Avis juridique important

|

31985D0233

85/233/EØF: Kommissionens afgørelse af 16. april 1985 om afslutning af antisubsidieproceduren vedrørende importen af sojakager med oprindelse i Brasilien

EF-Tidende nr. L 106 af 18/04/1985 s. 0019 - 0027

*****  KOMMISSIONENS  AFGOERELSE  af 16. april 1985  om afslutning af antisubsidieproceduren vedroerende importen af sojakager med oprindelse i Brasilien  (85/233/EOEF)  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab,  under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 2176/64 af 23. juli 1984 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab (1), saerlig artikel 9;  efter konsultation i det raadgivende udvalg, der er nedsat i henhold til naevnte forordning, og  ud fra foelgende betragtninger:  A. Procedure  1. I januar 1984 modtog Kommissionen en klage indgivet af Fédération de l'Industrie de l'Huilerie de la Communauté Européenne (FEDIOL) paa vegne af producenter af sojakager, der tegner sig for stort set hele produktionen i Faellesskabet af den paagaeldende vare. Klagen indeholdt beviser for, at der blev ydet subsidier og forvoldtes vaesentlig skade som foelge heraf, hvilket ansaas for tilstraekkeligt til at begrunde ivaerksaettelsen af en procedure.  Kommissionen offentliggjorde derfor en meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende (2) om udvidelse af antisubsidieproceduren vedroerende importen af sojakager med oprindelse i Argentina til ogsaa at omfatte importen af denne vare med oprindelse i Brasilien og indledte en undersoegelse. De paagaeldende varer henhoerer under pos. ex 23.04 B i den faelles toldtarif, svarende til NIMEXE-nummer 23.04-40.  2. Kommissionen underrettede officielt de importoerer, som den vidste var beroert af sagen, og repraesentanter for eksportlandet og klagerne, samt en gruppe eksportoerer, hvis repraesentative karakter de brasilianske myndigheder og FEDIOL godkendte, bestaaende af foelgende otte firmaer:  - Ceval Agro Industrial SA,  - Industrial e Comercial Brasileira SA,  - Cargill Agricola SA,  - Refinadora de Oleos Brasil SA,  - Anderson Clayton SA,  - Companhia Brasileira de Oleos e Derivados,  - Granol Industria, Comercio e Exportação SA,  - Industrias de Oleos Pacaembu SA.  Kommissionen gav den brasilianske regering og de direkte beroerte parter lejlighed til at tilkendegive deres mening skriftligt og til at anmode om at blive hoert mundtligt.  Den brasilianske regering, de otte naevnte eksportoerer, alle producenter i Faellesskabet og visse importoerer tilkendegav deres mening samt fremsatte detaljerede bemaerkninger til sagen.  3. Kommissionen indhentede og efterproevede alle oplysninger, som den ansaa for noedvendige med henblik paa at fastslaa, om der forelaa subsidier og var forvoldt skade, og aflagde bl.a. kontrolbesoeg hos producenter i Faellesskabet. Kommissionen aflagde desuden kontrolbesoeg i Brasilien og efterproevede de oplysninger, den havde modtaget fra foelgende fire eksportoerer. Ceval Agro Industrial SA, Industrial e Comercial Brasileiro SA, Cargill Agricola SA og Refinadora de Oleos Brasil SA.  Undersoegelsen vedroerende subsidier omfattede perioden fra den 1. januar til den 31. december 1983.  B. Subsidier  4. I klagen fra FEDIOL paastaas det, at der ydes foelgende ni former for subsidier:  - finansiering af eksporten af sojakager til praeferencerentesatser  - skattefordele i forbindelse med terminsforretninger paa udenlandske markeder  - finansiering af oplagring af sojaboenner til praeferencerentesatser  - finansiering af importen af sojaboenner til praeferencerentesatser  - finansiering af eksporten til praeferencerentesatser i henhold til »PROEX«-programmet  - finansiering af eksporten af sojaolie til praeferencerentesatser  - skattefritagelse for indtaegter i forbindelse med eksport af sojaolie  - differentierede afgifter ved eksport af produkter inden for sojasektoren  - hindringer for eksporten af sojaboenner.  5. Finansiering af eksporten af sojakager til praeferencerentesatser  5.1. FEDIOL paastaar, at den brasilianske eksport af sojakager nyder godt af finansiering til praeferencerentesatser i henhold til resolution nr. 674 af 21. januar 1981 fra den brasilianske centralbank, som fastsaetter bestemmelser vedroerende eksportfinansiering.  5.2. Kommissionens gennemgang af denne resolution har vist, at de brasilianske eksportoerer af sojakager i undersoegelsesperioden, dvs. aaret 1983, har modtaget laan fra den brasilianske stat. Formaalet med disse laan var at finansiere eksportoerernes driftskapital; deres maksimale loebetid var et aar, og der kunne hoejst ydes laan paa 7 % af det enkelte firmas fob-eksportvaerdi. Rentesatsen for laanene var paa 40 % indtil den 9. juni 1983 og paa 60 % fra den 10. juni 1983. Laanene blev ydet igennem bankerne, som kunne foretage refinansiering i den brasilianske nationalbank til en rente, der i 1983 var paa henholdsvis 36 % og 56 %.  5.3. For at kunne fastslaa, om der foreligger subsidier, boer det undersoeges, om de offentlige myndigheder har interveneret, og om der er tale om et finansielt bidrag fra staten. Den paagaeldende finansiering er sket i henhold til resolution nr. 674 og udgoer en byrde for den brasilianske statskasse. Refinansieringsrenten for de banker, der administrerer programmet paa statens vegne hos den brasilianske centralbank, er lavere end den effektive rente paa de justerbare statsobligationer, som repraesenterer den pris paa penge, som den brasilianske stat maa betale, og som i 1983 var paa 156,6 %. Den brasilianske regerings finansiering i henhold til naevnte resolution udgoer derfor subsidier til eksporten af sojakager.  5.4. For at kunne vurdere subsidiernes stoerrelse boer undersoegelsen baseres paa to kriterier, nemlig udgiften for statskassen og modtagerens fordel af ordningen. Det er klart, at saafremt fordelen var lavere end udgiften for statskassen, var det kun dette lavere beloeb, der eventuelt kunne goeres til genstand for en udligningstold. Udgiften til subsidierne for statskassen svarer til forskellen mellem den pris paa penge, som statskassen maa betale, og praeferencerentesatsen i henhold til subsidieprogrammet, dvs. i det foreliggende tilfaelde bankernes refinansieringsrente hos centralbanken.  5.5. Baseret paa de justerbare statsobligationer var prisen paa penge for den brasilianske statskasse som ovenfor naevnte 156,6 % i 1983. Imidlertid har den brasilianske regering anfoert, at eksportoererne havde alternative finansieringsmuligheder til mere favorable rentesatser. Den understreger isaer, at rentesatsen for Banco do Brasil, som laa paa mellem 78,9 % og 101,22 % i samme periode, er vaesentligt lavere end renten paa de justerbare statsobligationer, og at fordelen for eksportoererne, under forudsaetning af at disse kan finansiere deres eksport hos Banco do Brasil, boer vurderes paa grundlag af denne rente.  Kommissionen har overvejet, om dette argument er gyldigt. Kommissionen har bemaerket, at Banco do Brasil har meget naere forbindelser til den brasilianske stat, idet denne udnaevner bankens ledelsesorganer og ejer hovedparten af bankens kapital; desuden henregnes IMF Banco do Brasil under de brasilianske pengemyndigheder og ikke under bankerne paa det frie kreditmarkedet. Under disse omstaendigheder har Kommissionen ingen grund til at tro, at Banco do Brasil's rentesats udgoer en repraesentativ rentesats for markedsvilkaarene. Denne tvivl bestyrkes af, at den paagaeldende rentesats er vaesentligt lavere end den, der normalt tilbydes paa markedet til finansiering af driftskapital, og som i 1983 var paa 261,1 %.  Paa denne baggrund har Kommissionen beregnet, hvor store subsidierne i henhold til programmet har vaeret i undersoegelsesperioden, ved at multiplicere forskellen mellem renten paa de justerbare statsobligationer og den gennemsnitlige vejede refinansieringspraeferencerentesats for bankerne hos centralbanken med den procentdel af eksporten af sojakager, der har kunnet nyde godt af denne praeferencefinansiering, dvs. 7 %. De saaledes beregnede subsidier udgoer 7,66 % af eksportens fob-vaerdi.  5.6. Kommissionen har imidlertid bemaerket, at eksporten af sojakager i henhold til meddelelse nr. 60 af 14. september 1983 fra udenrigshandelsafdelingen under Banco do Brasil (CACEX) fra dette tidspunkt ikke laengere er omfattet af denne praeferencefinansiering.  Desuden har resolution nr. 882 af 21. december 1983, hvis anvendelsesomraade ikke omfatter sojakager, fra og med den 2. januar 1984 ophaevet og erstattet resolution nr. 674, og indeholder bestemmelser om, at rentesatsen for de paagaeldende laan fremover svarer til renten paa statsobligationerne, forhoejet med 3 %.  Kommissionen har saaledes konstateret, at producenterne af sojakager siden den 14. september 1983 ikke har kunnet foretage finansiering i henhold til ovennaevnte resolutioner og siden dette tidspunkt har maattet anvende de normale handelslaan.  5.7. Sammenfattende kan det fastslaas, at der i 1983 er ydet subsidier til eksport af sojakager i form af finansiering til praeferencerentesatser i henhold til resolution nr. 674. Subsidieydelsen beloeber sig til 7,66 % af den paagaeldende eksports fob-vaerdi. Efter den 14. september 1983 er der imidlertid ikke blevet ydet nye laan til praeferencerentesats af denne art til eksportoerer af sojakager.  6. Skattefordele i forbindelse med terminsforretninger paa udenlandske markeder  6.1. I klagen fra Faellesskabets industri paastaas det, at den brasilianske regering i henhold til lovdekret nr. 1418 af 3. september 1975 giver skattefritagelse for sojaforarbejdningsindustriens indtaegter i forbindelse med terminsforretninger, de saakaldte »hedging-operationer« paa udenlandske markeder.  6.2. Kommissionen har konstateret, at de eksporterende virksomheder af den brasilianske centralbank kan faa tilladelse til at foretage »hedgingoperationer« paa de udenlandske markeder. I henhold til lovdekret nr. 1418 af 3. september 1975 indroemmes der visse virksomheder en ret til i 1983 at fratraekke 30 % af fortjenesten fra »hedging-operationer« i deres skattepligtige indkomst.  I Portaria nr. 18 af 12. januar 1979 fra det brasilianske finansministerium praeciseres det, at de indtaegter, for hvilke der indroemmes indkomstskattefritagelse, er det aarlige beloeb, der tilbagefoeres til Brasilien.  Det fremgaar af den kontrol, som Kommissionen har foretaget, at den del af forarbejdningsindustrien, som udelukkende arbejder paa hjemmemarkedet, ikke har adgang til »hedging-operationer« paa de udenlandske markeder, og derfor ikke omfattes af ovennaevnte skettelettelser. Under disse omstaendigheder udgoer skattefritagelsen for indtaegter i forbindelse med »hedging-operationer«, som eksportoererne hjemfoerer til Brasilien, eksportsubsidier.  6.3. Kommissionen har for at kunne beregne subsidiernes stoerrelse taget udgangspunkt i de indtaegter, der er anfoert i naevnte Portaria nr. 18, og som er indtjent i skatteaaret 1982, idet de udgoer beregningsgrundlaget for skatten i 1983, som er den periode, undersoegelsen vedroerer. Subsidiernes stoerrelse er beregnet ved at multiplicere indtaegterne med skatteprocenten, dvs. 30 %, og ved at dividere resultatet heraf med eksportvaerdien i skatteaaret 1983. Den gennemsnitlige vejede vaerdi af subsidierne for de otte eksportoerer, som undersoegelsen omfattede, beloeber sig til 0,09 % af eksportens fob-vaerdi.  7. Finansiering af oplagring af sojaboenner til praeferencerentesatser  7.1. Faellesskabets industri paastaar, at den brasilianske regering yder sojaforarbejdningsindustrien laan til praeferencerentesatser til oplagring af sojaboenner.  7.2. Kommissionen har konstateret, at en saadan finansiering rent faktisk har fundet sted, og at de faktiske elementer, der indgaar i FEDIOL's klage, er begrundede. Laanene fra den foederale regering (EGF) ydes til landbrugere, kooperative virksomheder og industrier til finansiering af tilbered ning og saer oplagring af 27 basisprodukter inden for landbruget; formaalet med dette program er at fremme en regelmaessig afsaetning af disse varer i aarets loeb. Laanene, der har en loebetid paa 180 dage, blev i 1983 ydet til en rente paa 45 %, hvilket er en praeferencerentesats, idet den baade er lavere end prisen paa penge for den brasilianske statskasse og den normale markedsrente.  7.3. Da den paagaeldende praksis ikke udgoer eksportsubsidier, er det et spoergsmaal, om der er tale om en anden form for subsidier end eksportsubsidier, som normalt betegnes »indenlandske subsidier«. I denne forbindelse skal der tages hensyn til en raekke forskellige kriterier.  Klagerne fremfoerer, at den paagaeldende praksis udgoer subsidier til produktionen af sojakager. Kommissionen har imidlertid fastslaaet, at denne praksis ikke gaar ud paa at finansiere forarbejdningsindustrien, men at finansiere den del af industrien, der tilbereder og oplagrer sojaboenner. Det er derfor tilladt at saette spoergsmaalstegn ved, om denne stoette ydes til produktionen af sojakager eller snarere paa et tidligere trin.  