title: 2011/695/: Afgørelse vedtaget af formanden for Europa-Kommissionen af 13. oktober 2011 om høringskonsulentens funktion og kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager EØS-relevant tekst

text:
               20.10.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 275/29

         AFGØRELSE VEDTAGET AF FORMANDEN FOR EUROPA-KOMMISSIONEN
   af 13. oktober 2011
   om høringskonsulentens funktion og kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager
   (EØS-relevant tekst)
   (2011/695/EU)
   FORMANDEN FOR EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union,
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
   under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,
   under henvisning til Kommissionens forretningsorden (1), særlig artikel 22, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I henhold til systemet til håndhævelse af konkurrencelovgivningen, der er fastsat i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (herefter benævnt »traktaten«), skal Kommissionen undersøge og træffe afgørelse i sager ved administrative afgørelser, der kan prøves ved Den Europæiske Unions Domstols (herefter benævnt »EU-domstolen«).

               (2)

               Kommissionen skal sikre, at konkurrencesager behandles retfærdigt, uvildigt og objektivt, og at de berørte parters proceduremæssige rettigheder overholdes som fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (2), Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20. januar 2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EF-fusionsforordningen) (3), Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004 af 7. april 2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til EF-traktatens artikel 81 og 82 (4) og Kommissionens forordning (EF) nr. 802/2004 af 7. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (5) samt EU-domstolens relevante retspraksis. Især de berørte parters ret til at blive hørt, inden der træffes en individuel afgørelse, som måtte berøre dem negativt, er en grundlæggende rettighed i EU-retten, der anerkendes i charteret om grundlæggende rettigheder, særlig artikel 41 (6).

               (3)

               For at sikre, at de berørte parter, andre implicerede parter som omhandlet i artikel 11, litra b), i forordning (EF) nr. 802/2004 (»andre implicerede parter«) og klagere som omhandlet i artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 (»klagere«) samt andre personer end dem, der er omhandlet i artikel 5 og 11 i forordning (EF) nr. 773/2004 og tredjeparter, som omhandlet i artikel 11 i forordning (EF) nr. 802/2004 (»tredje parter«) i konkurrencesager kan udøve deres proceduremæssige rettigheder på effektiv vis, bør ansvaret for at sikre, at disse rettigheder overholdes, overdrages til en uafhængig person, der har erfaring med konkurrencespørgsmål og den fornødne integritet til at kunne bidrage til en objektiv, gennemsigtig og effektiv behandling af disse sager.

               (4)

               Kommissionen oprettede med henblik herpå i 1982 stillingen som høringskonsulent og ændrede den i Kommissionens afgørelse 94/810/EKSF, EF af 12. december 1994 om høringskonsulentens kompetenceområde under Kommissionens behandling af konkurrencesager (7) og i Kommissionens afgørelse 2001/462/EF, EKSF af 23. maj 2001 om høringskonsulentens kompetenceområde behandling af visse konkurrencesager (8). Det er nu nødvendigt at præcisere og styrke høringskonsulentens rolle yderligere og at tilpasse høringskonsulentens kompetenceområde som følge af udviklingen i EU's konkurrencelovgivning.

               (5)

               Høringskonsulenten er generelt blevet anset for at yde et vigtigt bidrag til Kommissionens behandling af konkurrencesager på grund af sin uafhængighed og ekspertise i sådanne sager. For at sikre høringskonsulentens fortsatte uafhængighed i forhold til Generaldirektoratet for Konkurrence bør den pågældende administrativt tilknyttes det medlem af Kommissionen, der har ansvar for konkurrencespørgsmål.

               (6)

               Høringskonsulenten bør udnævnes i overensstemmelse med reglerne i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union og ansættelsesvilkårene for Unionens øvrige ansatte. Ifølge disse regler kan ansøgere, der ikke er tjenestemænd ved Kommissionen, også komme i betragtning. Der bør sikres gennemsigtigheden i forbindelse med høringskonsulentens udnævnelse, fratræden eller overflytning.

               (7)

               Kommissionen kan udnævne en eller flere høringskonsulenter og bør sørge for hjælpepersonale. Hvis høringskonsulenten støder på en interessekonflikt i forbindelse med udøvelsen af sine funktioner, bør han eller hun ophøre med at behandle en sag. Hvis høringskonsulenten er forhindret i at udføre sine opgaver, bør de overtages af en anden høringskonsulent.

               (8)

               Høringskonsulenten skal fungere som en uafhængig mægler, der søger at løse problemer, som forhindrer de berørte parter, andre implicerede parter, klagere eller tredjemand i på effektiv vis at udøve deres proceduremæssige rettigheder, hvis det forinden ikke har været muligt at løse sådanne problemer gennem kontakt med de tjenestegrene i Kommissionen, der er ansvarlige for behandlingen af konkurrencesager, og som skal overholde disse proceduremæssige rettigheder.

               (9)

               Høringskonsulentens kompetenceområde under behandling af konkurrencesager bør defineres på en sådan måde, at den effektive udøvelse af de proceduremæssige rettigheder, især retten til at blive hørt, er sikret i sager, der behandles af Kommissionen efter artikel 101 og 102 i traktaten og forordning (EF) nr. 139/2004.

