse af et vist beløb i egne midler (en solvensmargen, herunder en garantifond) og tekniske reserver (en udligningsreserve) og skal være i besiddelse af den nødvendige tilladelse i henhold til direktiv 73/239/EØF. Desuden skal de mindst indføre en særskilt forvaltning og føre særskilte regnskaber for de ordinære og ekstraordinære risici, som de forsikrer for statens regning eller med statsgaranti, for at bevise, at de ikke modtager statsstøtte i forbindelse med deres forsikring af ordinære risici. Regnskaberne for risici, som forsikringsselskabet forsikrer for egen regning, skal være i overensstemmelse med Rådets direktiv 91/674/EF (6).

                  (16)

                  EØS-stater, der yder et eksportkreditforsikringsselskab genforsikringsdækning gennem deltagelse i private genforsikringstraktater, som omfatter ordinære og ekstraordinære risici, skal kunne bevise, at arrangementerne ikke involverer statsstøtte som omhandlet i punkt 12 (f).

                  (17)

                  Offentlige forsikringsselskaber kan yde eksportkreditforsikring af midlertidigt ekstraordinære risici på de betingelser, der er fastsat i disse retningslinjer.

            4.2   Undtagelser fra definitionen af ordinære risici: midlertidigt ekstraordinære risici

                  (18)

                  Uanset definitionen af ordinære risici betragtes visse kommercielle og politiske risici på købere, der er etableret i de i tillægget anførte lande, som midlertidigt ekstraordinære i følgende tilfælde:

                              a)

                              hvis Tilsynsmyndigheden beslutter midlertidigt at fjerne et eller flere lande fra den i tillægget anførte liste over lande, hvor der består ordinære risici, ved hjælp af den mekanisme, der er beskrevet i afsnit 5.2, fordi det private forsikringsmarked ikke har tilstrækkelig kapacitet til at dække alle økonomisk begrundede risici i det eller de pågældende lande

                              b)

                              hvis Tilsynsmyndigheden efter at have modtaget en anmeldelse fra en EFTA-stat beslutter, at de risici, som små og mellemstore virksomheder - som defineret i Kommissionens henstilling af 6. maj 2003 om definitionen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder (7) - med en samlet årsomsætning, der ikke overstiger 2 mio. EUR, er udsat for, midlertidigt skal betragtes som ekstraordinære for eksportører i den anmeldende EFTA-stat

                              c)

                              hvis Tilsynsmyndigheden efter at have modtaget en anmeldelse fra en EFTA-stat beslutter, at enkeltstående risici med en risikoperiode på mindst 181 dage og mindre end to år, midlertidigt skal betragtes som ekstraordinære for eksportører i den anmeldende EFTA-stat

                              d)

                              hvis Tilsynsmyndigheden efter at have modtaget en anmeldelse fra en EFTA-stat beslutter, at visse risici som følge af mangel på eksportkreditforsikring, midlertidigt skal betragtes som ekstraordinære for eksportører i den anmeldende EFTA-stat.

                  (19)

                  For at mindske konkurrencefordrejningerne inden for EØS-markedet mest muligt, kan risici, der midlertidigt betragtes som ekstraordinære, jf. punkt 18, dækkes af offentlige forsikringsselskaber, forudsat at de opfylder betingelserne i afsnit 4.3.

            4.3   Betingelser for dækning af midlertidigt ekstraordinære risici

      4.3.1   Dækningens kvalitet

                  (20)

                  Kvaliteten af den dækning, der tilbydes af offentlige forsikringsselskaber, skal være i overensstemmelse med markedsstandarderne. Det er således kun økonomisk begrundede risici, der kan dækkes, dvs. risici, der kan accepteres på grundlag af sunde forsikringsprincipper. Dækningen må højst udgøre 95 % for kommercielle og politiske risici, og karenstiden skal være på mindst 90 dage.

            4.3.2   Forsikringsprincipper

                  (21)

                  Der skal altid anvendes sunde forsikringsprincipper på vurderingen af risici. Risikoen ved finansielt usunde transaktioner må derfor ikke kunne forsikres i henhold til offentligt støttede ordninger. Hvad angår sådanne principper, skal kriterierne for risikoovertagelse være eksplicitte. Hvis der allerede består et forretningsforhold skal eksportørerne have positive erfaringer med hensyn til handels- og betalingsforholdene. Køberne må ikke tidligere have fået pålagt krav om skadesregulering, og sandsynligheden for købernes misligholdelse af deres betalingsforpligtelser samt deres interne og/eller eksterne kreditværdighed skal også være acceptabel.

            4.3.3   Rimelig prissætning

                  (22)

                  I forbindelse med aftaler om eksportkreditforsikring skal den, der bærer risikoen, have udbetalt en rimelig præmie. For at mindske faren for, at private kreditforsikringsselskaber fortrænges fra markedet, skal gennemsnitspræmierne i henhold til offentligt støttede ordninger fastsættes på et højere niveau end de gennemsnitspræmier, som private kreditforsikringsselskaber opkræver for tilsvarende risici. Dette krav sikrer udfasning af statsstøtten, fordi den højere præmie vil sikre, at eksportørerne henvender sig til private kreditforsikringsselskaber, så snart markedsvilkårene gør det muligt for dem, og der igen bliver tale om en ordinær risiko.

                  (23)

                  Prisen anses for rimelig, hvis den minimumspræmie (8) (»safe-harbour« præmie) for den relevante risikokategori (9), der er fastsat i nedenstående tabel, anvendes. »Safe-harbour« præmien anvendes, medmindre EFTA-staterne fremlægger beviser på, at disse satser er utilstrækkelige i det pågældende tilfælde. I forbindelse med en general-police skal risikokategorien svare til den gennemsnitlige risiko ved købere, som er dækket af denne police.