Selv om EGF-programmet kunne betegnes som produktionsstoette, ville det ikke automatisk medfoere, at der er tale om subsidier, der kan goeres til genstand for en udligningstold, idet det i forbindelse med indenlandske subsidier er en absolut forudsaetning, at de ikke ydes generelt.  Statens finansielle indgreb har altid udgjort et af de vigtigste instrumenter i den oekonomiske og sociale politik. For saa vidt som virkningerne af et saadant indgreb goer sig generelt gaeldende, er der ikke tale om konkurrencefordrejning paa nationalt plan. Foranstaltninger, som generelt anses for at vaere af samfundsmaessig interesse, saasom oprettelse eller forbedring af nationale systemer vedroerende infrastruktur, uddannelse, offentlig sundhed eller transport, har ingen saadanne forvridende virkninger. Enhver konkurrencefordrejning forudsaetter, at der finder forskelsbehandling sted til fordel for de grupper, der falder ind under de paagaeldende ordninger. I forbindelse med eksportsubsidier finder der forskelsbehandling sted mellem den del af produktionen, der gaar til hjemmemarkedet og den del, der eksporteres. Derimod kendetegnes de indenlandske subsidier ved, at de ydes for at give visse virksomheder en fordel.  Virkningerne af generelle foranstaltninger for den internationale handel er vanskelige eller endog umulige at fastslaa, da de tenderer til at blive mildnet eller afbalanceret af andre makrooekonomiske faktorer, som for eksempel variationer i valutakursen eller i skattesatser, paavirket af de naevnte foranstaltninger. Det ville i alle tilfaelde vaere absurd at kvalificere enhver generel foranstaltning som en subsidieydelse, eftersom alle moderne staters politik implicerer statens finansielle intervention i forskellig grad, og det ville udvide anvendelsesomraadet for udligningstold til store omraader inden for den oekonomiske og sociale politik.  7.4. Faellesskabets industri anfoerer, at de paagaeldende 27 basisprodukter vedroerer en specifik oekonomisk sektor.  7.5. Den brasilianske regering har gjort gaeldende, at det ikke specifikt er soja-sektoren, der omfattes af EGF-programmet, men at dette program uden forskelsbehandling gaelder for 27 basisprodukter fra landbruget.  7.6. Kommissionen har konstateret, at EGF-programmet ikke omfatter alle basisprodukter, men at de basisprodukter, som ikke er anfoert paa listen over de 27 produkter, der omfattes af EGF-programmet, ikke vil kunne omfattes af denne stoette til tilberedning og oplagring, af aarsager der vedroerer enten deres fysiske art, det forhold at de omfattes af specifikke foranstaltninger inden for den oekonomiske politik eller handelspolitikken, eller at der er tale om en meget begraenset produktion eller eksport.  Under disse omstaendigheder maa EGF-programmet betragtes som en ordning, der anvendes generelt, idet alle de basisprodukter fra landbruget, der kunne taenkes at vaere omfattet af en saadan oplagringsstoette, falder ind under ordningen.  Kommissionen finder derfor, at ydelse af laan til en ensartet rente til tilberedning af de paagaeldende 27 produkter ikke udgoer en indenlandsk subsidieydelse, der goer indfoerelse af en udligningstold berettiget, idet disse laan ydes generelt.  8. Finansiering af importen af sojaboenner til praeferencerentesatser  8.1. FEDIOL paastaar, at den brasilianske regering yder sojaforarbejdningsindustrien laan til praeferencerentesatser med henblik paa at finansiere importen af sojaboenner. FEDIOL fremfoerer, at disse laan til praeferencerentesatser bevirker, at forarbejdningsindustriens produktionsomkostninger mindskes, og at den brasilianske eksport af oliekager derfor bliver mere konkurrencedygtig.  8.2. Kommissionen har konstateret, at Banco do Brasil rent faktisk havde indfoert et finansieringsprogram for import af produkter i forbindelse med de saakaldte »drawback-operationer«, og at den aarlige rente for disse laan var paa 54 %. Den brasilianske regering har imidlertid dokumenteret, at de sidste laan til import af sojaboenner blev ydet i august 1982, dvs. inden undersoegelsesperiodens begyndelse. Kommissionen har desuden fastslaaet, at denne form for finansiering blev bragt til ophoer ved cirkulaere Camio nr. 2436 af 23. november 1982 fra Banco do Brasil fra dette tidspunkt.  Det fremgaar saaledes, at den af FEDIOL paastaaede fremgangsmaade hverken har vaeret anvendt i undersoegelsesperioden eller anvendes paa nuvaerende tidspunkt.  9. Finansiering af eksporten til praeferencerentesatser i henhold til »PROEX«-programmet.  9.1. FEDIOL paastaar, at den brasilianske regering yder sojaforarbejdningsindustrien laan til praeferencerentesatser i henhold til eksportstoetteprogrammet (»PROEX«) fra den nationale bank for oekonomisk og social udvikling.  9.2. Kommissionen har konstateret, at soja, i modsaetning til hvad FEDIOL paastaar, ikke er anfoert blandt de produkter, hvortil der kan ydes laan i henhold til »PROEX«-programmet.  10. Finansiering af eksporten af sojaolie til praeferencerentesatser  10.1. FEDIOL paastaar, at den brasilianske centralbank yder de brasilianske eksportvirksomheder laan til praeferencerentesatser til eksport af sojaolie i henhold til resolution nr. 643 af 22. oktober 1980. Eksporten af sojakager skulle derved indirekte drage fordel af saadanne laan, idet sojakager og sojaolie er forbundne produkter, der opstaar paa samme tid ved forarbejdning af samme raastof, nemlig sojaboenner.  10.2. De undersoegelser, som Kommissionen har foretaget, har vist, at der ganske rigtigt blev ydet laan til eksportvirksomheder i henhold til resolution nr. 643 med henblik paa at finansiere indkoeb af produkter til eksport, bl.a. sojaolie. I 1983 var den aarlige rente paa disse laan paa mellem 40 % og 60 %, hvilket er praeferencerentesatser, idet de baade er lavere end prisen paa penge for den brasilianske statskasse og den normale markedsrente. De laan, der er blevet ydet, har vedroert bestemte eksportordrer. Kommissionen har desuden konstateret, at den paagaeldende tekst den 2. januar 1984 blev afloest af resolution nr. 883 af 21. december 1983, og at rentesatsen i henhold til de nye bestemmelser skal bringes op paa samme niveau som renten paa statsobligationerne, forhoejet med 3 %, saaledes at der altsaa ikke laengere er tale om, at der ydes sojaolieeksportoererne fordele.  10.3. Selv om det er klart, at sojaolie og sojakager er produkter, der er snaevert forbundne paa produktionsniveauet, konstaterer Kommissionen, at formaalet med ydelse af den paagaeldnede fordel er at fremme eksporten af sojaolie. Desuden er betingelsen for at opnaa laanene udtrykkeligt den eksporterede oliemaengde. Der er saaledes klart tale om en subsidieydelse, der specifikt vedroerer eksporten af olie. Det er klart, at prisen paa de eksporterede sojakager indirekte vil kunne paavirkes af den stoette, der ydes til eskport af sojaolie. Men saadanne indirekte paavirkningsmuligheder finder for enhver producent, hvis eksport ikke kun omfatter et enkelt produkt, i det oejeblik der ydes stoette til blot et enkelt af disse produkter. Imidlertid er det generelt umuligt at paavise og vurdere, hvor stor en saadan paavirkning er. Under alle omstaendigheder har undersoegelsen i det foreliggende tilfaelde ikke afsloeret noget, der goer det muligt at paavise denne paavirkning.  10.4. Under disse omstaendigheder anses de laan, der er blevet ydet til praeferencerentesatser i 1983 i henhold til resolution nr. 643 til eksport af sojaolie, ikke for at vaere subsidier til eksport af sojakager.  11. Skattefritagelse for indtaegter i forbindelse med eksport af sojaolie  11.1. FEDIOL paastaar, at der i henhold til lovdekret nr. 1598 af 26. december 1977 gives skattefritagelse for indtaegter i forbindelse med eksport af sojaolie. Ifoelge FEDIOL er den fordel, der opnaas ved skattefritagelsen, en stoette til sojaforarbejdningsindustrien, og udgoer subsidier til eksporten af sojakager.  11.2. Den brasilianske regering har bekraeftet, at den paagaeldende skattefritagelse kun omfattede sojaolie.  11.3. Det er muligt, at denne praksis udgoer subsidier til eksport af sojaolie. Paa grundlag af de under nr. 10.3. naevnte betragtninger finder Kommissionen imidlertid, at denne fordel, som helt klart kun vedroerer eksporten af olie, ikke udgoer en subsidieydelse til eksporten af sojakager. 12. Differentierede afgifter ved eksport af produkter ïnden for sojasektoren.  12.1. FEDIOL paastaar, at omsaetningsafgiften i forbindelse med eksport af produkter inden for sojasektoren udgoere 13 % for sojaboenner, 11,1 % for sojakager og 8 % for sojaolie, og at disse differentierede afgifter udgoer en subsidieydelse til eksport af sojakager. Faellesskabsindustrien paastaar, at naevnte afgifter bevirker, at eksporten af sojaboenner begraenses, og at den brasilianske forarbejdningsindustri derved sikres raavareforsyninger til lave priser. Ifoelge FEDIOL har denne industri ogsaa en fordel med hensyn til kostprisen, som den kan udnytte ved eksporten af sojakager til Faellesskabet. Faellesskabsindustrien paastaar desuden, at en lavere afgiftssats for sojakager i forhold til afgiften paa sojaboenner udgoer en yderliger fordel for de brasilianske eksportoerer.  12.2. Kommissionen har konstateret, at naevnte afgifter faktisk blev anvendt i undersoegelsesperioden, og at de forhold, der naevnes i klagen fra FEDIOL, var korekte.  12.3. Kommissionen er sig bevidst, at en offentlig myndigheds indfoerelse eller fjernelse af en gene i forbindelse med udenrigshandelen - navnlig i form af afgifter eller eksportrestriktioner - kan paavirke konkurrencen eller handelen for det produkt, der beroeres, eller for produkter i de produktionsled, der ligger forud eller bagefter.  I henhold til de internationalt gaeldende regler paa dette omraade kan man imidlertid ikke betegne enhver form for offentlige indgreb som subsidier, blot fordi de har en faktisk eller mulig indvirkning paa konkurrencen eller handelen, da man derved ikke tager hensyn til den forskel, der goeres i GATT, mellem paa den ene side subsidier og paa den anden side oevrige foranstaltninger, der kan have indflydelse paa konkurrencen og handelen. Det vaesentlige i denne sondring bestaar, i, at medens det i henhold til artikel VI i Den almindelige Overenskomst er tilladt de kontraherende parter ensidigt at traeffe visse forholdsregler over for helt klart definerede fremgangsmaader, er dette ikke tilladt over for andre fremgangsmaader, selv om disse - f.eks. i forbindelse med kvantitative restriktioner eller import- eller eksportafgifter - ligeledes vil kunne medfoere en fordrejning af konkurrencen eller handelen.  I den internationale handel er subsidier frem for alt kendetegnet ved et finansielt bidrag fra de offentlige myndigheder. Dette fremgaar bl.a. af litra l) i listen over eksempler paa subsidier.  Af denne liste, der er knyttet som bilag til forordning (EOEF) nr. 2176/84, fremgaar det klart at det er en noedvendig betingelse, for, at der kan vaere tale om subsidier, at der foreligger en byrde for statskassen. Det ville vaere overdrevet at ligestille andre foranstaltninger end dem, der indebaerer en byrde for statskassen, med subsidier. Dette ville i yderste fald bevirke, at ethvert offentligt indgreb i oekonomien ville blive betegnet som subsidier, uanset om det var paa beskatningsomraadet eller endog ved hjaelp af regler, f.eks. ved indfoerelse af kontrol med priser eller forureningsnormer.  12.4. Det fremgaar klart af bestemmelserne i GATT og af Faellesskabets bestemmelser, i naervaerende sag som anfoert i bilaget til forordning (EOEF) nr. 2176/84, at byrden for statskassen omfatter de offentlige myndigheders afkald paa skatter eller andre beloeb, som en skatteyder skylder. Kommissionen bemaerker imidlertid, at situationen i det foreliggende tilfaelde ikke indebaerer et saadant afkald, men snarere indebaerer, at der ikke skabes en ny afgiftsforpligtelse. Hvis man imidlertid generelt gik over til at kvalificere enhver saadan form for ikke-skabelse af afgifter som subsidier, ville det svare til, at det forhold, at en offentlig myndighed beskatter visse personer eller produkter, men fritager andre, skulle betragtes som vaerende en finansiel stoette til de sidstnaevnte.  12.5 Af det foregaaende fremgaar det, at de forskellige afgiftssatser paa de forskellige produkter inden for sojasektoren ikke udgoer en byrde for statskassen i det land, som denne procedure vedroerer, og de boer derfor ikke betragtes som subsidier.  Den fordrejning, som Faellesskabets industri klager over, skyldes saaledes ikke ydelse af stoette til eksporten af det forarbejdede produkt, dvs. sojakagerne, men snarere opkraevningen af en afgift, hvor satsen er hoejere ved eksport af basisproduktet, dvs. sojaboenner. Paa grund af sin art udgoer denne opkraevning imidlertid ikke noget finansielt bidrag fra de offentlige myndigheders side.  13. Hindringer for eksporten af sojaboenner  13.1. Faellesskabets industri paastaar, at Brasilien har indfoert restriktioner for eksport af sojaboenner. Denne begraensning af eksporten af raavaren skulle ifoelge FEDIOL bevirke, at prisen paa sojaboenner paa hjemmemarkedet holdes paa et vaesentligt lavere niveau end prisen paa verdensmarkedet, hvilket giver den brasilianske forarbejdningsindutri en fordel med hensyn til kostprisen, hvilket igen kommer den til gode ved eksport af sojakager til Faellesskabet.  