               (10)

               For at styrke denne rolle bør høringskonsulenten have til opgave at sikre, at virksomheder og virksomhedssammenslutninger på effektiv vis kan udøve deres proceduremæssige rettigheder i forbindelse med Kommissionens udøvelse af sine undersøgelsesbeføjelser efter kapitel V i forordning (EF) nr. 1/2003 samt artikel 14 i forordning (EF) nr. 139/2004, der bemyndiger Kommissionen til at pålægge virksomheder og virksomhedssammenslutninger bøder. Høringskonsulenten bør også have specifikke opgaver i denne undersøgelsesfase, for så vidt angår anmodninger om beskyttelse af fortroligheden i korrespondance mellem advokater og klienter (»legal professional privilege«), retten til ikke at inkriminere sig selv, frister for svar på begæring om oplysninger i henhold til artikel 18, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1/2003, og for så vidt angår retten for virksomheder og virksomhedssammenslutninger, der er genstand for en undersøgelsesforanstaltning iværksat af Kommissionen efter kapitel V i forordning (EF) nr. 1/2003, til at blive informeret om deres processuelle status, dvs. om de er genstand for en undersøgelse, og i givet fald undersøgelsens genstand og formål. Ved vurderingen af klager fra virksomheder i forbindelse med retten til ikke at inkriminere sig selv, kan høringskonsulenten undersøge, om der er tale om klart ubegrundede anmodninger fremsat alene med det formål at forhale proceduren.

               (11)

               Høringskonsulenten skal lette behandlingen af anmodninger om beskyttelse af et bestemt dokument i henhold til kravet om fortrolighed i korrespondancen mellem advokater og klienter. Hvis den virksomhed eller virksomhedssammenslutning, der har fremsat en sådan anmodning, indvilger heri, vil høringskonsulenten således kunne undersøge det pågældende dokument og fremsætte en passende henstilling, hvori der henvises til EU-domstolens relevante retspraksis.

               (12)

               Høringskonsulenten skal afgøre, om tredjemand har godtgjort en tilstrækkelig interesse i at blive hørt. Forbrugersammenslutninger, som anmoder om at blive hørt, bør generelt anses for at have en tilstrækkelig interesse, når sagen vedrører varer eller tjenesteydelser, der anvendes af den endelige forbruger, eller varer eller tjenesteydelser, der udgør et direkte input i sådanne varer eller tjenesteydelser.

               (13)

               Høringskonsulenten skal afgøre, om klagere og tredjemand skal indbydes til den mundtlige høring, under hensyntagen til det bidrag, som de kan yde, til at få klarlagt de relevante omstændigheder i sagen.

               (14)

               De berørte parters ret til at blive hørt, før der træffes en endelig afgørelse, der berører deres interesser negativt, er sikret gennem retten til at svare skriftligt på Kommissionens foreløbige holdning som udtrykt i klagepunktsmeddelelsen og gennem retten til at uddybe deres argumenter, hvis de anmoder herom, under den mundtlige høring. For at de parter, som klagepunktsmeddelelsen er rettet til, kan udøve disse rettigheder på effektiv vis, bør de have ret til aktindsigt i Kommissionens sagsakter.

               (15)

               For at sikre, at de parter, som klagepunktsmeddelelsen er rettet til, på effektiv vis kan udøve deres ret til forsvar, skal høringskonsulenten sikre, at tvister mellem disse parter og Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence vedrørende aktindsigt eller beskyttelse af forretningshemmeligheder og andre fortrolige oplysninger bilægges. Høringskonsulenten kan i særlige tilfælde suspendere den frist, inden for hvilken adressaten for en klagepunktsmeddelelse skal svare på denne meddelelse, indtil en tvist om aktindsigt er bilagt, hvis adressaten ikke er i stand til at svare inden for den fastsatte frist, og en forlængelse af fristen ikke er en passende løsning på det pågældende tidspunkt.

               (16)

               For at sikre, at de proceduremæssige rettigheder kan udøves på effektiv vis, under iagttagelse af legitime fortrolighedshensyn, bør høringskonsulenten, hvis dette er hensigtsmæssigt, kunne træffe særlige foranstaltninger, der giver mulighed for at få aktindsigt i Kommissionens sagsakter. Høringskonsulenten bør især kunne træffe beslutning om, at dele af sagsakterne i begrænset omfang gøres tilgængelige for den part, der anmoder om aktindsigt, f.eks. ved at begrænse antallet af eller kategorien af personer, der gives aktindsigt, eller anvendelsen af de oplysninger, som der gives adgang til.

               (17)

               Høringskonsulenten skal tage stilling til anmodninger om forlængelse af fristerne for svar på en klagepunktsmeddelelse, en supplerende klagepunktsmeddelelse, en sagsfremstillingsmeddelelse eller frister, inden for hvilke andre implicerede parter, klagere eller tredjemand kan fremsætte bemærkninger, i tilfælde af uoverensstemmelse mellem en af disse personer og Generaldirektoratet for Konkurrence.

               (18)

               Høringskonsulenten skal fremme effektiviteten af den mundtlige høring, ved bl.a. at træffe alle hensigtsmæssige forberedende foranstaltninger. Høringskonsulenten kan f.eks. sørge for, at der i god tid inden høringen omdeles en foreløbig deltagerliste og dagsorden.

               (19)

               Den mundtlige høring giver de parter, til hvem Kommissionen har rettet en klagepunktsmeddelelse, og andre implicerede parter mulighed for yderligere at udøve deres ret til at blive hørt, idet de her mundtligt vil kunne uddybe deres argumenter over for Kommissionen, der bør være repræsenteret ved Generaldirektoratet for Konkurrence eller andre tjenestegrene, som bidrager til den yderligere forberedelse af en afgørelse, der skal træffes af Kommissionen. Den mundtlige høring bør være en yderligere mulighed for at sikre, at alle relevante forhold — hvad enten disse er fordelagtige eller ufordelagtige for de berørte parter, herunder faktuelle elementer i relation til grovheden og varigheden af den påståede overtrædelse — belyses så meget som muligt. Den mundtlige høring bør også give parterne mulighed for at fremføre deres argumenter, i spørgsmål der kan have betydning for eventuel pålæggelse af bøder.