                              Risikokategori

                              Årlig risikopræmie (10)

                              (% af forsikringsvolumenen)

                              Fremragende (11)

                              0,2 – 0,4

                              God (12)

                              0,41 – 0,9

                              Tilfredsstillende (13)

                              0,91 – 2,3

                              Svag (14)

                              2,31 – 4,5

                  (24)

                  For coassurance, kvotegenforsikring og tillægsdækning anses prisen kun for rimelig, hvis den præmie, der opkræves, er mindst 30 % højere end præmien for den (oprindelige) dækning, som blev ydet af et privat kreditforsikringsselskab.

                  (25)

                  Ud over risikopræmien skal der opkræves et administrationsgebyr uanset aftalevilkårene, for at prisen kan anses for rimelig.

            4.3.4   Gennemsigtighed og rapportering

                  (26)

                  EFTA-staterne skal på de offentlige forsikringsselskabers websteder offentliggøre de indførte ordninger for de risici, der betragtes som midlertidigt ekstraordinære i overensstemmelse med punkt 18, med angivelse af alle de gældende betingelser.

                  (27)

                  De skal forelægge Tilsynsmyndigheden årsrapporter om de risici, der betragtes som midlertidigt ekstraordinære i overensstemmelse med punkt 18, og som dækkes af offentlige forsikringsselskaber. Dette skal ske senest den 31. juli i det år, der følger efter statsstøttetildelingen.

                  (28)

                  Rapporten skal indeholde oplysninger om de enkelte ordningers anvendelse, herunder især de samlede tilladte kreditgrænser, forsikret omsætning, opkrævede præmier, registrerede og indfriede forsikringskrav, inddrevne beløb og de administrative omkostninger ved ordningen. Tilsynsmyndigheden vil offentliggøre rapporterne på sit websted.

            5   Procedurespørgsmål

      5.1   Generelle principper

                  (29)

                  De risici, der er angivet i punkt 18 a), kan dækkes af offentlige forsikringsselskaber, forudsat at betingelserne i afsnit 4.3 er opfyldt. I sådanne tilfælde skal der ikke indgives anmeldelse til Tilsynsmyndigheden.

                  (30)

                  De risici, der er angivet i punkt 18 b), c) og d) kan dækkes af offentlige forsikringsselskaber, forudsat at betingelserne i afsnit 4.3 er opfyldt samt efter anmeldelse til Tilsynsmyndigheden og dennes godkendelse.

                  (31)

                  Hvis en eller flere af betingelserne i afsnit 4.3 ikke er opfyldt, betyder det ikke, at eksportkreditforsikringen eller forsikringsordningen uden videre er forbudt. Hvis en EFTA-stat ønsker at afvige fra nogle af betingelserne, eller hvis der er tvivl om, hvorvidt en planlagt eksportkreditforsikringsordning opfylder betingelserne i disse retningslinjer, skal EFTA-staten anmelde ordningen til Tilsynsmyndigheden.

                  (32)

                  En analyse i henhold til statsstøttereglerne påvirker ikke spørgsmålet om, hvorvidt en given foranstaltning er i overensstemmelse med andre bestemmelser i EØS-aftalen.

            5.2   Ændring af listen over lande, hvor der består ordinære risici

                  (33)

                  Når Tilsynsmyndigheden skal afgøre, om det er berettiget midlertidigt at fjerne et land fra listen over lande, hvor der består ordinære risici, fordi der ikke er tilstrækkelig privat kapacitet, som anført i punkt 18 a), vil den tage hensyn til følgende faktorer, angivet i prioriteret rækkefølge:

                              a)

                              indskrænkning af den private kreditforsikringskapacitet: især et større kreditforsikringsselskabs beslutning om ikke at dække risici på købere i det pågældende land, et betydeligt fald i de samlede forsikrede beløb eller et betydeligt fald i acceptkvoterne for det pågældende land i en seksmåneders periode

                              b)

                              forringelse af staters kreditværdighed: især pludselige ændringer i kreditvurderingerne i en seksmåneders periode, f.eks. uafhængige kreditvurderingsbureauers gentagne nedgraderinger eller en betydelig forøgelse i Credit Default Swap (CDS) spreads

                              c)

                              forringelse af erhvervslivets resultater: især en kraftig stigning i antallet af insolvente virksomheder i det pågældende land i en seksmåneders periode.

                  (34)

                  Når markedskapaciteten bliver utilstrækkelig til at dække alle økonomisk begrundede risici, kan Tilsynsmyndigheden revidere listen over lande, hvor der består ordinære risici, efter skriftlig anmodning fra en EFTA-stat eller på eget initiativ.

                  (35)

                  Hvis Tilsynsmyndigheden agter at ændre den i tillægget anførte liste over lande, hvor der består markedsmæssige risici, skal den høre og indhente oplysninger fra EFTA-staterne, de private kreditforsikringsselskaber og interesserede parter. Høringen og den type oplysninger, der ønskes, offentliggøres på Tilsynsmyndighedens websted. Høringsperioden overstiger normalt ikke 20 arbejdsdage. Når Tilsynsmyndigheden på grundlag af de indhentede oplysninger beslutter at ændre listen over lande, hvor der består ordinære risici, underretter den skriftligt EFTA-staterne derom og offentliggør beslutningen på sit websted.