13.2. Den brasilianske regering har anfoert, at der indtil den 6. september 1983, dvs. i en stor del af undersoegelsesperioden, ikke var nogen pligt til at registrere eksport af produkter inden for sojasektoren ved udenrigshandelsafdelingen i Banco do Brasil. Den har desuden paavist, at den forpligtelse, der er blevet indfoert siden ovennaevnte tidspunkt, ikke kun gaelder for sojaboenner, men ogsaa for sojakager og sojaolie. Endelig har den fremfoert, at denne registreringsprocedure for eksporten havde til formaal at kontrollere eksportpriserne og at forhindre eventuelle spekulationsforretninger, der var i modstrid med der offentliges interesser, og at den paa ingen maade udgoer en eksportrestriktion.  13.3. Uden at kommentere de bemaerkninger, der er anfoert under nr. 13.2., finder Kommissionen, at de under nr. 12 naevnte grunde, at en eventuel restriktion af denne art ikke udgoer en subsidiering, der kan goeres til genstand for udligningstold. Det er i oevrigt umuligt at fastslaa, i hvilket omfang eksportrestriktionerne paa sojaboenner foerer til en lavere pris paa disse og dermed til en fordel for forarbejdningsindustrien. Pris- dannelsen sker paa en kompleks maade, paa nationalt og internationalt plan, gennem vekselvirkningen mellem udbud og efterspoergsel og deres elasticiteter.  14. Ophaevelse af virkningen af subsidierne paa grund af omsaetningsafgifterne (ICM) og eksportafgifterne  14.1. Den brasilianske regering har gjort gaeldende, at eksporten af sojakager i 1983 var omfattet af en omsaetningsafgift paa 11,1 %, og eksportafgifter paa 30 %. Disse afgifter er senere gradvis blevet nedsat og bortfaldt helt pr. 1. april 1984. Den brasilianske regering har derfor anmodet Kommissionen om at tage hensyn til disse elementer ved beregningen af subsidieydelsen og om at tage i betragtning, at de omsaetningsafgifter og eksportafgifter, der var gaeldende for sojakager i 1983, ophaevede virkningen af de eventuelle subsidier, der blev ydet ved eksport af disse produkter.  14.2. Kommissionen bemaerker, at den brasilianske regering besluttede at forhoeje omsaetningsafgiften paa eksport af sojakager fra 5 % til 11,1 % i loebet af den antisubsidieprocedure, som Kommissionen indledte i 1977 (1), for at mindske virkningerne af den praeferencebehandling, som sojakagerne hidtil havde nydt godt af i forhold til raavaren, dvs. sojaboennerne. Under disse omstaendigheder er der ingen forbindelse mellem denne forhoejelse af omsaetningsafgiften paa sojakager i 1977 og de former for subsidier, der omhandles i den nuvaerende antisubsidieprocedure, og som vedroerer aaret 1983.  For saa vidt angaar eksportafgifterne finder Kommissionen, at der heller ikke er nogen forbindelse mellem disse og de subsidier, der blev ydet i 1983. Denne afgift blev rent faktisk indfoert efter den kraftige devaluering af cruzeiroen i februar 1983. De brasilianske myndigheder har indroemmet, at saafremt disse afgifter ikke var blevet paalagt, ville devalueringen have gjort det muligt for eksportoererne at opnaa usaedvanligt store gevinster paa eksporten, hvilket sandsynligvis ville have medfoert et mindsket udbud paa hjemmemarkedet og saaledes en stigning i hjemmemarkedspriserne.  14.3. Paa baggrund af de foregaaende betragtninger finder Kommissionen, at hverken omsaetningsafgifterne eller eksportafgifterne for sojakager er specielt beregnet til at ophaeve virkningerne af de subsidier, som denne procedure vedroerer, og at disse elementer i henhold til artikel 3, stk. 4, litra b), nr. ii), i forordning (EOEF) nr. 2176/84, ikke skal medregnes ved beregningen af subsidieydelsen.  15. De samlede subsidier  Kommissionen har fastslaaet, at der i undersoegelsesperioden er blevet ydet subsidier i form af laan til praeferencerentesatser samt skattefordele i forbindelse med terminsforretninger paa udenlandske markeder til den brasilianske eksport af sojakager. Det samlede subsidiebeloeb, som vil kunne omfattes af en udligningstold, svarer til 7,75 % af fob-priserne ved eksport, dvs. 7,27 % af cif-prisen europaeisk havn.  C. Skade  16. For saa vidt angaar de skadelige virkninger af den import, der har vaeret omfattet af subsidierne, fremgaar det af de oplysninger, Kommissionen er  i besiddelse af, at Faellesskabets import af sojakager fra Brasilien steg kraftigt fra 3,225 mio tons i 1980 til 4,242 mio tons i 1983.  Denne imports markedsandel i Faellesskabet steg ligeledes fra 20,9 % i 1980 til 26,9 % i 1983.  Det skal desuden bemaerkes, at importen af sojakager fra Brasilien til EOEF er underlagt saesonsvingninger, saaledes at der er tale om en stigning i leverancerne fra marts til september efterfulgt af et fald indtil begyndelsen af det foelgende aar.  17. For saa vidt angaar priserne, har Kommissionen ikke modtaget oplysninger af betydning fra de importoerer, den har kontaktet. Desuden har den brasilianske regering bekraeftet, at de brasilianske eksportoerer, der havde faaet tilsendt Kommissionens spoergeskema, ikke laa inde med oplysninger vedroerende priserne paa deres eksport til EF, idet denne sker paa grundlag af en fob-pris Brasilien. Imidlertid har Kommissionen fra andre autoriserede kilder faaet detaljerede oplysninger om priserne paa brasilianske og europaeiske sojakager paa markedet i Rotterdam. Disse oplysninger viser, at der er en vaesentlig forskel mellem udbudet af sojakager fra Faellesskabet og sojakager fra Brasilien, idet de sidstnaevnte saelges til lavere priser. Forskellen paa disse priser er saerlig stor i perioden marts til september, hvor det brasilianske udbud baade er stoerst og mest konkurrencedygtigt.  Det skal desuden bemaerkes, at der er forskelle med hensyn til de brasilianske og de europaeiske sojakagers fysiske egenskaber, salgsvillkaarene og handelsleddet. De europaeiske sojakagers protein- og celluloseindhold er generelt lavere end indholdet i de brasilianske produkter; de brasilianske eksportvarer skal i gennemsnit betales 15 dage inden levering, medens de europaeiske sojakager betales ved levering; endelig opgives priserne paa de brasilianske sojakager som cif-priser Rotterdam, medens de tilsvarende europaeiske produkter opgives som en fob-pris ab fabrik.  Kommissionen har beregnet, at der under hensyntagen til de ovennaevnte forskelle boer ske en justering paa - 8,98 US $ (fysiske egenskaber), + 1 US $ (salgsvilkaar) og + 2,44 US $ (handelsled), dvs. i alt 5,54 US $/ton. Paa disse vilkaar burde priserne paa de brasilianske sojakager uanset leveringsperiode ligge mindst 5,54 US $/ton over prisen paa de europaeiske sojakager. Den undersoegelse, som Kommissionen har gennemfoert, viser imidlertid, at priserne tvaertimod er langt lavere, idet forskellen nogle gange ligger paa endog 20 US $/ton mellem marts og september.  18. Den erhvervsgren i Faellesskabet, af hensyn til hvilken der boer foretages en vurdering af virkningerne af den subsidierede import, bestaar af den europaeiske sojaforarbejdningsindustri.  19. Den subsidierede imports virkninger for denne industri har vist sig paa forskellige maader.  20. Flere af Faellesskabets forarbejdningsvirksomheder noterede i 1983 en utilstraekkelig kapacitetsudnyttelsesgrad, der i mange tilfaelde var lavere end 70 %; Kommissionen har desuden observeret, at kapacitetsudnyttelsen faldt maerkbart fra marts til september-oktober, og at den hos visse producenter naaede saa langt ned som 25 %.  21. Den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet har i undersoegelsesperioden vaeret ude for et fald i daekningsbidraget ved forarbejdning. Dette faenomen vokser mellem marts og september/ oktober, idet daekningsbedraget i denne periode falder til et niveau, der ofte er lavere end 10 US $/ton forarbejdede sojaboenner, og nogle gange endog er negativt.  Kommissionen har konstateret, at daekningsbidraget var utilstraekkeligt til at daekke den europaeiske forarbejdningsindustris produktionsomkostninger, som paavirkes af den daarlige udnyttelse af produktionskapaciteten; de fleste af disse virksomheders finansielle resultater er blevet forringet, og har bevirket, at visse sojaforarbejdningsvirksomheder har opgivet denne fabrikation definitiv til fordel for forarbejdning af andre olieholdige froe.  22. For saa vidt angaar beskaeftigelsen, har Kommissionen konstateret, at der paa trods af, at den europaeiske sojaforarbejdningsindustri ikke er ret arbejdskraftintensiv, har vaerer en tilbagegang i beskaeftigelsen mellem 1980 og 1983.  23. Kommissionen har undersoegt, om der er foraarsaget skade af andre faktorer, saasom udviklingen i efterspoergslen eller omfanget og priserne paa de oevrige importvarer.  24. Forbruget af sojakager steg fra 1980 til 1983 fra 15,405 mio til 15,762 mio tons, og er saaledes forblevet stabilit.  25. I loebet af samme periode steg importen til Faellesskabet fra alle andre tredjelande end Brasilien med 41,6 %, hvilket maengdemaessigt betoed en stigning fra 3,95 mio til 5,591 mio tons. Da der var tale om en vaesentlig stigning, foretog Kommissionen en grundig undersoegelse af prisen paa denne import, som hovedsagelig bestaar af sojakager fra USA. For at kunne foretage en sammenligning af priserne paa sojakager fra USA, Brasilien og Europa har Kommissionen taget hensyn til det forskellige celluloseindhold i de forskellige produkter, idet de amerikanske produkter ud fra denne synsvinkel er af lavere kvalitet. Kommissionen har ligeledes taget hensyn til, at importen af sojakager fra USA til Faellesskabet gennemsnitligt betales 15 dage inden levering, og at priserne angives som cif-priser Rotterdam. Der er derfor blevet foretaget justeringer paa henholdsvis + 5,54 US $ + 1 US $ og + 2,44 US $/ton for at kunne sammenligne priserne paa de amerikanske sojakager med priserne paa de europaeiske. Paa baggrund af disse justeringer viser det sig, at priserne paa amerikanske sojakager teoretisk burde ligge 8,98 US $ under priserne paa de europaeiske produkter, og paa baggrund af bemaerkningerne under nr. 17, 14,52 US $ under priserne paa brasilianske sojakager. Kommissionens undersoegelser har imidlertid vist, at priserne paa de brasilianske sojakager i undersoegelsesperioden naesten altid har ligget lavere end priserne paa saavel de europaeiske sojakager som de amerikanske.  26. Kommissionen har derfor definitivt fastslaaet, at importen af sojakager med oprindelse i Brasilien, hvortil der er ydet subsidier, har paafoert den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet vaesentlig skade.  D. Faellesskabets interesser  27. Ved undersoegelsen af Faellesskabets interesser har Kommissionen taget hensyn til stoerrelsen af de subsidier, der er ydet i loebet af undersoegelsesperioden samt til den skade disse har paafoert sojaforarbejdningsindustrien i Faellesskabet.  Kommissionen har bemaerket, at selv om laan til praeferencerentesatser til eksport af sojakager er blevet ydet i stoerstedelen af undersoegelsesperioden, yder den brasilianske regering imidlertid ikke paa nuvaerende tidspunkt de omtalte laan, som udgoer naesten det beloeb, der er blevet ydet i subsidier og som derfor ophaever aarsagen til skaden paafoert sojaforarbejdningsindustrien i Faellesskabet.  Kommissionen finder under disse forhold at Faellesskabets interesser ikke laengere kraever at opkraeve en udlingningstold hos de beroerte importoerer for at kompensere for virkningerne af en subsidieydelse, som en udenlandsk regering officielt har ophaevet.  I denne henseende adskiller situationen sig inden for subsidier fra den, der gaelder for dumping, hvor det kun er noedvendigt at tage de kendsgerninger og elementer i betragtning, som har eksisteret i undersoegelsesperioden. Subsidierne er lavet af en regering og ikke en eksportoer og deres indfoerelse og deres afskaffelse er normalt underordnet andre betragtninger end dem, som gaelder for en eksportoer. Risikoen for at subsidier, som er afskaffet i loebet af en undersoegelse, genindfoeres, er ikke den samme som for, at en dumping, afbrudt i loebet af en undersoegelse genoptages. Denne forskel i situationen genspejles i de gaeldende internationale regler, som i denne henseende skelner mellem en antidumping og en antisubsidiehandling.  E. Afslutning af proceduren  28. Under disse omstaendigheder finder Kommissionen at antisubsidieproceduren vedroerende importen af sojakager med oprindelse i Brasilien boer afsluttes. Det er klart at saafremt subsidierne omtalt i paragraf 27 genindfoeres vil Kommissionen tage alle de noedvendige forholdsregler i overensstemmelse med gaeldende bestemmelser for at kunne foelge en eventuel klage op fra faellesskabsproducenter. Efter konsultation med det Raadgivende Udvalg blev der ikke gjort indvendinger derimod.  TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE:  Eneste artikel  Antisubsidieproceduren vedroerende importen af sojakager med oprindelse i Brasilien afsluttes.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 16. april 1985.  Paa Kommissionens vegne  Willy DE CLERCQ  Medlem af Kommissionen  (1) EFT nr. L 201 af 30. 7. 1984, s. 1.  (2) EFT nr. C 76 af 17. 3. 1984, s. 13.  (1) EFT nr. C 238 af 10. 12. 1977, s. 2.