               (20)

               For at sikre effektiviteten af de mundtlige høringer kan høringskonsulenten give de parter, som klagepunktsmeddelelsen er rettet til, andre implicerede parter, klagere, andre personer, der er indbudt til høringen, Kommissionens tjenestegrene og medlemsstaternes myndigheder tilladelse til at stille spørgsmål under høringen. For at sikre, at alle deltagere kan udtale sig frit bør den mundtlige høring ikke være offentlig. Oplysninger, der meddeles under den mundtlige høring, bør derfor ikke anvendes til andre formål end retlige og/eller administrative procedurer i henhold til artikel 101 og 102 i traktaten. Hvis det er berettiget for at beskytte forretningshemmeligheder og andre fortrolige oplysninger, bør høringskonsulenten kunne høre personer for lukkede døre.

               (21)

               Parter i sagen, der tilbyder at afgive tilsagn i henhold til artikel 9 i forordning (EF) nr. 1/2003, og parter, der deltager i forligsprocedurer i kartelsager i henhold til artikel 10a i forordning (EF) nr. 773/2004, skal kunne henvende sig til høringskonsulenten angående spørgsmål, der måtte opstå i forbindelse med den effektive udøvelse af deres proceduremæssige rettigheder.

               (22)

               Høringskonsulenten skal aflægge rapport om overholdelsen af retten til på effektiv vis at udøve proceduremæssige rettigheder under hele konkurrencesagen. Uafhængigt af rapporteringsfunktionen bør høringskonsulenten desuden kunne fremsætte bemærkninger om sagens videre forløb og objektivitet og derved bidrage til at sikre, at konkurrencesager afsluttes på grundlag af en grundig vurdering af alle relevante forhold.

               (23)

               I forbindelse med oplysninger om fysiske personer bør høringskonsulenten navnlig tage hensyn til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (9).

               (24)

               Afgørelse 2001/462/EF, EKSF bør ophæves —

         VEDTAGET FØLGENDE AFGØRELSE:
   KAPITEL 1

      HØRINGSKONSULENTENS ROLLE, UDNÆVNELSE OG OPGAVER

   Artikel 1
   Høringskonsulenten
   1.   En eller flere høringskonsulenter, hvis beføjelser og funktioner er fastsat i nærværende afgørelse, bør deltage i behandlingen af konkurrencesager.
   2.   Høringskonsulenten sikrer, at de proceduremæssige rettigheder kan udøves på effektiv vis i konkurrencesager, der behandles af Kommissionen efter artikel 101 og 102 i traktaten og forordning (EF) nr. 139/2004 (herefter benævnt »konkurrencesager«).
   Artikel 2
   Udnævnelse, fratræden og stedfortrædere
   1.   Høringskonsulenten udnævnes af Kommissionen. Udnævnelsen offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende. Kommissionen vedtager en begrundet afgørelse om enhver afbrydelse i udøvelsen af hvervet og enhver fratræden eller overflytning af høringskonsulenten. Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.
   2.   Høringskonsulenten tilknyttes administrativt det medlem af Kommissionen, der har ansvar for konkurrencespørgsmål (herefter benævnt »det kompetente medlem af Kommissionen«).
   3.   Er høringskonsulenten forhindret i at udføre sine opgaver, bør de overtages af en anden høringskonsulent. Hvis alle høringskonsulenter er forhindret, og hvis det efter samråd med høringskonsulenten skønnes hensigtsmæssigt, udpeger det kompetente medlem af Kommissionen en anden kompetent tjenestemand i Kommissionen, som ikke er inddraget i behandlingen af den pågældende sag, til at udføre høringskonsulentens opgaver.
   4.   I tilfælde af en faktisk eller potentiel interessekonflikt afstår høringskonsulenten fra at behandle sagen. Stk. 3 finder anvendelse.
   Artikel 3
   Arbejdsmåden
   1.   Høringskonsulenten handler uafhængigt ved udøvelsen af sine funktioner.
   2.   Ved udøvelsen af sine funktioner iagttager høringskonsulenten kravet om, at konkurrencereglerne skal anvendes effektivt og i overensstemmelse med gældende EU-ret og de af EU-domstolen fastlagte principper.
   3.   Ved udøvelsen af sine funktioner har høringskonsulenten når som helst under proceduren aktindsigt i alle akter vedrørende konkurrencesager, der behandles af Kommissionen efter artikel 101 og 102 i traktaten og forordning (EF) nr. 139/2004.
   4.   Den direktør, der er ansvarlig for behandlingen af sagen i Generaldirektoratet for Konkurrence (herefter benævnt »den ansvarlige direktør«) holder høringskonsulenten underrettet om udviklingen i sagen.
   5.   Høringskonsulenten kan fremsætte bemærkninger om et hvilket som helst spørgsmål i en af Kommissionen behandlet konkurrencesag til det kompetente medlem af Kommissionen.
   6.   Hvis høringskonsulenten retter begrundede henstillinger til det kompetente medlem af Kommissionen eller træffer beslutninger som omhandlet i denne afgørelse, fremsender høringskonsulenten en kopi af disse dokumenter til den ansvarlige direktør og Kommissionens Juridiske Tjeneste.
   7.   Ethvert spørgsmål eller problem vedrørende den effektive udøvelse af de proceduremæssige rettigheder, som de berørte parter, andre implicerede parter som omhandlet i artikel 11, litra b), i forordning (EF) nr. 802/2004 (herefter benævnt »andre implicerede parter«), klagere som omhandlet i artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 (herefter benævnt »klagere«) og interesserede tredjeparter, jf. artikel 5 i nærværende beslutning, har i sådanne sager, skal af disse først rejses for Generaldirektoratet for Konkurrence. Hvis spørgsmålet eller problemet ikke løses, kan det henvises til høringskonsulenten, der handler i uafhængighed. Anmodninger vedrørende en foranstaltning, for hvilken der gælder en frist, skal indgives rettidigt, inden udløbet af den oprindelige frist.
   KAPITEL 2