                  (36)

                  Den midlertidige udeladelse af et land fra listen over lande, hvor der består ordinære risici, gælder i en periode på mindst 12 måneder. Forsikringsaftaler, der indgås i denne periode vedrørende det midlertidigt udeladte land, må være gyldige i højst 180 dage efter, at den midlertidige udeladelse ophører. Efter dette tidspunkt må der ikke indgås nye forsikringsaftaler. Tre måneder inden den midlertidige udeladelse ophører, vil Tilsynsmyndigheden overveje, om udeladelsen af det pågældende land fra listen skal forlænges. Hvis Tilsynsmyndigheden under hensyn til de faktorer, der er fastsat i punkt 33, fastslår, at markedskapaciteten stadig er utilstrækkelig til at dække alle økonomisk begrundede risici, jf. punkt 33, kan den forlænge den midlertidige udeladelse af landet fra listen i overensstemmelse med punkt 35.

            5.3   Anmeldelsespligt for undtagelserne i punkt 18 b) og c)

                  (37)

                  Tilsynsmyndighedens foreliggende oplysninger tyder på, at der er en ubalance på markedet i forbindelse med de risici, der er angivet i punkt 18 b) og c), og at der derfor er tale om ekstraordinære risici (15). Man skal dog være opmærksom på, at der ikke mangler dækning i alle medlemsstaterne, og at situationen kan ændre sig i tidens løb, da den private sektor måske kan blive interesseret i dette markedssegment. Statsstøtte bør kun tillades i forbindelse med risici, som ellers ikke kan dækkes på markedet.

                  (38)

                  En EFTA-stat, som ønsker at dække de risici, der er anført i punkt 18 b) eller c), skal derfor indgive anmeldelse til Tilsynsmyndigheden i henhold til protokol 3 i tilsyns- og domstolsaftalen og i sin anmeldelse bevise, at den har kontaktet de største kreditforsikringsselskaber og forsikringsmæglere i EFTA-staten (16) og givet dem lejlighed til at bevise, at der kan findes dækning for de pågældende risici i den pågældende EFTA-stat. Hvis de pågældende kreditforsikringsselskaber ikke giver EFTA-staten eller Tilsynsmyndigheden oplysninger om betingelserne for dækning og forsikringsvolumen for den type risici, som EFTA-staten ønsker at dække, inden 30 dage efter modtagelsen af en EFTA-stats anmodning, eller hvis de fremlagte oplysninger ikke viser, at der kan opnås dækning af de pågældende risici i EFTA-staten, vil Tilsynsmyndigheden anse risiciene for midlertidigt ekstraordinære.

            5.4   Anmeldelsespligt i andre tilfælde

                  (39)

                  For de risici, der er anført i punkt 18 d), skal den pågældende EFTA-stat i sin anmeldelse til Tilsynsmyndigheden i henhold til protokol 3 i tilsyns- og domstolsaftalen, bevise, at eksportører ikke kan opnå dækning i den pågældende EFTA-stat som følge af et udbudschok på det private forsikringsmarked, især fordi et større kreditforsikringsselskab har trukket sig ud af EFTA-staten, eller på grund af nedsat kapacitet eller et begrænset produktsortiment i forhold til andre EFTA-stater.

            6   Anvendelse og varighed

                  (40)

                  Tilsynsmyndigheden vil anvende principperne i disse retningslinjer fra datoen for deres vedtagelse og indtil den 31. december 2018.

         (1)  Disse retningslinjer svarer til meddelelsen fra Kommissionen til medlemsstaterne om anvendelse af artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på kortfristet eksportkreditforsikring af 6.12.2012 (EUT C 392 af 19.12.2012, s. 1).

         (2)  EFT L 120 af 23.4.1998, s. 27, og EØS-tillæg nr. 16 af 23.4.1998, s. 1.

         (3)  EFT L 30 af 31.1.2002, s. 52, og EØS-tillæg nr. 7 af 31.1.2002, s. 1.

         (4)  EFT L 228 af 16.8.1973, s. 3, jf. punkt 2 i bilag IX til EØS-aftalen.

         (5)  Domstolen fastslog i sin dom i sag C-142/87, Kongeriget Belgien mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, at ikke alene støtte til eksport fra en medlemsstat til en anden, men også støtte til eksport til tredjelande kan påvirke konkurrencen og samhandelen inden for EU. Begge typer eksport forsikres af eksportkreditforsikringsselskaber, og støtte dertil kan derfor påvirke konkurrencen og samhandelen inden for Unionen.

         (6)  Rådets direktiv 91/674/EØF af 19. december 1991 om forsikringsselskabers årsregnskaber og konsoliderede regnskaber (EFT L 374 af 31.12.1991, s. 7), tilpasset af hensyn til EØS-aftalen ved afgørelse truffet af Det Blandede EØS-Udvalg nr. 7/94 (EFT L 160 af 28.6.1994; EØS-tillæg nr. 17 af 28.6.1994).

         (7)  EUT L 124 af 20.5.2003, s. 36.

         (8)  For den relevante risikokategori blev intervallet for »safe-harbour« præmien etableret på grundlag af etårige Credit Default Swap (CDS) spreads, baseret på en sammensat rating, herunder ratings fra alle de tre største kreditvurderingsbureauer (Standard & Poor, Moody's og Fitch), i de sidste fem år (2007–11), ud fra den antagelse, at de gennemsnitlige skadeskvoter for kortfristet eksportkreditforsikring er 40 %. Intervallerne blev senere gjort kontinuerlige af hensyn til det forhold, at risikopræmierne ændrer sig i tidens løb.

         (9)  Risikokategorierne er baseret på kreditratings. Ratings behøver dog ikke indhentes hos særlige kreditvurderingsbureauer. Nationale ratingsystemer eller bankernes ratingsystemer kan også anvendes. For virksomheder uden nogen offentlig rating kan der anvendes en rating baseret på verificerbare oplysninger.

         (10)  For at opnå en »safe-harbour« præmie for en 30-dages forsikringsaftale divideres den årlige risikopræmie med 12.

         (11)  Risikokategorien, fremragende, omfatter risici svarende til AAA, AA+, AA, AA–, A+, A, A– hos Standard & Poor’s.