title: Rådets afgørelse 2014/775/FUSP af 7. november 2014 om forlængelse af afgørelse 2014/73/FUSP om Den Europæiske Unions militæroperation i Den Centralafrikanske Republik (EUFOR RCA)

text:
               8.11.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 325/17

         RÅDETS AFGØRELSE 2014/775/FUSP
   af 7. november 2014
   om forlængelse af afgørelse 2014/73/FUSP om Den Europæiske Unions militæroperation i Den Centralafrikanske Republik (EUFOR RCA)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 42, stk. 4, og artikel 43, stk. 2,
   under henvisning til forslag fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den 28. januar 2014 vedtog De Forenede Nationers Sikkerhedsråd resolution 2134 (2014) om bemyndigelse af Den Europæiske Union til at gennemføre en operation i Den Centralafrikanske Republik (CAR).

               (2)

               Rådet vedtog den 10. februar 2014 afgørelse 2014/73/FUSP (1), hvoraf det fremgår, at Den Europæiske Unions militæroperation i Den Centralafrikanske Republik (EUFOR RCA) bør udløbe senest seks måneder efter, at der er opnået fuld operativ kapacitet.

               (3)

               Den 10. september 2014 sendte CAR's midlertidige præsident en skrivelse til Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik (HR) med en anmodning om at forlænge EUFOR RCA.

               (4)

               Det er nødvendigt at skabe en problemfri overgang fra EUFOR RCA til De Forenede Nationers multidimensionelle integrerede stabiliseringsmission i Den Centralafrikanske Republik (MINUSCA), som nedsat ved FN's Sikkerhedsråds resolution 2149 (2014), indtil MINUSCA kan påtage sig det fulde ansvar for sikkerheden i Banguiregionen.

               (5)

               Den 21. oktober 2014 vedtog FN's Sikkerhedsråd resolution 2181 (2014), hvorved en forlængelse af EUFOR RCA til den 15. marts 2015 godkendes.

               (6)

               Afgørelse 2014/73/FUSP bør derfor ændres i overensstemmelse hermed —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Forordning 2014/73/FUSP ændres således:

               1)

               I artikel 1, stk. 1, erstattes ordene »inden for fire til seks måneder« af »inden for ni måneder«.

               2)

               Artikel 10, stk. 2, affattes således:
               »2.   Det finansielle referencegrundlag for de fælles udgifter til EUFOR RCA for perioden indtil den 15. december 2014 er 25,9 mio. EUR. Det finansielle referencegrundlag for de fælles udgifter til EUFOR RCA for perioden fra den 16. december 2014 til den 15. marts 2015 er 5,7 mio. EUR.
               Den procentdel af referencebeløbet, der er omhandlet i artikel 25, stk. 1, i afgørelse 2011/871/FUSP for perioden indtil den 15. december 2014, er 50 %. Den procentdel af referencebeløbet, der er omhandlet i artikel 25, stk. 1, i afgørelse 2011/871/FUSP for perioden fra den 16. december 2014 til den 15. marts 2015, er 0 %.«.

               3)

               Artikel 12, stk. 2, affattes således:
               »2.   EUFOR RCA udløber den 15. marts 2015.«.
         Artikel 2
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 7. november 2014.

            På Rådets vegne

         P. C. PADOAN

            Formand

      (1)  Rådets afgørelse 2014/73/FUSP af 10. februar 2014 om Den Europæiske Unions militæroperation i Den Centralafrikanske Republik (EUFOR RCA) (EUT L 40 af 11.2.2014, s. 59).


title: Rådets afgørelse 2012/389/FUSP af 16. juli 2012 om Den Europæiske Unions mission vedrørende regional flådekapacitetsopbygning på Afrikas Horn (EUCAP NESTOR)

text:
               17.7.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 187/40

         RÅDETS AFGØRELSE 2012/389/FUSP
   af 16. juli 2012
   om Den Europæiske Unions mission vedrørende regional flådekapacitetsopbygning på Afrikas Horn (EUCAP NESTOR)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 28, artikel 42, stk. 4, og artikel 43, stk. 2,
   under henvisning til forslag fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den 14. november 2011 vedtog Rådet en strategiramme for Afrikas Horn med retningslinjer for EU's engagement i regionen.

               (2)

               Den 8. december 2011 vedtog Rådet afgørelse 2011/819/FUSP (1) om udnævnelse af Den Europæiske Unions særlige repræsentant for Afrikas Horn.

               (3)

               Den 16. december 2011 nåede Rådet til enighed om krisestyringskonceptet for missionen vedrørende den regionale flådekapacitetsopbygning.

               (4)

               Den 23. marts 2012 vedtog Rådet afgørelse 2012/173/FUSP (2) om aktivering af EU-operationscentret til missionerne og operationerne under den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik på Afrikas Horn.

               (5)

               Regeringerne i Djibouti, Kenya og Seychellerne og Somalias føderale overgangsregering har bifaldt deployeringen af missionen i deres lande.

               (6)

               Den 18. juni 2007 godkendte Rådet retningslinjerne for kommando- og kontrolstrukturen for EU's civile krisestyringsoperationer.

               (7)

               Vagtkapaciteten bør aktiveres med henblik på den mission, der oprettes ved denne afgørelse.

               (8)

               Missionen vil blive gennemført under forhold, som muligvis vil blive forværret og vil kunne hindre opnåelsen af målene for Unionens optræden udadtil, jf. artikel 21 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Mission
   Unionen opretter en mission vedrørende regional flådekapacitetsopbygning på Afrikas Horn (»EUCAP NESTOR«).
   Artikel 2
   Missionsbeskrivelse
   Formålet med EUCAP NESTOR er at bistå udviklingen på Afrikas Horn og i staterne i det vestlige Indiske Ocean af en selvbærende kapacitet for den videre udvikling af deres søfartssikkerhed, herunder piratvirksomhedsbekæmpelse og forvaltning af havene. EUCAP NESTOR har indledningsvis geografisk fokus på Djibouti, Kenya, Seychellerne og Somalia. Ved Unionens modtagelse af en invitation fra Tanzanias myndigheder vil EUCAP NESTOR også blive deployeret i Tanzania.
   Artikel 3
   Opgaver
   1.   For at nå målet i artikel 2 skal EUCAP NESTOR have til opgave at:

               a)

               bistå myndigheder i regionen med at realisere en effektiv tilrettelæggelse af de søfartssikkerhedsagenturer, som udøver en kystvagtfunktion

               b)

               levere kurser og uddannelsesekspertise for at styrke flådekapaciteten i regionens stater, indledningsvis Djibouti, Kenya og Seychellerne, så de med tiden selv kan stå for uddannelsen

               c)

               bistå Somalia med at udvikle sin egen landbaserede kystpolitikapacitet understøttet af en omfattende lov- og reguleringsramme

               d)

               identificere de vigtigste mangler, hvad angår udstyrskapacitet, og yde bistand med at afhjælpe disse, hvor det er relevant, med henblik på at nå EUCAP NESTOR's mål

               e)

               yde bistand med at styrke den nationale lovgivning og retsstatsprincippet gennem et regionalt juridisk rådgivningsprogram og yde juridisk ekspertise for at støtte udarbejdelsen af søfartssikkerhedslovgivning og hermed beslægtet national lovgivning

               f)

               fremme det regionale samarbejde mellem nationale myndigheder, der er ansvarlige for søfartssikkerheden

               g)

               styrke den regionale koordination inden for flådekapacitetsopbygning

               h)

               yde strategisk rådgivning ved at udpege eksperter til centrale administrationer

               i)

               gennemføre missionsprojekter og koordinere donationer

               j)

               udvikle og gennemføre en regional oplysnings- og kommunikationsstrategi.

         2.   EUCAP NESTOR har ingen udøvende funktioner.
   Artikel 4
   Kommandovej og struktur
   1.   EUCAP NESTOR skal have en fælles kommandovej som en krisestyringsoperation.
   2.   EUCAP NESTOR skal have følgende struktur:

               a)

               et missionshovedkvarter i Djibouti

               b)

               landekontorer hvor nødvendigt.