      UNDERSØGELSE

   Artikel 4
   Proceduremæssige rettigheder i undersøgelsesfasen
   1.   Høringskonsulenten sikrer, at de proceduremæssige rettigheder, der opstår i forbindelse med Kommissionens udøvelse af sine undersøgelsesbeføjelser efter kapitel V i forordning (EF) nr. 1/2003 og under procedurer, der kan føre til pålæggelse af bøder efter artikel 14 i forordning (EF) nr. 139/2004, kan udøves på effektiv vis.
   2.   Høringskonsulenten har især følgende funktioner, dog med forbehold af artikel 3, stk. 7:

               a)

               Virksomheder eller virksomhedssammenslutninger kan anmode høringskonsulenten om at undersøge anmodninger om beskyttelse af dokumenter, som Kommissionen har krævet udleveret ved udøvelsen af beføjelser tillagt den i medfør af artikel 18, 20 og 21 i forordning (EF) nr. 1/2003, i forbindelse med undersøgelser efter artikel 13 i forordning (EF) nr. 139/2004 eller i forbindelse med undersøgelsesforanstaltninger under procedurer, der kan føre til pålæggelse af bøder i henhold til artikel 14 i forordning (EF) nr. 139/2004, men som Kommissionen ikke har fået adgang til under henvisning til kravet om fortrolighed i korrespondancen mellem advokater og klienter som omhandlet i EU-domstolens retspraksis. Høringskonsulenten kan kun undersøge sagen, hvis den virksomhed eller virksomhedssammenslutning, der har fremsat en sådan anmodning, indvilger i, at høringskonsulenten får indsigt i de oplysninger, som er genstand for anmodningen om beskyttelse, og hermed forbundne dokumenter, som høringskonsulenten finder nødvendige i forbindelse med undersøgelsen af sagen. Høringskonsulenten meddeler — uden at afsløre det potentielt fortrolige indhold af oplysningerne — den ansvarlige direktør og den pågældende virksomhed eller virksomhedssammenslutning sin foreløbige holdning og kan tage passende skridt til at fremme en gensidigt acceptabel løsning. Hvis der ikke findes en løsning, kan høringskonsulenten rette en begrundet henstilling til det kompetente medlem af Kommissionen uden at afsløre det potentielt fortrolige indhold af dokumentet. Den part, der har fremsat anmodningen, tilsendes en kopi af denne henstilling.

               b)

               Hvis adressaten for en begæring om oplysninger efter artikel 18, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 nægter at svare på et spørgsmål i en sådan begæring under påberåbelse af retten til ikke at inkriminere sig selv som fastsat i EU-domstolens retspraksis, kan denne indenfor en rimelig frist efter modtagelsen af begæringen henvise sagen til høringskonsulenten. Høringskonsulenten kan i relevante tilfælde og for at sikre, at proceduren ikke forsinkes unødigt, afgive begrundet henstilling om hvorvidt retten til ikke at inkriminere sig selv finder anvendelse, og underrette den ansvarlige direktør om sine konklusioner, som der bør tages hensyn til, hvis der efterfølgende træffes en beslutning efter artikel 18, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1/2003. Adressaten for begæringen om oplysninger tilsendes en kopi af den begrundede henstilling.

               c)

               Hvis adressaten for en begæring om anmodning om oplysninger efter artikel 18, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1/2003 finder, at den fastsatte svarfrist er for kort, kan denne henvise sagen til høringskonsulenten i rimelig tid inden udløbet af den oprindeligt fastsatte frist. Høringskonsulenten tager stilling til, om fristen bør forlænges under hensyntagen til omfanget og kompleksiteten af begæringen om oplysninger og kravene i forbindelse med undersøgelsen.

               d)

               Virksomheder eller virksomhedssammenslutninger, der er genstand for en undersøgelsesforanstaltning iværksat af Kommissionen efter kapitel V i forordning (EF) nr. 1/2003, har ret til at blive informeret om deres processuelle status, dvs. om de er genstand for en undersøgelse, og i givet fald undersøgelsens genstand og formål. Hvis den pågældende virksomhed eller virksomhedssammenslutning finder, at den ikke er blevet ordentligt informeret af Generaldirektoratet for Konkurrence om sin processuelle status, kan den henvise sagen til høringskonsulenten. Høringskonsulenten træffer afgørelse om, at Generaldirektoratet for Konkurrence skal informere den virksomhed eller virksomhedssammenslutning, der har fremsat anmodningen, om dens processuelle status. Denne afgørelse meddeles den virksomhed eller virksomhedssammenslutning, der har fremsat anmodningen.