         (12)  Risikokategorien, god, omfatter risici svarende til BBB+, BBB eller BBB– hos Standard & Poor’s.

         (13)  Risikokategorien, tilfredsstillende, omfatter risici svarende til BB+, BB eller BB– hos Standard & Poor’s.

         (14)  Risikokategorien, svag, omfatter risici svarende B+, B eller B– hos Standard & Poor’s.

         (15)  Meddelelse fra Kommissionen til EU-medlemsstaterne om anvendelse af artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på kortfristet eksportkreditforsikring, 6.12.2012 (EUT C 392 af 19.12.2012, s. 1), punkt 37.

         (16)  De kontaktede kreditforsikringsselskaber og forsikringsmæglere skal være repræsentative med hensyn til de udbudte produkter (f.eks. specialiserede forsikringsudbydere i forbindelse med enkeltstående risici) og størrelsen af det marked, de dækker (f.eks. en fælles minimumsandel på 50 % af markedet).

         Tillæg

            Liste over lande, hvor der består ordinære risici

                     Samtlige EU-medlemsstater og EØS-EFTA-stater

                     Australien

                     Canada

                     Japan

                     New Zealand

                     Schweiz

                     Amerikas Forenede Stater


title: EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 441/12/KOL af 29. november 2012 om udpegning af nye høringskonsulenter i visse konkurrencesager

text:
               11.7.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 190/92

         EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS BESLUTNING

      Nr. 441/12/KOL
   af 29. november 2012
   om udpegning af nye høringskonsulenter i visse konkurrencesager
   EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN,
   SOM HENVISER til EFTA-Tilsynsmyndighedens forretningsorden, navnlig artikel 15,
   SOM HENVISER til EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 442/12/KOL af 29. november 2012 om høringskonsulenters funktion og beføjelser i visse konkurrencesager, navnlig artikel 2, og
   som tager følgende i betragtning:
   Med henblik på at sikre en effektiv behandling af konkurrencesager og partnernes kontradiktionsret i den forbindelse, bør der udpeges én eller flere høringskonsulenter.
   Medlemmet af EFTA-Tilsynsmyndigheden med ansvar for konkurrence kan beslutte, at en tjenestemand fortsætter som høringskonsulent i en sag, efter at vedkommendes pågældende ansættelsesforhold i EFTA-Tilsynsmyndigheden ophører.
   Er høringskonsulenten forhindret, udføres vedkommendes opgaver af en anden høringskonsulent. Hvis alle høringskonsulenter er forhindret, udpeger det kompetente medlem af kollegiet en anden kompetent tjenestemand, som ikke er involveret i den pågældende sag, til at udføre høringskonsulentens opgaver,
   HAR VEDTAGET DENNE BESLUTNING:
   Artikel 1
   Udpegning af høringskonsulenter
   1.   De juridiske medarbejdere Clémence Perrin og Auður Steinarsdóttir udpeges som høringskonsulenter i konkurrencesager.
   2.   Hvis alle høringskonsulenter er forhindret, bemyndiges medlemmet af kollegiet med ansvar for konkurrence hermed til at udpege en anden kompetent tjenestemand ved EFTA-Tilsynsmyndigheden, som ikke er involveret i den pågældende sag, til at udføre høringskonsulentens opgaver.
   Artikel 2
   Ophævelse af tidligere beslutninger
   EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 554/08/KOL og beslutning nr. 7/10/KOL ophæves, og de tidligere høringskonsulenter udtræder af tjenesten.
   Artikel 3
   Oplysninger
   EFTA-landene og Europa-Kommissionen underrettes ved en kopi af denne beslutning.
   Artikel 4
   Ikrafttræden
   Denne beslutning har virkning fra dagen for vedtagelsen.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 29. november 2012.

            På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne

         Oda Helen SLETNES

            Formand

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            Medlem af Kollegiet


Avis juridique important

|

31988D0662

88/662/EØF: Rådets afgørelse fra 21. december 1988 om midlertidig anvendelse af den internationale naturgummioverenskomst af 1987

EF-Tidende nr. L 382 af 31/12/1988 s. 0039 - 0039 den finske specialudgave: kapitel 11 bind 14 s. 0209  den svenske specialudgave: kapitel 11 bind 14 s. 0209

RAADETS AFGOERELSE af 21 . december 1988 om midlertidig anvendelse af den internationale naturgummioverenskomst af 1987  ( 88/662/EOEF )     RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELESSKABER HAR -  under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 113 og 116,   under henvisning til forslag fra Kommissionen, og  ud fra foelgende betragtninger :   Den internationale naturgummioverenskomst af 1979 er udloebet;   i medfoer af afgoerelse 88/107/EOEF ( 1 ) undertegnede Faellesskabet og dets medlemsstater den 18 . december 1987 den internationale naturgummioverenskomst af 1987, i det foelgende benaevnt »overenskomsten af 1987«;   det boer sikres, at overenskomsten af 1987 traeder midlertidigt i kraft senest den 1 . januar 19891 det er derfor noedvendigt, at Faellesskabet og dets medlemsstater, i overensstemmelse med deres interne procedurer og naar disse er sluttet, meddeler De  Forenede Nationers generalsekretaer, at de har til hensigt at anvende overenskomsten af 1987 midlertidigt -  TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE :     Artikel 1 Faellesskabet og dets medlemsstater meddeler, naar de fornoedne interne procedurer er afsluttet, De Forenede Nationers generalsekretaer, at de har til hensigt at anvende den internationale naturgummioverenskomst af 1987 midlertidigt i  overensstemmelse med overenskomstens artikel 59, stk . l, og artikel 60, stk . 2 .   Artikel 2 Formanden for Raadet bemyndiges til at udpege den person, der paa Faellesskabets vegne er befoejet til at deponere meddelelsen om midlertidig anvendelse af overenskomsten af 1987 .    Udfaerdiget i Bruxelles, den 21 . december 1988 .   Paa Raadets vegne  V.PAPANDREOU  Formand     ( 1 ) EFT nr . L 58 af 3 . 3 . 1988, s . 18 .