         3.   EUCAP NESTOR skal have en projektcelle med henblik på at identificere og gennemføre projekter. EUCAP NESTOR kan i fornødent omfang koordinere, fremme og rådgive vedrørende projekter, der gennemføres af medlemsstater og tredjelande under deres eget ansvar på områder, der berører EUCAP NESTOR og støtter dens mål.
   Artikel 5
   Den øverstbefalende for den civile operation
   1.   Direktøren for den civile kapacitet til planlægning og gennemførelse (CPCC) er den øverstbefalende for den civile operation for EUCAP NESTOR.
   2.   Den øverstbefalende for den civile operation udøver under politisk kontrol og strategisk ledelse af Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité (PSC) og under overordnet myndighed af Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik (HR) kommandoen og kontrollen på strategisk niveau i forbindelse med EUCAP NESTOR.
   3.   Med hensyn til gennemførelsen af operationerne sikrer den øverstbefalende for den civile operation korrekt og effektiv gennemførelse af Rådets afgørelser samt PSC's afgørelser, herunder ved om nødvendigt at give missionschefen instrukser på strategisk niveau og yde vedkommende rådgivning og teknisk støtte.
   4.   EU-operationscenteret, der er aktiveret ved afgørelse 2012/173/FUSP, yder direkte støtte til den civile øverstbefalende for operationen i forbindelse med den operative planlægning og gennemførelse af EUCAP NESTOR.
   5.   Den øverstbefalende for den civile operation aflægger rapport til Rådet via HR.
   6.   Alt udstationeret personale forbliver fuldt ud underlagt den udstationerende stats nationale myndigheders kommando i overensstemmelse med de nationale regler, den pågældende EU-institutions kommando eller Tjenesten for EU's Optræden Udadtils (EU-Udenrigstjenestens) kommando. Nationale myndigheder overfører den operative kontrol (OPCON) med deres personale, hold og enheder til den øverstbefalende for den civile operation.
   7.   Den øverstbefalende for den civile operation bærer det samlede ansvar for at sikre, at Unionen opfylder sin pligt til at tage vare på personalet.
   8.   Den øverstbefalende for den civile operation, EU's særlige repræsentant for Afrikas Horn (EUSR) og cheferne for EU-delegationerne i regionen konsulterer om nødvendigt hinanden.
   Artikel 6
   Missionschefen
   1.   Missionschefen har ansvaret for, kommando over og kontrol med EUCAP NESTOR i indsatsområdet og er direkte ansvarlig over for den øverstbefalende for den civile operation.
   2.   Missionschefen har kommando over og kontrol med personale, hold og enheder fra de bidragende stater, som udpeget af den øverstbefalende for den civile operation, tillige med det administrative og logistiske ansvar, herunder for aktiver, ressourcer og oplysninger, som EUCAP NESTOR har til rådighed.
   3.   Missionschefen giver instrukser til hele EUCAP NESTOR's personale med henblik på en effektiv gennemførelse af EUCAP NESTOR i indsatsområdet, idet vedkommende varetager koordinationen og den daglige ledelse i overensstemmelse med instrukserne på strategisk niveau fra den øverstbefalende for den civile operation.
   4.   Missionschefen har ansvaret for gennemførelsen af EUCAP NESTOR's budget. Missionschefen undertegner med henblik herpå en kontrakt med Kommissionen.
   5.   Missionschefen har ansvaret for den disciplinære kontrol med personalet. For udstationeret personale iværksættes disciplinære sanktioner af den berørte nationale myndighed i overensstemmelse med de nationale regler af den berørte EU-institution eller af EU-Udenrigstjenesten.
   6.   Missionschefen repræsenterer EUCAP NESTOR i indsatsområdet og sikrer, at EUCAP NESTOR er tilstrækkelig synlig.
   7.   Missionschefen koordinerer om nødvendigt med andre EU-aktører på stedet. Missionschefen får med forbehold af kommandovejen lokal politisk vejledning fra EUSR i nøje koordinering med de relevante chefer for EU-delegationerne i regionen.
   8.   Inden for rammerne af projektcellen bemyndiges missionschefen til at bruge finansielle bidrag fra medlemsstaterne eller tredjelande til gennemførelse af identificerede projekter, som på en sammenhængende måde supplerer EUCAP NESTOR's øvrige aktioner, såfremt projektet er:

               a)

               medtaget i den budgetmæssige konsekvensanalyse for denne afgørelse, eller

               b)

               inkluderet i den budgetmæssige konsekvensanalyse i løbet af EUCAP NESTOR efter anmodning fra missionschefen.

         I sådanne tilfælde skal missionschefen indgå en aftale med de berørte stater, der navnlig fastsætter de nærmere procedurer for, hvordan man behandler klager fra tredjeparter over skader, der er påført som følge af handlinger eller undladelser, som missionschefen har begået i forbindelse med anvendelsen af de midler, der er stillet til rådighed af de bidragydende stater.
   De bidragydende stater kan under ingen omstændigheder drage hverken Unionen eller HR til ansvar som følge af handlinger eller undladelser, som missionschefen har begået i forbindelse med anvendelsen af de midler, der er stillet til rådighed af de bidragydende stater.
   Artikel 7
   Personale
   1.   EUCAP NESTOR skal primært bestå af personale udsendt af medlemsstaterne, EU-institutionerne eller EU-Udenrigstjenesten. Den enkelte medlemsstat eller EU-institution eller EU-Udenrigstjenesten afholder omkostningerne i forbindelse med det personale, de har udstationeret, herunder rejseudgifter til og fra deployeringsstedet, løn, sygesikring og tillæg, bortset fra dagpenge.
   2.   Den stat eller EU-institution eller EU-Udenrigstjenesten, der har udstationeret personale, har ansvaret for at behandle klager i forbindelse med udstationeringen, enten fra eller vedrørende personalet, og for eventuelt at anlægge sag mod den udstationerede.
   3.   Internationalt og lokalt personale kan også kontraktansættes af EUCAP NESTOR, for så vidt de funktioner, der er behov for, ikke stilles til rådighed af det personale, der er udstationeret af medlemsstaterne. Undtagelsesvis kan statsborgere fra deltagende tredjelande i særligt begrundede tilfælde, hvor der ikke er kvalificerede ansøgninger fra medlemsstaterne, ansættes på kontrakt, hvis det er hensigtsmæssigt.
   4.   Ansættelsesvilkårene og det internationale og det civile personales rettigheder og pligter fastlægges i kontrakterne mellem missionschefen og de berørte medarbejdere.
   Artikel 8
   Status for EUCAP NESTOR og dets personale
   Status for EUCAP NESTOR og dets personale, herunder i givet fald privilegier, immuniteter og yderligere garantier, der er nødvendige for en smidig gennemførelse af EUCAP NESTOR, fastlægges i en aftale, der indgås i henhold til artikel 37 i TEU og i overensstemmelse med proceduren i artikel 218 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
   Artikel 9
   Politisk kontrol og strategisk styring
   1.   PSC varetager under Rådets og HR's ansvar den politiske kontrol med og den strategiske ledelse af EUCAP NESTOR. Rådet bemyndiger herved PSC til at træffe de relevante afgørelser med henblik herpå i overensstemmelse med artikel 38, stk. 3, i TEU. Denne bemyndigelse omfatter kompetencen til efter forslag fra HR at udnævne en missionschef og at ændre operationskonceptet (CONOPS) og operationsplanen (OPLAN). Beslutningskompetencen med hensyn til EUCAP NESTORS mål og afslutning forbliver hos Rådet.
   2.   PSC aflægger med regelmæssige mellemrum rapport til Rådet.
   3.   PSC får regelmæssigt, og i det omfang det er nødvendigt, rapporter fra den øverstbefalende for den civile operation og missionschefen om spørgsmål inden for deres ansvarsområder.
   Artikel 10
   Tredjelandes deltagelse
   1.   Med forbehold af Unionens selvstændige beslutningstagning og fælles institutionelle ramme kan tredjelande opfordres til at bidrage til EUCAP NESTOR, forudsat at de selv afholder udgifterne til det personale, de udstationerer, inkl. lønninger, all-risk-forsikringer, dagpenge og rejseudgifter til og fra deployeringsstedet, og bidrager til EUCAP NESTOR's løbende udgifter i passende omfang.
   2.   Tredjelande, der yder bidrag til EUCAP NESTOR, skal have samme rettigheder og forpligtelser i forbindelse med EUCAP NESTOR's daglige ledelse som de deltagende medlemsstater.
   3.   Rådet bemyndiger herved PSC til at træffe de relevante afgørelser om accept af de foreslåede bidrag og til at nedsætte en bidragyderkomité.
   4.   De detaljerede ordninger vedrørende tredjelandes deltagelse fastlægges i aftaler, som indgås i overensstemmelse med artikel 37 i TEU, og eventuelt yderligere tekniske ordninger. Indgår Unionen og et tredjeland en aftale om rammerne for det pågældende tredjelands deltagelse i Unionens krisestyringsoperationer, finder bestemmelserne i en sådan aftale anvendelse i forbindelse med EUCAP NESTOR.
   Artikel 11
   Sikkerhed
   1.   Den øverstbefalende for den civile operation udstikker retningslinjer for missionschefens planlægning af sikkerhedsforanstaltninger og sikrer, at de i forbindelse med EUCAP NESTOR gennemføres korrekt og effektivt i overensstemmelse med artikel 5.
   2.   Missionschefen er ansvarlig for EUCAP NESTOR's sikkerhed og for at sikre overholdelse af de minimumssikkerhedskrav, der gælder for EUCAP NESTOR, i overensstemmelse med Unionens politik for sikkerhed for personale, der er udstationeret uden for Unionen i en operativ funktion i medfør af afsnit V i TEU og instrumenter i tilknytning hertil.
   3.   Missionschefen bistås af en overordnet ansvarlig for missionens sikkerhed (SMSO), der refererer til missionschefen, og som også har et tæt praktisk samarbejde med EU-Udenrigstjenesten.
   4.   EUCAP NESTOR's personale skal gennemgå obligatorisk sikkerhedstræning, inden de tiltræder deres stilling, i overensstemmelse med OPLAN. De skal også jævnligt have genopfriskningskurser i indsatsområdet, som organiseres af SMSO.
   5.   Missionschefen sikrer beskyttelsen af EU-klassificerede informationer i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2011/292/EU af 31. marts 2011 om reglerne for sikkerhedsbeskyttelse af EU's klassificerede informationer (3).
   Artikel 12
   Vagtkapacitet
   Vagtkapaciteten aktiveres i forbindelse med EUCAP NESTOR.
   Artikel 13
   Finansielle ordninger
   1.   Det finansielle referencegrundlag til dækning af udgifterne i forbindelse med EUCAP NESTOR i de første 12 måneder efter denne afgørelses ikrafttræden udgør 22 880 000 EUR. Det finansielle referencegrundlag for de efterfølgende perioder fastsættes af Rådet.
   2.   Alle udgifter forvaltes efter de regler og procedurer, der gælder for Unionens almindelige budget.
   3.   Missionschefen kan med Kommissionens godkendelse indgå tekniske ordninger med medlemsstaterne, deltagende tredjelande og andre internationale aktører vedrørende levering af udstyr, tjenesteydelser og lokaler til EUCAP NESTOR.
   4.   I de finansielle ordninger skal der tages hensyn til EUCAP NESTOR's operative behov, herunder udstyrets kompatibilitet og interoperabiliteten mellem missionens forskellige hold.
   5.   Missionschefen refererer fuldt og helt til Kommissionen og er under dennes tilsyn for så vidt angår det arbejde, der udføres inden for rammerne af vedkommendes kontrakt.
   6.   De udgifter, der opstår fra og med den dato, hvor denne afgørelse træder i kraft, er støtteberettigede.
   Artikel 14
   Konsekvens i Unionens reaktion og koordinering
   1.   HR sikrer, at der er konsekvens mellem denne afgørelses gennemførelse og Unionens optræden udadtil som helhed, herunder Unionens udviklingsprogrammer.
   2.   Med forbehold af kommandovejen handler missionschefen i nøje koordinering med Unionens delegationer i regionen for at sikre konsekvens i Unionens indsats i regionen Afrikas Horn.
   3.   Missionschefen koordinerer nøje med Unionen og medlemsstaternes missionschefer i regionen.
   4.   Missionschefen samarbejder med de andre internationale aktører i regionen, navnlig De Forenede Nationers (FN's) Politiske Kontor for Somalia, FN's Kontor for Bekæmpelse af Narkotika og Kriminalitet, FN's udviklingsprogram og Den Internationale Søfartsorganisation.
   5.   Missionschefen koordinerer nøje med EUNAVFOR Atalanta, Den Europæiske Unions militærmission for at bidrage til uddannelsen af somaliske sikkerhedsstyrker (EUTM Somalia), projektet for søfartssikkerhed og programmet for vigtige sejlruter.
   Artikel 15
   Videregivelse af informationer og dokumenter
   1.   HR har bemyndigelse til om nødvendigt i overensstemmelse med EUCAP NESTOR's behov og under iagttagelse af afgørelse 2011/292/EU at videregive EU's klassificerede informationer til og med klassifikationsgraden »CONFIDENTIEL UE/EU CONFIDENTIAL«, udarbejdet med henblik på EUCAP NESTOR, til tredjelande, der er tilknyttet denne afgørelse.
   2.   HR har også bemyndigelse til i overensstemmelse med EUCAP NESTOR's operative behov og under iagttagelse af afgørelse 2011/292/EU at videregive EU's klassificerede informationer til og med klassifikationsgraden »RESTREINT UE/EU RESTRICTED«, udarbejdet med henblik på EUCAP NESTOR, til FN og Den Afrikanske Union (AU). Med henblik herpå skal der etableres ordninger mellem HR og de kompetente myndigheder i FN og AU.
   3.   HR har, hvis der er et konkret og umiddelbart operativt behov og under iagttagelse af afgørelse 2011/292/EU, også bemyndigelse til at videregive EU-klassificerede informationer til og med klassifikationsgraden »RESTREINT UE/EU RESTRICTED«, udarbejdet med henblik på EUCAP NESTOR, til værtsstaten. Med henblik herpå skal der etableres ordninger mellem HR og de kompetente myndigheder i værtsstaten.
   4.   HR har bemyndigelse til at videregive EU's ikkeklassificerede dokumenter, der vedrører Rådets forhandlinger om EUCAP NESTOR, og som er omfattet af tavshedspligt i henhold til artikel 6, stk. 1, i Rådets forretningsorden (4), til tredjelande, der er tilknyttet denne afgørelse.
   5.   HR kan uddelegere beføjelserne omhandlet i stk. 1-4 foruden muligheden for at indgå de i stk. 2 og 3 omhandlede ordninger til personer under hans/hendes myndighed, til den øverstbefalende for den civile operation og/eller missionschefen.
   Artikel 16
   Ikrafttrædelse og varighed
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.
   Den finder anvendelse i en periode på 24 måneder.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 16. juli 2012.