         KAPITEL 3

      ANMODNINGER OM AT BLIVE HØRT

   Artikel 5
   Tredjemand
   1.   Anmodninger om at blive hørt fra andre personer end dem, der er omhandlet i artikel 5 og 11 i forordning (EF) nr. 773/2004 og fra tredjemand, som omhandlet i artikel 11 i forordning (EF) nr. 802/2004 (herefter benævnt »tredjemand«) skal fremsættes i overensstemmelse med artikel 13, stk. 1, i forordning (EF) nr. 773/2004 og artikel 16 i forordning (EF) nr. 802/2004. Anmodninger fremsættes skriftligt med angivelse af, hvilken interesse den anmodende part har i sagens udfald.
   2.   Høringskonsulenten træffer beslutning om, hvorvidt tredjemand skal høres, efter høring af den ansvarlige direktør. Ved vurderingen af, om tredjemand har godtgjort en tilstrækkelig interesse i sagen, tager høringskonsulenten hensyn til, om og i hvilket omfang den anmodende part er tilstrækkeligt berørt af den adfærd, der er genstand for konkurrencesagen, eller om den anmodende part opfylder kravene i artikel 18, stk. 4, i forordning (EF) nr. 139/2004.
   3.   Hvis høringskonsulenten ikke finder, at den anmodende part har godtgjort en tilstrækkelig interesse i sagen til at blive hørt, underretter høringskonsulenten skriftligt den anmodende part om begrundelsen for denne vurdering. Den anmodende part gives en frist til at fremsætte sine synspunkter skriftligt. Hvis den anmodende part fremsætter sine synspunkter skriftligt inden for den af høringskonsulenten fastsatte frist, og de skriftlige bemærkninger ikke fører til en anden vurdering, redegøres der for denne vurdering i en begrundet afgørelse, der meddeles den anmodende part.
   4.   Høringskonsulenten informerer parterne i konkurrencesager fra det tidspunkt, hvor proceduren indledes efter artikel 11, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1/2003 eller hvor proceduren indledes efter artikel 6, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 139/2004 om identiteten på de tredjeparter, der vil blive hørt, medmindre dette skader en person eller en virksomhed mærkbart.
   Artikel 6
   Ret til en mundtlig høring; klageres og tredjemands deltagelse i den mundtlige høring
   1.   På anmodning af parter, til hvem Kommissionen har rettet en klagepunktsmeddelelse, eller andre implicerede parter gennemfører høringskonsulenten en mundtlig høring, for at disse parter kan få mulighed for at uddybe deres skriftlige bemærkninger yderligere.
   2.   Høringskonsulenten kan, hvis det er hensigtsmæssigt, og efter samråd med den ansvarlige direktør træffe beslutning om, at klagere og tredjemand, som omhandlet i artikel 5, skal have mulighed for at fremsætte deres synspunkter og overvære den mundtlige høring af de parter, til hvilke der er sendt en klagepunktsmeddelelse, forudsat at de anmoder herom i deres skriftlige bemærkninger. Høringskonsulenten kan også indbyde repræsentanter for konkurrencemyndigheder i tredjelande til at deltage i den mundtlige høring som observatører i overensstemmelse med de aftaler, der er indgået mellem Unionen og tredjelande.
   KAPITEL 4

      AKTINDSIGT, FORTROLIGHED OG FORRETNINGSHEMMELIGHEDER

   Artikel 7
   Aktindsigt og adgang til dokumenter og oplysninger
   1.   Hvis en part, der har udøvet sin ret til aktindsigt, har en begrundet formodning om, at Kommissionen er i besiddelse af dokumenter, som han/hun ikke har haft adgang til, og som er nødvendige for, at han/hun på effektiv vis kan udøve sin ret til at blive hørt, kan den pågældende ved begrundet anmodning til høringskonsulenten anmode om aktindsigt i disse dokumenter, jf. dog artikel 3, stk. 7.
   2.   Med forbehold af artikel 3, stk. 7 kan andre implicerede parter, klagere og tredjemand, som omhandlet artikel 5, fremsætte en begrundet anmodning til høringskonsulenten i følgende tilfælde:

               a)

               Når andre implicerede parter har en begrundet formodning om, at de ikke er blevet underrettet om de klagepunkter, der er blevet meddelt de anmeldende parter i overensstemmelse med artikel 13, stk. 2, i forordning (EF) nr. 802/2004.

               b)

               Når en klager af Kommissionen er blevet informeret om, at denne har til hensigt at afvise en klage i henhold til artikel 7, stk. 1, i forordning (EF) nr. 773/2004, og har en begrundet formodning om, at Kommissionen er i besiddelse af dokumenter, som klageren ikke har haft adgang til, og som er nødvendige for, at den pågældende på effektiv vis kan udøve sine rettigheder i overensstemmelse med artikel 8, stk. 1, i forordning (EF) nr. 773/2004.

               c)

               Når en klager mener, at han/hun ikke har fået tilsendt en kopi af den ikke-fortrolige version af klagepunktsmeddelelsen i henhold til artikel 6, stk. 1, i forordning (EF) nr. 773/2004, eller at den ikke-fortrolige version af klagepunktsmeddelelsen ikke er udformet på en måde, der giver mulighed for på effektiv vis at udøve sine rettigheder, med undtagelse af forligsprocedurer.

               d)

               Når tredjemand som omhandlet i artikel 5 i nærværende beslutning har en begrundet formodning om, at han/hun ikke er blevet underrettet om procedurens karakter og genstand i henhold til artikel 13, stk. 1, i forordning (EF) nr. 773/2004 og artikel 16, stk. 1, i forordning (EF) nr. 802/2004. Det samme gælder, når en klager i en forligsprocedure har en begrundet formodning om, at han/hun ikke er blevet underrettet om procedurens karakter og genstand i henhold til artikel 6, stk. 1, i forordning (EF) nr. 773/2004.