title: 2007/409/EF: Rådets afgørelse af 11. juni 2007 om ændring af afgørelse 2004/585/EF om oprettelse af regionale rådgivende råd som led i den fælles fiskeripolitik

text:
               15.6.2007

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 155/68

      RÅDETS AFGØRELSE

   af 11. juni 2007
   om ændring af afgørelse 2004/585/EF om oprettelse af regionale rådgivende råd som led i den fælles fiskeripolitik
   (2007/409/EF)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37,
   under henvisning til forslag fra Kommissionen,
   under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik (1), særlig artikel 31 og 32, fastsættes det, at berørte parter skal inddrages i den fælles fiskeripolitik på en ny måde gennem oprettelse af regionale rådgivende råd.

               (2)

               Ved afgørelse 2004/585/EF (2) fastlægges der fælles regler for de regionale rådgivende råds virke.

               (3)

               I henhold til artikel 9 i afgørelse 2004/585/EF ydes der EF-støtte til de regionale rådgivende råd for at sikre, at de fungerer effektivt, og til dækning af deres udgifter til tolkning og oversættelse.

               (4)

               De regionale rådgivende råd rådgiver Kommissionen og medlemsstaterne i spørgsmål vedrørende den fælles fiskeripolitik og sikrer effektiv inddragelse af de berørte parter, hvilket er et af de bærende elementer i den fælles fiskeripolitik efter reformen og en forudsætning for god forvaltningspraksis.

               (5)

               De regionale rådgivende råd bør derfor betragtes som organer, der arbejder for virkeliggørelsen af et mål af generel europæisk interesse, jf. artikel 162, litra b), i Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23. december 2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (3).

               (6)

               De regionale rådgivende råd bør gives finansiel stabilitet ved hjælp af tilstrækkelig og varig finansiering, således at de fortsat kan varetage deres rådgivende rolle inden for den fælles fiskeripolitik effektivt.

               (7)

               For at forenkle forvaltningen af de EF-midler, der ydes de regionale rådgivende råd, bør der være ét enkelt finansieringsinstrument til dækning af alle udgifter.

               (8)

               Da de regionale rådgivende råd modtager EF-støtte, bør Kommissionen, foruden revisionskontrollen, når som helst kunne kontrollere, at de regionale rådgivende råd varetager de opgaver, de har fået pålagt.

               (9)

               Afgørelse 2004/585/EF bør ændres i overensstemmelse hermed —

         TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   I Rådets afgørelse 2004/585/EF foretages følgende ændringer:

               1)

               Artikel 9 affattes således:
               »Artikel 9
               Finansiering
               1.   Et regionalt rådgivende råd, der har opnået status som juridisk person, kan ansøge om fællesskabsstøtte i sin egenskab af et organ, der arbejder for virkeliggørelsen af et mål af generel europæisk interesse, jf. artikel 162, litra b), i Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23. december 2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (4).
               2.   Kommissionen indgår med hvert regionalt rådgivende råd en aftale om støtte til dækning af dets driftsudgifter, herunder udgifter til oversættelse og tolkning, i overensstemmelse med bilag II.

               2)

               Følgende artikel indsættes:
               »Artikel 9a
               Kommissionens kontrol
               Kommissionen kan foretage de kontroller, den finder nødvendig, for at sikre, at de regionale rådgivende råd varetager de opgaver, de har fået pålagt i henhold til forordning (EF) nr. 2371/2002 og denne afgørelse.«

               3)

               Bilag II erstattes af vedlagte bilag.

         Artikel 2
   Denne afgørelse træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Luxembourg, den 11. juni 2007.

            På Rådets vegne

         H. SEEHOFER

            Formand

      (1)  EFT L 358 af 31.12.2002, s. 59.

      (2)  EUT L 256 af 3.8.2004, s. 17.

      (3)  EFT L 357 af 31.12.2002, s. 1. Senest ændret ved forordning (EF, Euratom) nr. 478/2007 (EUT L 111 af 28.4.2007, s. 13).

      (4)  EFT L 357 af 31.12.2002, s. 1. Senest ændret ved forordning (EF, Euratom) nr. 478/2007 (EUT L 111 af 28.4.2007, s. 13).«

      BILAG

            »BILAG II
            Fællesskabets bidrag til de regionale rådgivende råds udgifter
            Fællesskabet bidrager til de regionale rådgivende råds driftsudgifter i deres egenskab af organer, der arbejder for virkeliggørelsen af et mål af generel europæisk interesse. Fællesskabets støtte til hvert regionalt rådgivende råds driftsudgifter må ikke overstige 90 % af dets driftsbudget. I de følgende år er det finansielle bidrag permanent og afhænger af det disponible budget. Kommissionen indgår hvert år og med hvert regionalt rådgivende råd en »aftale om driftsstøtte«, der fastlægger de nøjagtige vilkår og betingelser og proceduren for tildeling af støtten.
            De støtteberettigede udgifter er de udgifter, der er nødvendige for at sikre et regionalt rådgivende råds normale drift og sætte det i stand til at forfølge sit mål. Fællesskabet bidrager kun til faktiske udgifter, og bidraget er betinget af, at de andre finansieringskilder er blevet fordelt.
            Følgende direkte udgifter er støtteberettigede:

                        —

                        personaleudgifter (personaleudgifter pr. arbejdsdag for projektet)

                        —

                        udgifter til mødelokaler

                        —

                        udgifter til udstyr (nyt eller brugt)