            På Rådets vegne

         S. ALETRARIS

            Formand

      (1)  EUT L 327 af 9.12.2011, s. 62.

      (2)  EUT L 89 af 27.3.2012, s. 66.

      (3)  EUT L 141 af 27.5.2011, s. 17.

      (4)  Rådets afgørelse 2009/937/EU af 1.12.2009 om vedtagelse af Rådets forretningsorden (EUT L 325 af 11.12.2009, s. 35).


Avis juridique important

|

32003D0339

2003/339/EF: Rådets afgørelse af 6. maj 2003 om beskikkelse af en suppleant til Regionsudvalget

EU-Tidende nr. L 120 af 15/05/2003 s. 0058 - 0058

Rådets afgørelseaf 6. maj 2003om beskikkelse af en suppleant til Regionsudvalget(2003/339/EF)RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 263,under henvisning til indstillingen fra den tyske regering, ogud fra følgende betragtninger:(1) Medlemmerne af og suppleanterne til Regionsudvalget blev beskikket ved Rådets afgørelse 2002/60/EF af 22. januar 2002(1).(2) Der er blevet en plads ledig som suppleant til Regionsudvalget, efter at Ulrike RODUST er trådt tilbage, hvilket Rådet blev underrettet om den 2. april 2003 -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Eneste artikelHeide SIMONIS beskikkes som suppleant til Regionsudvalget som efterfølger for Ulrike RODUST for den resterende del af dennes mandatperiode, dvs. indtil den 25. januar 2006.Udfærdiget i Bruxelles, den 6. maj 2003.På Rådets vegneP. EfthymiouFormand(1) EFT L 24 af 26.1.2002, s. 38.


title: Rådets afgørelse 2013/367/FUSP af 9. juli 2013 om ændring af afgørelse 2012/389/FUSP om Den Europæiske Unions mission vedrørende regional flådekapacitetsopbygning på Afrikas Horn (EUCAP NESTOR)

text:
               10.7.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 189/12

         RÅDETS AFGØRELSE 2013/367/FUSP
   af 9. juli 2013
   om ændring af afgørelse 2012/389/FUSP om Den Europæiske Unions mission vedrørende regional flådekapacitetsopbygning på Afrikas Horn (EUCAP NESTOR)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 28, artikel 42, stk. 4, og artikel 43, stk. 2,
   under henvisning til forslag fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Rådet vedtog den 16. juli 2012 afgørelse 2012/389/FUSP (1). Nævnte afgørelse udløber den 15. juli 2014.

               (2)

               Det nuværende finansielle referencegrundlag dækker perioden fra den 16. juli 2012 indtil den 15. juli 2013.

               (3)

               Afgørelse 2012/389/FUSP bør ændres for at forlænge perioden, der er dækket af det nuværende finansielle referencegrundlag, indtil den 15. november 2013.

               (4)

               Missionen vil blive gennemført i en situation, som kan blive forværret og vil kunne hindre opfyldelsen af målene for Unionens optræden udadtil, jf. artikel 21 i traktaten —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Artikel 13, stk. 1, i afgørelse 2012/389/FUSP affattes således:

      "1.   Det finansielle referencegrundlag til dækning af udgifterne i forbindelse med EUCAP NESTOR i de første 16 måneder efter denne afgørelses ikrafttræden udgør 22 880 000 EUR. Det finansielle referencegrundlag for den efterfølgende periode fastsættes af Rådet.".

   Artikel 2
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2013.

            På Rådets vegne

         R. ŠADŽIUS

            Formand

      (1)  EUT L 187 af 17.7.2012, s. 40.


title: 2009/508/EF: Den Europæiske Centralbanks beslutning af 25. juni 2009 om ændring af afgørelse ECB/2008/20 for så vidt angår omfanget af euromønter, som Østrig må udstede i 2009 (ECB/2009/15)

text:
               2.7.2009

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 172/35

      DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS BESLUTNING

   af 25. juni 2009
   om ændring af afgørelse ECB/2008/20 for så vidt angår omfanget af euromønter, som Østrig må udstede i 2009
   (ECB/2009/15)
   (2009/508/EF)
   STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 106, stk 2, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den Europæiske Centralbank (ECB) har fra og med den 1. januar 1999 eneret til at godkende omfanget af udstedelse af mønter for de medlemsstater, som har indført euroen (herefter benævnt de »deltagende medlemsstater«).

               (2)

               Oesterreichische Nationalbank anmodede den 26. maj 2009 ECB om at godkende en forøgelse på 160 millioner EUR i omfanget af euromønter, som Østrig må udstede i 2009 —

         VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
   Artikel 1
   Forøgelse af omfanget af euromønter
   ECB godkender forøgelsen i omfanget af euromønter, som Østrig må udstede i 2009.
   Som følge heraf erstattes tabellen i artikel 1 i Den Europæiske Centralbanks beslutning ECB/2008/20 (1) af nedenstående tabel:

                  (mio. EUR)

                  »Udstedelse af mønter bestemt til at sættes i omløb og udstedelse af mønter til samlerbrug (ikke bestemt til at sættes i omløb) i 2009

                  Belgien

                  105,4

                  Tyskland

                  632,0

                  Irland

                  65,5

                  Grækenland

                  85,7

                  Spanien

                  390,0

                  Frankrig

                  252,5

                  Italien

                  234,3

                  Cypern

                  22,5

                  Luxembourg

                  42,0

                  Malta

                  15,4

                  Nederlandene

                  68,5

                  Østrig

                  376,0

                  Portugal

                  50,0

                  Slovenien

                  27,0

                  Slovakiet

                  131,0

                  Finland

                  60,0«

   Artikel 2
   Afsluttende bestemmelser
   Denne beslutning er rettet til de deltagende medlemsstater.

      Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 25. juni 2009.

         Jean-Claude TRICHET

            Formand for ECB

      (1)  EUT L 352 af 31.12.2008, s. 58.


title: 2009/214/EF: Europa-Parlamentets afgørelse af 22. april 2008 om afslutning af regnskaberne for Det Europæiske Miljøagentur for regnskabsåret 2006

text:
               31.3.2009

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 88/166

      EUROPA-PARLAMENTETS AFGØRELSE

   af 22. april 2008
   om afslutning af regnskaberne for Det Europæiske Miljøagentur for regnskabsåret 2006
   (2009/214/EF)
   EUROPA-PARLAMENTET,
   der henviser til det endelige årsregnskab for Det Europæiske Miljøagentur for regnskabsåret 2006 (1),
   der henviser til Revisionsrettens beretning om det endelige årsregnskab for Det Europæiske Miljøagentur for regnskabsåret 2006, med agenturets svar (2),
   der henviser til Rådets henstilling af 12. februar 2008 (5843/2008 — C6-0084/2008),
   der henviser til EF-traktaten, særlig artikel 276,
   der henviser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (3), særlig artikel 185,
   der henviser til Rådets forordning (EØF) nr. 1210/90 af 7. maj 1990 om oprettelse af Det Europæiske Miljøagentur og Det Europæiske Miljøoplysnings- og Miljøovervågningsnet (4), særlig artikel 13,
   der henviser til Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2343/2002 af 19. november 2002 om rammefinansforordning for de organer, der er omhandlet i artikel 185 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (5), særlig artikel 94,
   der henviser til forretningsordenens artikel 71 og bilag V,
   der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget og udtalelse fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed (A6-0122/2008),

               1.

               noterer sig, at det endelige årsregnskab for Det Europæiske Miljøagentur er vedføjet som bilag til Revisionsrettens beretning;

               2.

               godkender afslutningen af regnskaberne for Det Europæiske Miljøagentur for regnskabsåret 2006;

               3.

               pålægger sin formand at sende denne afgørelse til den administrerende direktør for Det Europæiske Miljøagentur, Rådet, Kommissionen og Revisionsretten og drage omsorg for, at den offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende (L-udgaven).

         Hans-Gert PÖTTERING

            Formand

         Harald RØMER

            Generalsekretær

      (1)  EUT C 261 af 31.10.2007, s. 4.

      (2)  EUT C 309 af 19.12.2007, s. 24.

      (3)  EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1.

      (4)  EFT L 120 af 11.5.1990, s. 1.

      (5)  EFT L 357 af 31.12.2002, s. 72.