         3.   Høringskonsulenten træffer en begrundet afgørelse om en anmodning, der er rettet til ham/hende i henhold til stk. 1 eller 2, og meddeler den person, der har fremsat anmodningen, og enhver anden person, der er berørt af proceduren, denne afgørelse.
   Artikel 8
   Forretningshemmeligheder og andre fortrolige oplysninger
   1.   Hvis Kommissionen påtænker at videregive oplysninger, der måtte udgøre forretningshemmeligheder eller andre fortrolige oplysninger for en virksomhed eller en person, underretter Generaldirektoratet for Konkurrence den pågældende virksomhed eller person skriftligt herom, og der gives en nærmere begrundelse herfor. Den pågældende virksomhed eller person får en bestemt frist til skriftligt at fremsætte eventuelle bemærkninger.
   2.   Hvis de pågældende virksomheder eller personer modsætter sig videregivelsen af oplysningerne, kan den henvise sagen til høringskonsulenten. Hvis høringskonsulenten vurderer, at oplysningerne kan videregives, fordi de ikke udgør forretningshemmeligheder eller andre fortrolige oplysninger, eller fordi der er en tungtvejende interesse i meddelelsen heraf, redegøres der for denne vurdering i en begrundet afgørelse, der meddeles den pågældende virksomhed eller person. I afgørelsen angives den dato, hvor oplysningerne vil blive videregivet. Denne dato skal mindst ligge en uge efter meddelelsesdatoen.
   3.   Stk. 1 og 2 gælder tilsvarende for videregivelse af oplysninger ved en offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende.
   4.   Høringskonsulenten kan, hvis det er nødvendigt for at skabe balance mellem en parts effektive udøvelse af sin ret til forsvar og legitime fortrolighedshensyn, træffe beslutning om, at dele af sagsakterne, som er nødvendige for, at den pågældende kan udøve sin ret til forsvar, i begrænset omfang gøres tilgængelige for den part, der anmoder om aktindsigt; de nærmere retningslinjer herfor fastlægges af høringskonsulenten.
   KAPITEL 5

      FORLÆNGELSE AF FRISTER

   Artikel 9
   Anmodninger om forlængelse af frister
   1.   Hvis adressaten for en klagepunktsmeddelelse finder, at fristen for besvarelsen af klagepunktsmeddelelsen er for kort, kan den pågældende søge at få fristen forlænget ved en begrundet anmodning, der rettes til den ansvarlige direktør. En sådan anmodning skal fremsættes i god tid inden udløbet af den oprindelige frist i sager efter artikel 101 og 102 i traktaten og mindst fem arbejdsdage inden udløbet af den oprindelige frist i sager efter forordning (EF) nr. 139/2004. Hvis anmodningen ikke efterkommes, eller den adressat for klagepunktsmeddelelsen, der har fremsat anmodningen, ikke er enig i den indrømmede fristforlængelse, kan den pågældende inden udløbet af den oprindelige frist henvise sagen til høringskonsulenten. Høringskonsulenten tager efter samråd med den ansvarlige direktør stilling til, om det er nødvendigt at forlænge fristen, for at adressaten for en klagepunktsmeddelelse på effektiv vis kan udøve sin ret til at blive hørt, samtidig med at det bør sikres, at proceduren ikke forsinkes unødigt. I sager efter artikel 101 og 102 i traktaten skal høringskonsulenten tage hensyn til bl.a. følgende elementer:

               a)

               sagsakternes omfang og kompleksitet

               b)

               hvorvidt den adressat for klagepunktsmeddelelsen, der har fremsat anmodningen, på forhånd har haft adgang til oplysninger

               c)

               andre objektive hindringer, som den adressat for klagepunktsmeddelelsen, der har fremsat anmodningen, måtte være stødt på i forbindelse med fremsættelsen af sine bemærkninger.

         Med henblik på at vurdere punkt a) i første afsnit, kan antallet af overtrædelser, den påståede varighed af overtrædelsen(erne), omfanget og antallet af dokumenter og omfanget og kompleksiteten af ekspertundersøgelser tages i betragtning.
   2.   Hvis andre implicerede parter, en klager eller tredjemand, som omhandlet i artikel 5, finder, at fristen for fremsættelsen af bemærkninger er for kort, kan den pågældende i god tid inden udløbet af den oprindelige frist søge at få fristen forlænget ved en begrundet anmodning, der rettes til den ansvarlige direktør. Hvis en sådan anmodning ikke imødekommes, eller den implicerede part, klager eller tredjemand er uenig i denne afgørelse, kan den pågældende henvise sagen til høringskonsulenten. Høringskonsulenten tager efter samråd med den ansvarlige direktør stilling til, om fristen bør forlænges.
   KAPITEL 6