                        —

                        udgifter til materialer og forsyninger

                        —

                        udgifter til formidling af information til medlemmerne

                        —

                        rejse- og opholdsudgifter for eksperter, der deltager i udvalgsmøder (i forhold til satser eller regler, der fastlægges af Kommissionen)

                        —

                        udgifter til revision

                        —

                        udgifter til tolkning og oversættelse

                        —

                        en reserve til uforudsete udgifter på højst 5 % af de direkte støtteberettigede udgifter.«


Avis juridique important

|

32004D0305

2004/305/EF: Rådets afgørelse af 22. marts 2004 om indgåelse af aftalen i form af brevveksling om midlertidig anvendelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Guinea om fiskeri ud for Guinea, for perioden 1. januar 2004 til 31. december 2008

EU-Tidende nr. L 099 af 03/04/2004 s. 0009 - 0010

Rådets afgørelseaf 22. marts 2004om indgåelse af aftalen i form af brevveksling om midlertidig anvendelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Guinea om fiskeri ud for Guinea, for perioden 1. januar 2004 til 31. december 2008(2004/305/EF)RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37, sammenholdt med artikel 300, stk. 2,under henvisning til forslag fra Kommissionen, ogud fra følgende betragtninger:(1) I overensstemmelse med artikel 15, stk. 2, i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Guinea om fiskeri ud for Guineas kyst(1) har de to parter ført for-handlinger for at fastlægge de ændringer eller supplerende bestemmelser, der skal indføjes i aftalen, når gyldighedsperioden for den protokol, der er knyttet til aftalen, udløber.(2) Ved afslutningen af disse forhandlinger blev der den 27. juni 2003 paraferet en ny protokol.(3) Protokollen giver Fællesskabets fiskere fiskerimuligheder i farvandene henhørende under Guineas højhedsområde eller jurisdiktion i perioden 1. januar 2004 til 31. december 2008.(4) For at EF-fartøjerne kan fortsætte deres fiskeri, bør den nye protokol godkendes hurtigst muligt. Med henblik herpå har de to parter paraferet en aftale i form af brevveksling om midlertidig anvendelse af den paraferede protokol fra den 1. januar 2004.(5) Metoden for fordeling af fiskerimulighederne mellem medlemsstaterne bør fastlægges på grundlag af den traditionelle fordeling inden for rammerne af fiskeriaftalen.(6) Aftalen i form af brevveksling bør godkendes under forudsætning af, at Rådet træffer afgørelse om at indgå den -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1Aftalen i form af brevveksling om midlertidig anvendelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Guinea om fiskeri ud for Guinea for perioden 1. januar 2004 til 31. december 2008, godkendes på Fællesskabets vegne.Teksten til aftalen i form af brevveksling og til protokollen er knyttet til denne afgørelse.Artikel 21. De fiskerimuligheder, der er fastsat i protokollen for 2004, fordeles mellem medlemsstaterne på følgende måde:a) fiskeri efter fisk/blæksprutter:- Spanien: 844 BRT- Italien: 750 BRT- Grækenland: 906 BRTb) rejefiskeri:- Spanien: 1050 BRT- Portugal: 300 BRT- Grækenland: 150 BRTc) notfartøjer til tunfiskeri:- Frankrig 17 fartøjer- Spanien 17 fartøjerd) stangfiskerfartøjer til tunfiskeri:- Frankrig 7 fartøjer- Spanien 7 fartøjere) langlinefartøjer med flydeline:- Spanien: 8- Portugal 12. Hvis de fiskerimuligheder, der er fastsat i protokollen, ikke opbruges med licensansøgningerne fra disse medlemsstater, kan Kommissionen tage licensansøgninger fra andre medlemsstater i betragtning.Artikel 3Formanden for Rådet bemyndiges til at udpege de personer, der er beføjet til at undertegne aftalen i form af brevveksling med bindende virkning for Fællesskabet.Udfærdiget i Bruxelles, den 22. marts 2004.På Rådets vegneJ. WalshFormand(1) EFT L 111 af 27.4.1983, s. 1.


title: Rådets afgørelse nr. 252/2013/EU af 11. marts 2013 om oprettelse af en flerårig ramme for Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder for 2013-2017

text:
               21.3.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 79/1

         RÅDETS AFGØRELSE Nr. 252/2013/EU
   af 11. marts 2013
   om oprettelse af en flerårig ramme for Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder for 2013-2017
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 352,
   under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
   efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
   under henvisning til godkendelse fra Europa-Parlamentet,
   efter en særlig lovgivningsprocedure, og
   ud fra følgende i betragtninger:

               (1)

               Under hensyn til formålet med oprettelsen af Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder (»agenturet«), og for at agenturet kan udføre sine opgaver bedst muligt, skal der fastlægges præcise tematiske områder for dets arbejde i en flerårig ramme, der dækker fem år, som fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 168/2007 af 15. februar 2007 om oprettelse af Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder (1).

               (2)

               Den første flerårige ramme blev vedtaget af Rådet ved afgørelse 2008/203/EF af 28. februar 2008 om gennemførelse af forordning (EF) nr. 168/2007 for så vidt angår vedtagelse af en flerårig ramme for Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder for 2007-2012 (2).

               (3)

               Den flerårige ramme bør kun gennemføres inden for rammerne af EU-rettens anvendelsesområde.

               (4)

               Den flerårige ramme bør være i overensstemmelse med Unionens prioriteter under behørig hensyntagen til de linjer, der udstikkes i Europa-Parlamentets beslutninger og Rådets konklusioner vedrørende grundlæggende rettigheder.

               (5)

               I den flerårige ramme skal der tages behørigt hensyn til agenturets finansielle og menneskelige ressourcer.