Avis juridique important

|

32003D0709

2003/709/EF: Kommissionens afgørelse af 9. oktober 2003 om nedsættelse af en europæisk rådgivende forbrugergruppe

EU-Tidende nr. L 258 af 10/10/2003 s. 0035 - 0036

Kommissionens afgørelseaf 9. oktober 2003om nedsættelse af en europæisk rådgivende forbrugergruppe(2003/709/EF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, ogud fra følgende betragtninger:(1) I henhold til rammerne for forbrugerbeskyttelsen, som er angivet i EF-traktatens artikel 153, bør Kommissionen høre forbrugerne i spørgsmål vedrørende beskyttelse af disses interesser på fællesskabsplan.(2) Siden 1973 har Kommissionen været bistået af et forum, som er blevet oprettet til dette formål gennem en række afgørelser, hvoraf den seneste er Kommissionens afgørelse 2000/323/EF af 4. maj 2000 om oprettelse af et forbrugerudvalg(1).(3) Denne afgørelse bør tilpasses til udviklingen i de politiske og retlige rammer, således at der tages højde for de nye medlemsstaters tiltrædelse og behovet for, at definitionerne på forbrugerorganisationer harmoniseres med dem, som anvendes i anden fællesskabslovgivning. Samtidig bør der åbnes mulighed for at tilknytte repræsentanter for andre organisationer. Desuden skal det nuværende forbrugerudvalg i overensstemmelse med bestemmelserne om oprettelse af udvalg(2) omdøbes til "europæisk rådgivende forbrugergruppe".(4) Gruppen bør desuden fungere mere gennemskueligt og effektivt, især ved at man ændrer proceduren for indstilling af kandidater, ved at man ændrer mandatperioden for medlemmer, som repræsenterer nationale forbrugerorganisationer, således at mandatet kun kan fornyes én gang, ved at der indføres effektive afrapporteringsmekanismer og sikres vedtagelse af gruppens forretningsorden.(5) Ændringernes omfattende karakter medfører, at afgørelse 2000/323/EF af gennemskuelighedshensyn bør ophæves og erstattes -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 11. Kommissionen nedsætter en europæisk rådgivende forbrugergruppe, i det følgende benævnt "gruppen".2. Gruppen kan høres af Kommissionen i alle spørgsmål, der vedrører beskyttelse af forbrugernes interesser på fællesskabsplan.Artikel 21. Gruppen består af:a) ét medlem fra hver medlemsstat, der repræsenterer nationale forbrugerorganisationerb) ét medlem fra hver europæisk forbrugerorganisation.2. I denne afgørelse forstås ved "nationale forbrugerorganisationer" forbrugerorganisationer, som i overensstemmelse med nationale bestemmelser eller praksis repræsenterer forbrugere og er aktive på nationalt plan.3. I denne afgørelse forstås ved "europæiske forbrugerorganisationer" forbrugerorganisationer, som opfylder et af de to følgende sæt af kriterier: de skala) 1. være ikke-statslige nonprofitorganisationer, som er uafhængige af industrielle, kommercielle og erhvervsmæssige interesser samt af andet, der kan afstedkomme interessekonflikter, og hvis primære formål og aktiviteter er fremme og beskyttelse af forbrugernes sundhed, sikkerhed og økonomiske interesser i Fællesskabet2. have fået mandat til at repræsentere forbrugernes interesser på fællesskabsplan af nationale forbrugerorganisationer i mindst halvdelen af medlemsstaterne, som ifølge nationale regler eller praksis repræsenterer forbrugerne, og som opererer på regionalt eller nationalt plan3. have forsynet Kommissionen med fyldestgørende oplysninger om deres medlemskab, interne regler og finansieringskilder, ellerb) 1. være ikke-statslige nonprofitorganisationer, som er uafhængige af industrielle, kommercielle og erhvervsmæssige interesser samt af andet, der kan afstedkomme interessekonflikter, og hvis primære formål og aktiviteter er at repræsentere forbrugernes interesser i standardiseringsprocessen på fællesskabsplan2. have fået mandat i mindst totredjedele af medlemsstaterne til at repræsentere forbrugernes interesser på fællesskabsplan af:- organer, som i overensstemmelse med nationale bestemmelser eller praksis, repræsenterer nationale forbrugerorganisationer i medlemsstaterne, eller- såfremt sådanne organer ikke eksisterer, af nationale forbrugerorganisationer i medlemsstaterne, som, i overensstemmelse med nationale bestemmelser eller praksis, repræsenterer forbrugere og er aktive på nationalt plan.Artikel 31. De medlemmer af gruppen, der repræsenterer nationale forbrugerorganisationer, udnævnes af Kommissionen efter indstilling fra de nationale organer, som medlemsstaterne eventuelt har oprettet for at repræsentere forbrugerorganisationer, eller fra de kompetente nationale myndigheder.2. Medlemmer, som repræsenterer europæiske forbrugerorganisationer, udpeges af Kommissionen efter indstilling fra de europæiske forbrugerorganisationer.3. Der udnævnes suppleanter på samme betingelser og i samme antal som de faste medlemmer af gruppen. Suppleanten træder i det faste medlems sted, når vedkommende er fraværende eller forhindret i at møde frem.4. Kommissionen offentliggør til orientering fortegnelsen over medlemmer og suppleanter i C-udgaven i Den Europæiske Unions Tidende.Artikel 4Medlemmerne udnævnes for tre år; mandatet kan fornyes, men kun én gang for så vidt angår medlemmer, der repræsenterer nationale forbrugerorganisationer jf. proceduren i artikel 3.Efter de tre års forløb forbliver medlemmerne i deres hverv, indtil deres efterfølger er udnævnt eller deres mandat fornyet.Et medlems mandat ophører før udløbet af den treårige periode, hvis vedkommende nedlægger sit mandat, trækker sig tilbage eller dør. Mandatet kan også bringes til ophør, såfremt den organisation, det organ eller de myndigheder, som har opstillet kandidaten, anmoder om, at vedkommende afløses. Nye medlemmer fortsætter indtil udløbet af den treårige periode, jf. proceduren i artikel 3.Artikel 5Arbejdet i gruppen er ulønnet.Artikel 61. På Kommissionens forslag kan gruppen opfordre repræsentanter for andre organisationer, der har fremme af forbrugernes interesser som et af deres hovedmål, og som i den forbindelse yder en indsats på europæisk plan, til at deltage i gruppens arbejde.2. Gruppen kan indbyde alle personer med særlige sagkundskaber inden for et emne på dagsordenen til at deltage som eksperter i udvalgets arbejde.Artikel 71. Gruppens møder følger de retningslinjer og den tidsplan, som Kommissionen fastlægger. Kommissionen leder gruppens møder. Kommissionen forestår gruppens sekretariat og tilrettelægger dens arbejde.2. Gruppens drøftelser tager udgangspunkt i Kommissionens anmodninger om udtalelse. Når Kommissionen anmoder om en udtalelse, kan den fastsætte en frist for, hvornår udtalelsen skal foreligge.3. Gruppen vedtager sin egen forretningsorden på baggrund af Kommissionens forslag.4. De medlemmer af gruppen, der repræsenterer nationale forbrugerorganisationer, informerer og hører de foreninger, de repræsenterer i gruppen. De enkelte medlemmer indfører effektive afrapporteringsmekanismer, således at alle nationale forbrugerorganisationer systematisk underrettes om gruppens arbejde, ligesom medlemmet viderebringer organisationernes synspunkter til gruppen.5. Gruppen forelægger en rapport om sine aktiviteter for forbrugerorganisationernes årlige forsamling, som Kommissionen indkalder til.Artikel 8Uden at det berører traktatens artikel 287, er gruppens medlemmer og suppleanter forpligtet til ikke at videregive oplysninger om forhold, som de får kendskab til gennem deres arbejde i gruppen, hvis Kommissionen tilkendegiver over for dem, at den ønskede udtalelse eller det stillede spørgsmål vedrører et emne af fortrolig art.Artikel 9Afgørelse 2000/323/EF ophæves.Udfærdiget i Bruxelles, den 9. oktober 2003.På Kommissionens vegneDavid ByrneMedlem af Kommissionen(1) EFT L 111 af 9.5.2000, s. 30.(2) Rådets afgørelse 1999/468/EF (EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23). Kommissionens afgørelse af 24. juli 2000 (SEK(2000) 1230).


Avis juridique important

|

31979D0345

79/345/Euratom: Rådets afgørelse af 27. marts 1979 om fastlæggelse af et forskningsprogram vedrørende sikkerhed i forbindelse med termiske vandreaktorer (indirekte nuklear aktion)

EF-Tidende nr. L 083 af 03/04/1979 s. 0021 - 0022 den græske specialudgave: Kapitel 12 bind 1 s. 0263

++++   ( 1 ) EFT nr . C 146 af 21 . 6 . 1978 , s . 2 , og EFT nr . C 299 af 31 . 12 . 1978 , s . 5 .   ( 2 ) EFT nr . C 296 af 11 . 12 . 1978 , s . 23 .   ( 3 ) Udtalelse afgivet den 29.-30 . 11 . 1978 ( endnu ikke offentliggjort i EFT ) .   ( 4 ) EFT nr . C 185 af 14 . 8 . 1975 , s . 1 .   ( 5 ) EFT nr . L 200 af 8 . 8 . 1977 , s . 4 .   ( 6 ) EFT nr . C 192 af 11 . 8 . 1977 , s . 1 .  RAADETS AFGOERELSE  af 27 . marts 1979  om fastlaeggelse af et forskningsprogram vedroerende sikkerhed i forbindelse med termiske vandreaktorer ( indirekte nuklear aktion )   ( 79/345/Euratom )  RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR _  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske Atomenergifaellesskab , saerlig artikel 7 ,  under henvisning til forslag fra Kommissionen ( 1 ) , forelagt efter hoering af Det videnskabelige og tekniske Udvalg ,  under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet ( 2 ) ,  under henvisning til udtalelse fra Det oekonomiske og sociale Udvalg ( 3 ) , og  ud fra foelgende betragtninger :  Raadet vedtog den 22 . juli 1975 ( 4 ) en resolution om teknologiske problemer i forbindelse med nuklear sikkerhed ;  Raadet vedtog den 18 . juli 1977 ( 5 ) et program for en direkte aktion vedroerende reaktorsikkerhed ;  ivaerksaettelse af forskningsprogrammer vedroerende nuklear sikkerhed er en af Faellesskabets vigtigste muligheder for at bidrage til en sikker produktion af kerneenergi og til beskyttelse af mennesker og miljoe ;  det er hensigtsmaessigt at supplere programmet for den direkte aktion med et program for en indirekte forskningsaktion  TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE :  Artikel 1  Et forskningsprogram vedroerende sikkerheden i forbindelse med termiske vandreaktorer vedtages herved for en periode af fem aar fra den 1 . januar 1979 .  Teksten til programmet er knyttet som bilag til denne afgoerelse .  Artikel 2  Loftet for udgiftsforpligtelserne og det maksimale personale , der er noedvendigt for programmets gennemfoerelse , fastsaettes til henholdsvis 6,3 millioner europaeiske regningsenheder og 3 ansatte , idet den europaeiske regningsenhed er fastlagt ved finansforordningen om De europaeiske Faellesskabers almindelige budget .  Artikel 3  Med henblik paa at sikre den stoerst mulige sammenhaeng mellem direkte og indirekte aktioner paa det i artikel 1 naevnte omraade tages det i bilaget fastlagte program ved benyttelse af en passende fremgangsmaade op til revision snarest muligt efter vedtagelsen af det naeste fleraarige program for Det faelles Forskningscenter for paa behoerig maade at tage hensyn til dettes indhold .  Artikel 4  Kommissionen soerger for programmets gennemfoerelse i naer forbindelse med programmet for den direkte aktion vedroerende reaktorsikkerhed .  De befoejelser , der er tillagt Det raadgivende Udvalg for forvaltning af programmet for direkte aktioner , nedsat ved Raadets resolution af 18 . juli 1977 ( 6 ) , udvides til ogsaa at omfatte programmet for den indirekte aktion , der er genstand for denne afgoerelse .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 27 . marts 1979 .  Paa Raadets vegne  A . GIRAUD  Formand  BILAG  FORSKNINGSPROGRAM VEDROERENDE SIKKERHED I FORBINDELSE MED TERMISKE VANDREAKTORER   ( INDIREKTE NUKLEAR AKTION )  Formaalet med programmet er en faelles undersoegelse af forhold , der vil kunne fremme en sikker drift af termiske vandreaktorer .  Programmet bestaar af tre dele , som hver omfatter en teoretisk og eksperimentel undersoegelse af foelgende saerlige emner :  a ) tab-af-koelemiddel-uheld ( LOCA ) og noedkoelesystemets funktion og effektivitet ( ECCS ) ;  b ) beskyttelse af nukleare anlaeg mod gasskyeksplosioner ;  c ) udslip og spredning af radioaktive fissionsprodukter i atmosfaeren som foelge af reaktoruheld .  Programmet gennemfoeres ved kontrakter .


title: 2013/568/EU: Europa-Parlamentets afgørelse af 17. april 2013 om decharge for gennemførelsen af budgettet for Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme for regnskabsåret 2011

text:
               16.11.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 308/203

      EUROPA-PARLAMENTETS AFGØRELSE

   af 17. april 2013
   om decharge for gennemførelsen af budgettet for Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme for regnskabsåret 2011
   (2013/568/EU)
   EUROPA-PARLAMENTET,

               —

               der henviser til det endelige årsregnskab for Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme for regnskabsåret 2011,

               —

               der henviser til Revisionsrettens beretning om årsregnskabet for Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme for regnskabsåret 2011 med centrets svar (1),

               —

               der henviser til Rådets henstilling af 12. februar 2013 (05753/2013 — C7-0041/2013),

               —

               der henviser til artikel 319 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

               —

               der henviser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (2), navnlig artikel 185,

               —

               der henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (3), særlig artikel 208,

               —

               der henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 851/2004 af 21. april 2004 om oprettelse af et europæisk center for forebyggelse af og kontrol med sygdomme (4), særlig artikel 23,

               —

               der henviser til Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2343/2002 af 19. november 2002 om rammefinansforordning for de organer, der er omhandlet i artikel 185 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (5), særlig artikel 94,

               —

               der henviser til forretningsordenens artikel 77 og bilag VI,

               —

               der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget og udtalelse fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed (A7-0082/2013),

               1.

               meddeler direktøren for Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme decharge for gennemførelsen af centrets budget for regnskabsåret 2011;

               2.

               fremsætter sine bemærkninger i nedenstående beslutning;

               3.

               pålægger sin formand at sende denne afgørelse og beslutningen, der er en integrerende del heraf, til direktøren for Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme, Rådet, Kommissionen og Revisionsretten og drage omsorg for, at de offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende (L-udgaven).