      DEN MUNDTLIGE HØRING

   Artikel 10
   Tilrettelæggelse og funktion
   1.   Høringskonsulenten tilrettelægger og gennemfører de høringer, der er omhandlet i gennemførelsesbestemmelserne til artikel 101 og 102 i traktaten og forordning (EF) nr. 139/2004.
   2.   Høringskonsulenten gennemfører den mundtlige høring i fuld uafhængighed.
   3.   Høringskonsulenten sikrer, at høringen afvikles korrekt, og bidrager til, at selve høringen og en eventuel efterfølgende afgørelse får en objektiv karakter.
   4.   Høringskonsulenten sikrer, at den mundtlige høring giver adressaterne for klagepunktsmeddelelsen, andre implicerede parter, klagere og tredjemand, som omhandlet i artikel 5, der er indbudt til den mundtlige høring, tilstrækkelig mulighed for at uddybe deres synspunkter, hvad angår Kommissionens foreløbige konklusioner.
   Artikel 11
   Forberedelse af den mundtlige høring
   1.   Høringskonsulenten er ansvarlig for forberedelsen af den mundtlige høring og træffer i den forbindelse alle passende foranstaltninger. For at sikre en grundig forberedelse af den mundtlige høring kan høringskonsulenten efter samråd med den ansvarlige direktør inden høringen tilsende de personer, der skal deltage i høringen, en liste over de spørgsmål, som de opfordres til at udtale sig om. Høringskonsulenten kan også meddele de personer, der skal deltage i høringen, de vigtigste spørgsmål, der skal drøftes, under særlig hensyntagen til de forhold og spørgsmål, som de adressater for en klagepunktsmeddelelse, der har anmodet om en mundtlig høring, ønsker at rejse på høringen.
   2.   Med henblik herpå kan høringskonsulenten efter samråd med den ansvarlige direktør afholde et møde med de personer, der skal deltage i høringen, og eventuelt også med Kommissionens tjenestegrene for at forberede selve høringen.
   3.   Høringskonsulenten kan ligeledes anmode om skriftligt at blive forhåndsunderrettet om hovedindholdet i de udtalelser, der påtænkes afgivet af de personer, som skal deltage i høringen.
   4.   Høringskonsulenten kan fastsætte en frist, inden for hvilken alle personer, der er indbudt til den mundtlige høring, skal fremsende en liste over de personer, som deltager på deres vegne. Høringskonsulenten gør i god tid inden høringen denne liste tilgængelig for alle personer, der skal deltage i den mundtlige høring.
   Artikel 12
   Tidsramme for og gennemførelse af høringen
   1.   Efter samråd med den ansvarlige direktør afgør høringskonsulenten, hvor og hvornår høringen skal finde sted, og hvor længe den skal vare. Høringskonsulenten tager også stilling til, om en eventuel anmodning om udsættelse af høringen kan imødekommes eller ej.
   2.   Høringskonsulenten afgør, om der kan gives tilladelse til at fremlægge nye dokumenter under høringen, og hvilke personer der skal høres på en parts vegne.
   3.   Høringskonsulenten kan give de parter, til hvem der er rettet en klagepunktsmeddelelse, andre implicerede parter, klagere, andre personer, der er indbudt til høringen, Kommissionens tjenestegrene og medlemsstaternes myndigheder tilladelse til at stille spørgsmål under høringen. I det omfang et spørgsmål undtagelsesvis ikke har kunnet besvares helt eller delvis under den mundtlige høring, kan høringskonsulenten give tilladelse til, at svaret gives skriftligt inden for en nærmere fastsat frist. Det skriftlige svar fremsendes til alle deltagere i den mundtlige høring, medmindre høringskonsulenten træffer anden afgørelse for at beskytte retten til forsvar for en adressat for en klagepunktsmeddelelse, en virksomheds forretningshemmeligheder eller en persons fortrolige oplysninger.
   4.   For at sikre, at retten til at blive hørt respekteres, kan høringskonsulenten efter samråd med den ansvarlige direktør give de berørte parter, andre implicerede parter, klagere eller tredjemand, som omhandlet i artikel 5, mulighed for at fremsætte yderligere skriftlige bemærkninger efter den mundtlige høring. Høringskonsulenten fastsætter en frist for fremsættelsen af sådanne nye bemærkninger. Kommissionen er ikke forpligtet til at tage hensyn til skriftlige bemærkninger modtaget efter denne frist.
   Artikel 13
   Beskyttelse af forretningshemmeligheder og fortrolighed under den mundtlige høring
   Hver person høres normalt i nærværelse af alle andre personer, der er indbudt til den mundtlige høring. Høringskonsulenten kan ligeledes afgøre, om personer skal høres enkeltvis for lukkede døre under hensyn til deres berettigede interesse i at beskytte deres forretningshemmeligheder og andre fortrolige oplysninger.
   KAPITEL 7

      FORELØBIGE RAPPORTER OG RET TIL AT FREMSÆTTE BEMÆRKNINGER

   Artikel 14
   Foreløbige rapporter og bemærkninger
   1.   Høringskonsulenten forelægger det kompetente medlem af Kommissionen en foreløbig rapport om høringen og om de konklusioner, han eller hun drager af høringen, for så vidt angår den effektive udøvelse af de proceduremæssige rettigheder. I rapporten redegøres der for procedurespørgsmål, herunder følgende:

               a)

               meddelelsen af dokumenter og aktindsigt

               b)

               tidsfrister for besvarelse af klagepunktsmeddelelsen

               c)

               overholdelsen af retten til at blive hørt

               d)

               gennemførelsen af den mundtlige høring.

         Generaldirektøren for konkurrence, den ansvarlige direktør og de andre kompetente tjenestegrene i Kommissionen tilsendes en kopi af denne rapport.
   2.   Derudover, og uafhængigt af den i stk. 1 omhandlede rapport, kan høringskonsulenten fremsætte bemærkninger om det videre forløb og upartiskheden i sagen. Høringskonsulenten sørger i den forbindelse især for, at der ved udarbejdelsen af udkastene til Kommissionens afgørelser tages behørigt hensyn til alle relevante forhold, hvad enten disse er fordelagtige eller ufordelagtige for de berørte parter, herunder faktuelle elementer i relation til en overtrædelses grovhed og varighed. Disse bemærkninger kan bl.a. vedrøre nødvendigheden af at indhente yderligere oplysninger, frafaldelse af visse klagepunkter eller meddelelse af yderligere klagepunkter eller forslag om yderligere efterforskningsskridt efter kapitel V i forordning (EF) nr. 1/2003.
   Generaldirektøren for konkurrence, den ansvarlige direktør og Juridisk Tjeneste underrettes som disse bemærkninger.
   KAPITEL 8