               (6)

               Den flerårige ramme bør indeholde bestemmelser, der tager sigte på at sikre komplementaritet med det mandat, der er tillagt andre EU-organer, -kontorer og -agenturer, samt med Europarådet og andre internationale organisationer, der er aktive inden for grundlæggende rettigheder. De mest relevante EU-agenturer og -organer i relation til denne flerårige ramme er Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO) oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 439/2010 (3), Det Europæiske Agentur for Forvaltning af Det Operative Samarbejde ved EU-medlemsstaternes Ydre Grænser (Frontex) oprettet ved Rådets forordning (EF) nr. 2007/2004 (4), Det Europæiske Migrationsnetværk oprettet ved Rådets beslutning 2008/381/EF (5), Det Europæiske Institut for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1922/2006 (6), Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS) oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 (7), Den Europæiske Enhed for Retligt Samarbejde (Eurojust) oprettet ved Rådets afgørelse 2002/187/RIA (8), Den Europæiske Politienhed (Europol) oprettet ved Rådets afgørelse 2009/371/RIA (9), Det Europæiske Politiakademi (Cepol) oprettet ved Rådets afgørelse 2005/681/RIA (10), Det Europæiske Agentur for den Operationelle Forvaltning af Store It-systemer inden for Området med Frihed, Sikkerhed og Retfærdighed (It-agenturet) oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1077/2011 (11) samt Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene (Eurofound) oprettet ved Rådets forordning (EØF) nr. 1365/75 (12).

               (7)

               Den flerårige ramme bør omfatte bekæmpelse af racisme, fremmedhad og intolerance i forbindelse hermed, som er blandt de tematiske områder for agenturets arbejde.

               (8)

               I betragtning af betydningen af kampen mod fattigdom og social eksklusion for Unionen — som har gjort området til ét af fem målområder i sin vækststrategi Europa 2020 — bør agenturet se nærmere på de økonomiske og sociale forudsætninger, der tillader en effektiv udnyttelse af grundlæggende rettigheder, når der indsamles og videreformidles data inden for de tematiske områder, der er fastlagt i denne afgørelse.

               (9)

               Agenturet kan efter anmodning fra Europa-Parlamentet, Rådet eller Kommissionen arbejde uden for de tematiske områder, der er fastlagt i den flerårige ramme, jf. artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 168/2007, forudsat at dets finansielle og menneskelige ressourcer tillader det. Institutionerne bør i overensstemmelse med Stockholmprogrammet — Et åbent og sikkert Europa i borgernes tjeneste og til deres beskyttelse (13), som Det Europæiske Råd vedtog, gøre fuld brug af agenturets ekspertise og, når det er relevant, høre agenturet i overensstemmelse med dets mandat i forbindelse med udvikling af politikker og lovgivning med konsekvenser for de grundlæggende rettigheder.

               (10)

               Kommissionen hørte ved udarbejdelsen af sit forslag agenturets bestyrelse og modtog skriftlige bemærkninger den 18. oktober 2011 —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Flerårig ramme
   1.   Der indføres herved en flerårig ramme for Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder (»agenturet«), for perioden 2013-2017.
   2.   Agenturet udfører i henhold til artikel 3 i forordning (EF) nr. 168/2007 de opgaver, der er fastlagt i artikel 4, stk. 1, i forordning (EF) nr. 168/2007, inden for de tematiske områder, der er opstillet i artikel 2 i denne afgørelse.
   Artikel 2
   Tematiske områder
   De tematiske områder er følgende:

               a)

               adgang til domstolene

               b)

               ofre for forbrydelser, herunder erstatning til ofre for forbrydelser

               c)

               informationssamfundet og navnlig respekt for privatlivet og beskyttelse af personoplysninger

               d)

               integration af romaer

               e)

               retligt samarbejde, undtagen i straffesager

               f)

               barnets rettigheder

               g)

               forskelsbehandling på grund af køn, race, hudfarve, etnisk eller social oprindelse, genetiske anlæg, sprog, religion eller tro, politiske eller andre anskuelser, tilhørsforhold til et nationalt mindretal, formueforhold, fødsel, handicap, alder eller seksuel orientering

               h)

               indvandring og integration af indvandrere; visum- og grænsekontrol samt asyl

               i)

               racisme, fremmedhad og intolerance i forbindelse hermed.

         Artikel 3
   Komplementaritet og samarbejde med andre organer
   1.   Agenturet sikrer et hensigtsmæssigt samarbejde og en hensigtsmæssig koordinering med relevante EU-organer, -kontorer og -agenturer, medlemsstaterne, internationale organisationer og civilsamfundet i henhold til artikel 7, 8 og 10 i forordning (EF) nr. 168/2007 med henblik på gennemførelsen af den flerårige ramme.
   2.   Agenturet beskæftiger sig kun med spørgsmål vedrørende forskelsbehandling på grund af køn som led i og i den udstrækning, hvor det er relevant for dets arbejde i forbindelse med artikel 2, litra g), under hensyntagen til at Det Europæiske Institut for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder (Ligestillingsinstituttet) har til opgave at indsamle data om ligestilling mellem mænd og kvinder og forskelsbehandling på grund af køn. Agenturet og Ligestillingsinstituttet samarbejder i overensstemmelse med samarbejdsaftalen af 22. november 2010.
   3.   Agenturet samarbejder med Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkår (Eurofound) i overensstemmelse med samarbejdsaftalen af 8. oktober 2009 og med Det Europæiske Agentur for Forvaltning af Det Operative Samarbejde ved EU-medlemsstaternes Ydre Grænser (Frontex) i overensstemmelse med samarbejdsaftalen af 26. maj 2010. Det samarbejder derudover med Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO), Det Europæiske Migrationsnetværk, Den Europæiske Enhed for Retligt Samarbejde (Eurojust), Den Europæiske Politienhed (Europol), Det Europæiske Politiakademi (Cepol) og Det Europæiske Agentur for den Operationelle Forvaltning af Store It-systemer inden for Området med Frihed, Sikkerhed og Retfærdighed (It-agenturet) i overensstemmelse med de fremtidige respektive samarbejdsaftaler. Samarbejdet med disse organer begrænses til aktiviteter, der er omfattet af anvendelsesområdet for de tematiske områder, der er fastlagt i artikel 2 i denne afgørelse.
   4.   Agenturet udfører sine opgaver på området informationssamfundet, og navnlig respekten for privatlivet og beskyttelsen af personoplysninger, uden at dette griber ind i det ansvar, som Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse har for at sikre, at EU-institutionerne og -organerne respekterer fysiske personers grundlæggende rettigheder og friheder, især retten til privatliv, i overensstemmelse med vedkommendes hverv og beføjelser som fastsat i artikel 46 og 47 i forordning (EF) nr. 45/2001.
   5.   Agenturet koordinerer sin virksomhed med Europarådets virksomhed i overensstemmelse med artikel 9 i forordning (EF) nr. 168/2007 og aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Europarådet om samarbejde mellem Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder og Europarådet (14), som der henvises til i nævnte artikel.
   Artikel 4
   Ikrafttræden
   Denne afgørelse træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