         Martin SCHULZ

            Formand

         Klaus WELLE

            Generalsekretær

      (1)  EUT C 388 af 15.12.2012, s. 66.

      (2)  EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1.

      (3)  EUT L 298 af 26.10.2012, s. 1.

      (4)  EUT L 142 af 30.4.2004, s. 1.

      (5)  EFT L 357 af 31.12.2002, s. 72.

         EUROPA-PARLAMENTETS BESLUTNING

      af 17. april 2013
      med bemærkningerne, der er en integrerende del af afgørelsen om decharge for gennemførelsen af budgettet for Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme for regnskabsåret 2011
      EUROPA-PARLAMENTET,

                  —

                  der henviser til det endelige årsregnskab for Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme for regnskabsåret 2011,

                  —

                  der henviser til Revisionsrettens beretning om årsregnskabet for Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme for regnskabsåret 2011 med centrets svar (1),

                  —

                  der henviser til Rådets henstilling af 12. februar 2013 (05753/2013 — C7-0041/2013),

                  —

                  der henviser til artikel 319 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

                  —

                  der henviser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (2) (»finansforordningen«), særlig artikel 185,

                  —

                  der henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (3), særlig artikel 208,

                  —

                  der henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 851/2004 af 21. april 2004 om oprettelse af et europæisk center for forebyggelse af og kontrol med sygdomme (4), særlig artikel 23,

                  —

                  der henviser til Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2343/2002 af 19. november 2002 om rammefinansforordning for de organer, der er omhandlet i artikel 185 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (5), særlig artikel 94,

                  —

                  der henviser til forretningsordenens artikel 77 og bilag VI,

                  —

                  der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget og udtalelse fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed (A7-0082/2013),

                  A.

                  der henviser til, at Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme (»centret«), der ligger i Stockholm, blev oprettet ved Rådets forordning (EF) nr. 851/2004,

                  B.

                  der henviser til, at Parlamentet den 10. maj 2012 meddelte centrets direktør decharge for gennemførelsen af centrets budget for regnskabsåret 2010 (6), og i beslutningen, der ledsagede afgørelsen om decharge, bl.a.:

                              —

                              indtrængende opfordrede centret til at træffe tilstrækkelige foranstaltninger til at sikre gennemsigtigheden i dets ansættelsesprocedurer

                              —

                              var bekymret over, at det høje niveau af fremførsler samtidig med et lavt niveau af periodiserede udgifter var for højt og i strid med princippet om etårighed

                              —

                              anså centret for at være et vigtigt EU-organ til styrkelse og udvikling af EU’s kontrol med sygdomme, til vurdering af og oplysning om eksisterende og nye trusler mod menneskers sundhed i form af smitsomme sygdomme og til samkøring af viden om sundhedsforhold fra hele EU,

                  C.

                  der henviser til, at Revisionsretten i sin beretning om årsregnskabet for centret for regnskabsåret 2011 afgav erklæring med forbehold om uregelmæssigheder i forbindelse med forvaltningen af en rammekontrakt, der blev indgået i 2009, fordi centret efterfølgende ændrede kontrakten, hvilket førte til betalinger ud over det fastsatte loft, der blev anset for at være uregelmæssige, og deres beløb oversteg væsentlighedstærsklen,

                  D.

                  der henviser til, at centrets budget for regnskabsåret 2011 var på 56 656 000 EUR sammenlignet med 57 800 000 EUR i 2010, hvilket er et fald på 2 %,

                  E.

                  der henviser til, at Unionens tilskud til centrets budget for 2011 var på 55 400 000 EUR,

         Budgetmæssig og økonomisk forvaltning

                  1.

                  bemærker, at 2011 var det første år, hvor centret modtog en erklæring med forbehold fra Revisionsretten;

                  2.

                  bemærker med bekymring Revisionsrettens bemærkninger, særlig følgende: »Centret indgik i 2009 en rammekontrakt om et maksimumsbeløb på 9 millioner euro, som gjorde det muligt at underskrive specifikke kontrakter med udvalgte leverandører op til dette beløb. [..] Ved senere ændringer steg værdien af disse kontrakter til 14,9 millioner euro. Ved udgangen af 2011 var der afholdt betalinger på i alt 12,2 millioner euro, heraf 3,2 millioner euro i 2011. Forpligtelser og betalinger ud over det loft på 9 millioner euro, der var fastsat i rammekontrakten, er uregelmæssige«;

                  3.

                  tager følgende oplysninger fra centret til efterretning:

                              —

                              I den offentliggjorte bekendtgørelse om rammekontrakt fastsattes »mindst 3 000 000 EUR pr. år«, mens de undertegnede rammekontrakter ikke angav værdien af de kontrakter, der skulle indgås, og artikel I.1 om kontraktens genstand i hver undertegnet kontrakt præciserede, at undertegnelsen af kontrakten ikke pålagde centret nogen købspligt

                              —

                              leveringen af udliciterede tjenesteydelser er blevet kontrolleret og regnskabet betalt i overensstemmelse med de procedurer, der er fastsat i finansforordningen; alle betalinger er blevet lovligt gennemført for udførte tjenester, og ingen midler er gået tabt

                              —

                              rammekontrakterne blev tildelt som følge af en procedure for indgåelse af offentlige kontrakter i henhold til proceduren for offentlige udbud, som er defineret i finansforordningen, og i henhold til centrets interne procedure for at sikre størst økonomisk fordel, reel konkurrence og gennemsigtighed; tager også højde for, at der ikke kan identificeres nogen parter, der måtte være blevet forfordelt i forbindelse med enten udbudsproceduren eller de efterfølgende tildelte kontrakter;

                  4.

                  bemærker, at centret rådførte sig med Revisionsretten om yderligere foranstaltninger, da det konstaterede uregelmæssigheden, og tog tiltag til at rette op på situationen ved at centralisere alle ikt-tjenester og yderligere tiltag til at undgå eventuelle uregelmæssigheder i fremtiden;

                  5.

                  minder om, at centrets samlede budget for 2011 var på 56 656 000 EUR, hvoraf 1 256 000 EUR udgjorde et bidrag fra EFTA-landene;

                  6.

                  anerkender på baggrund af årsregnskabet for 2011, at budgetgennemførelsen i slutningen af 2011 øgedes en smule og nåede op på 96 % sammenlignet med 95 % i 2010 hvad angår forpligtelsesbevillinger, svarende til 54,5 mio. EUR;

         Præstation

                  7.

                  bemærker, at budgetgennemførelsen, hvad angår betalinger, øgedes med 8 % sammenlignet med 2010 og nåede 76 % af det samlede budget sammenlignet med 68 % i 2010; erkender dog, at dette allerede er en forbedring sammenlignet med 68 % i 2010, men mener, at centret bør gøre en yderligere indsats i denne henseende;

         Regnskabssystem

                  8.

                  bemærker på grundlag af årsregnskabet, at 2010 var det første hele år, hvor centret gennemførte sit budget for hele året ved hjælp af periodiseret regnskabsførelse (ABAC WF, Kommissionens integrerede budget- og regnskabssystem);

         Fremførte bevillinger

                  9.

                  udtrykker alvorlig bekymring over, at Revisionsrettens beretning viste, at et højt niveau af fremførsler ligesom de foregående år blev fremført til 2011; bemærker, at 11 mio. EUR (20 %) ud af det samlede budget for 2011 blev fremført til 2012, herunder 38 % af bevillingerne under afsnit III »aktionsudgifter«; opfordrer centret til at underrette dechargemyndigheden om de foranstaltninger, der er blevet truffet, for at håndtere denne mangel, da dette høje niveau af fremførsler kombineret med et lavt niveau af periodiserede udgifter (5,4 mio. EUR) er i strid med princippet om etårighed;

         Ydelse af tilskud

                  10.

                  bemærker på baggrund af Revisionsrettens beretning, at en aftale for et beløb på 0,2 mio. EUR blev undertegnet i 2011, over fire måneder efter aktiviteternes påbegyndelse; glæder sig over centrets forbedrede kontraktforvaltningsprocedurer;

         Indgåelse af kontrakter

                  11.

                  bemærker på baggrund af årsregnskabet, at kontoret for offentlige indkøb i 2011 støttede 60 offentlige udbud, 59 indkaldelser af tilbud og en indkaldelse af forslag samt 46 genåbningsprocedurer (it-rammekontrakter); bemærker endvidere, at der blev afsluttet 14 udbud med forhandlinger af en værdi over 25 000 EUR, hvoriblandt en var på over 60 000 EUR;

                  12.

                  erkender på grundlag af direktørens rapport til dechargemyndigheden om de foranstaltninger, der blev truffet på baggrund af dechargemyndighedens bemærkninger for regnskabsåret 2010, at de offentlige udbudsprocedurer alle på nær 10 afsluttedes positivt med tildeling af en eller flere kontrakter, og at udbuddene med forhandling alle på nær fem resulterede i vellykkede kontrakttildelinger; opfordrer centret til at forelægge dechargemyndigheden yderligere resultater vedrørende udbudsprocedurerne;

         Ansættelsesprocedurer

                  13.

                  bemærker på baggrund af årsregnskabet, at det samlede antal midlertidigt ansatte i centret pr. 31. december 2011 var 177, ud af de 200 stillinger der var fastsat i stillingsfortegnelsen for 2011; mener, at nogle af personalevedtægtens bestemmelser vil kunne udgøre en anseelig administrativ byrde; tilskynder derfor Kommissionen til at tillade en vis grad af forenkling under personalevedtægtens artikel 110, for så vidt angår agenturerne;

                  14.

                  glæder sig over centrets indførelse af den reviderede interne ansættelsesprocedure i januar 2012;

                  15.

                  finder det vigtigt, at centret har revideret sine interne procedurer for ansættelse og udvælgelse af personale, som Revisionsretten har påpeget kan forbedres; tilskynder til en streng håndhævelse af de nye regler og vil fortsat overvåge gennemførelsen heraf;

                  16.

                  anmoder centret om yderligere oplysninger om antallet af ubesatte stillinger;

         Intern revision

                  17.

                  bemærker, at der blev foretaget en gennemgang af indførelsen af det interne kontrolsystem som led i arbejdet forud for årsberetningen for 2011; anerkender især, at en af standarderne vedrørende evaluering af aktiviteterne ikke er blevet gennemført, og at tre andre kun er blevet delvis gennemført, mens resten overvejende eller fuldt ud er gennemført; opfordrer centret til at træffe omgående foranstaltninger i denne forbindelse og underrette dechargemyndigheden om de fremskridt, der gøres;

                  18.

                  henviser i forbindelse med de øvrige bemærkninger, der ledsager dechargeafgørelsen, og som er af horisontal karakter, til sin beslutning af 17. april 2013 (7) om præstation, økonomisk forvaltning og kontrol med agenturer.

         (1)  EUT C 388 af 15.12.2012, s. 66.

         (2)  EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1.

         (3)  EUT L 298 af 26.10.2012, s. 1.

         (4)  EUT L 142 af 30.4.2004, s. 1.

         (5)  EFT L 357 af 31.12.2002, s. 72.

         (6)  EUT L 286 af 17.10.2012, s. 184.

         (7)  Vedtagne tekster, P7_TA(2013)0134 (Se side 374 i denne EUT).