   Den anvendes fra den 1. januar 2013.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 11. marts 2013.

            På Rådets vegne

         E. GILMORE

            Formand

      (1)  EUT L 53 af 22.2.2007, s. 1.

      (2)  EUT L 63 af 7.3.2008, s. 14.

      (3)  EUT L 132 af 29.5.2010, s. 11.

      (4)  EUT L 349 af 25.11.2004, s. 1.

      (5)  EUT L 131 af 21.5.2008, s. 7.

      (6)  EUT L 403 af 30.12.2006, s. 9.

      (7)  EFT L 8 af 12.1.2001, s. 1.

      (8)  EFT L 63 af 6.3.2002, s. 1.

      (9)  EUT L 121 af 15.5.2009, s. 37.

      (10)  EUT L 256 af 1.10.2005, s. 63.

      (11)  EUT L 286 af 1.11.2011, s. 1.

      (12)  EFT L 139 af 30.5.1975, s. 1.

      (13)  EUT C 115 af 4.5.2010, s. 1.

      (14)  EUT L 186 af 15.7.2008, s. 7.


Avis juridique important

|

31993D0421

93/421/EØF: Rådets afgørelse af 19. juli 1993 om midlertidig anvendelse af tillægsprotokollerne til interimsaftalerne om handel og handelsanliggender mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab på den ene side og visse tredjelande på den anden side og til Europaaftalerne mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater og de samme lande

EF-Tidende nr. L 195 af 04/08/1993 s. 0042 - 0042 den finske specialudgave: kapitel 11 bind 23 s. 0003  den svenske specialudgave: kapitel 11 bind 23 s. 0003

RAADETS AFGOERELSE af 19. juli 1993 om midlertidig anvendelse af tillaegsprotokollerne til interimsaftalerne om handel og handelsanliggender mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab paa den ene side og visse  tredjelande paa den anden side og til Europaaftalerne mellem De Europaeiske Faellesskaber og deres medlemsstater og de samme lande  (93/421/EOEF)RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 113,  under henvisning til Det Europaeiske Raads konklusioner paa samlingen den 21. og 22. juni 1993 i Koebenhavn,  under henvisning til forslag fra Kommissionen, og ud fra foelgende betragtninger:  Kommissionen har paa Faellesskabernes vegne forhandlet tillaegsprotokoller til interimsaftalerne om handel og handelsanliggender og til Europaaftalerne med Ungarn og Polen samt en tillaegsprotokol til interimsaftalen om handel og handelsanliggender med Den  Tjekkiske Republik og Den Slovakiske Republik;  disse tillaegsprotokoller boer for saa vidt angaar varer, der er omfattet af Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, anvendes paa et midlertidigt grundlag fra den 1. juli 1993 i afventning af afslutningen af de procedurer, der er  noedvendige for deres indgaaelse - TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE:  Eneste artikel  Foelgende tillaegsprotokoller anvendes paa et midlertidigt grundlag fra den 1. juli 1993 i afventning af deres formelle indgaaelse:  - tillaegsprotokollen til interimsaftalen om handel og handelsanliggender mellem EOEF og EKSF paa den ene side og Ungarn paa den anden side (1) og til Europa-aftalen mellem De Europaeiske Faellesskaber og deres medlemsstater paa den ene side og Ungarn paa den  anden side, med undtagelse af artikel 7 i naevnte tillaegsprotokol - tillaegsprotokollen til interimsaftalen om handel og handelsanliggender mellem EOEF og EKSF paa den ene side og Polen paa den anden side (2) og til Europa-aftalen mellem De Europaeiske Faellesskaber og deres medlemsstater paa den ene side og Polen paa den  anden side, med undtagelse af artikel 6 i naevnte tillaegsprotokol - tillaegsprotokollen til interimsaftalen om handel og handelsanliggender mellem EOEF og EKSF paa den ene side og Den Tjekkiske og Slovakiske Foederative Republik paa den anden side (3), med undtagelse af artikel 6 i naevnte tillaegsprotokol.  Teksten til de paraferede tillaegsprotokoller er knyttet til denne afgoerelse.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 19. juli 1993.  Paa Raadets vegne W. CLAES Formand (1) EFT nr. L 116 af 30. 4. 1992, s. 2.  (2) EFT nr. L 114 af 30. 4. 1992, s. 2.  (3) EFT nr. L 115 af 30. 4. 1992, s. 2.