      TILSAGN OG FORLIG

   Artikel 15
   Tilsagn og forlig
   1.   Parter, som under en procedure tilbyder at afgive tilsagn, der imødekommer de betænkeligheder, som Kommissionen har, og som den har underrettet disse parter om i sin foreløbige vurdering efter artikel 9 i forordning (EF) nr. 1/2003, kan på et hvilket som helst tidspunkt i proceduren efter artikel 9 henvende sig til høringskonsulenten for at sikre, at de på effektiv vis kan udøve deres proceduremæssige rettigheder.
   2.   Parter, der i kartelsager indleder forligsforhandlinger efter artikel 10a i forordning (EF) nr. 773/2004, kan på et hvilket som helst tidspunkt under forligsproceduren henvende sig til høringskonsulenten for at sikre, at de på effektiv vis kan udøve deres proceduremæssige rettigheder.
   KAPITEL 9

      ENDELIG RAPPORT

   Artikel 16
   Indhold og fremsendelse inden vedtagelsen af en afgørelse
   1.   Høringskonsulenten udarbejder på grundlag af det udkast til afgørelse, der skal forelægges det rådgivende udvalg i den pågældende sag, en endelig skriftlig rapport om overholdelsen af de proceduremæssige rettigheder på et hvilket som helst tidspunkt af proceduren, jf. artikel 14, stk. 1. I denne rapport skal der også tages stilling til, om udkastet til afgørelse kun beskæftiger sig med klagepunkter, hvortil parterne har fået lejlighed til at fremsætte bemærkninger.
   2.   Den endelige rapport sendes til det kompetente medlem af Kommissionen, generaldirektøren for konkurrence, den ansvarlige direktør og de andre kompetente tjenestegrene i Kommissionen. Den fremsendes også til de kompetente myndigheder i medlemsstaterne samt EFTA-Tilsynsmyndigheden, jf. bestemmelserne om samarbejde i protokol 23 og protokol 24 til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
   Artikel 17
   Forelæggelse for Kommissionen og offentliggørelse
   1.   Høringskonsulentens endelige rapport forelægges Kommissionen sammen med udkastet til afgørelse for at sikre, at Kommissionen, når den træffer en afgørelse i en given sag, har fuldt kendskab til alle relevante oplysninger om procedurens forløb og om overholdelsen af de proceduremæssige rettigheder under hele proceduren.
   2.   Inden afgørelsen vedtages, kan høringskonsulenten ændre sin endelige rapport for at tage hensyn til ændringer i udkastet til afgørelsen.
   3.   Kommissionen meddeler afgørelsens adressater høringskonsulentens endelige rapport sammen med afgørelsen. Den offentliggør høringskonsulentens endelige rapport i Den Europæiske Unions Tidende, dog under hensyntagen til virksomhedernes berettigede interesse i beskyttelse af deres forretningshemmeligheder.
   KAPITEL 10

      AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

   Artikel 18
   Ophævelse og overgangsbestemmelser
   1.   Afgørelse 2001/462/EF, EKSF ophæves.
   2.   Proceduremæssige skridt, der allerede er taget efter afgørelse 2001/462/EF, EKSF, har fortsat virkning. I forbindelse med undersøgelsesforanstaltninger, der er truffet inden nærværende afgørelses ikrafttræden, kan høringskonsulenten afstå fra at udøve sine beføjelser i henhold til artikel 4.
   I tilfælde, hvor proceduren efter artikel 11, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1/2003 eller proceduren efter artikel 6, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 139/2004 er indledt inden nærværende afgørelses ikrafttræden, skal den foreløbige rapport efter artikel 14, i nærværende beslutning, og den endelige rapport efter artikel 16 ikke omfatte undersøgelsesfasen, medmindre høringskonsulenten træffer anden afgørelse.
   Artikel 19
   Ikrafttræden
   Denne afgørelse træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 13. oktober 2011.

            På Kommissionens vegne

         José Manuel BARROSO

            Formand

      (1)  EFT L 308 af 8.12.2000, s. 26.

      (2)  EFT L 1 af 4.1.2003, s. 1.

      (3)  EUT L 24 af 29.1.2004, s. 1.

      (4)  EUT L 123 af 27.4.2004, s. 18.

      (5)  EUT L 133 af 30.4.2004, s. 1.

      (6)  EUT C 303 af 14.12.2007, s. 1.

      (7)  EFT L 330 af 21.12.1994, s. 67.

      (8)  EFT L 162 af 19.6.2001, s. 21.

      (9)  EFT L 8 af 12.1.2001, s. 1.


title: 2014/676/EU: Rådets afgørelse af 25. september 2014 om beskikkelse af en tjekkisk suppleant til Regionsudvalget

text:
               27.9.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 283/56

         RÅDETS AFGØRELSE
   af 25. september 2014
   om beskikkelse af en tjekkisk suppleant til Regionsudvalget

      (2014/676/EU)

   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 305,
   under henvisning til indstilling fra den tjekkiske regering, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den 22. december 2009 og den 18. januar 2010 vedtog Rådet henholdsvis afgørelse 2009/1014/EU (1) og 2010/29/EU (2) om beskikkelse af medlemmer af og suppleanter til Regionsudvalget for perioden fra den 26. januar 2010 til den 25. januar 2015. Den 24. september 2012 blev Milan CHOVANEC ved Rådets afgørelse 2012/524/EU (3) beskikket som suppleant indtil den 25. januar 2015.

               (2)

               Der er blevet en plads ledig som suppleant til Regionsudvalget, efter at Milan CHOVANECs mandat er udløbet —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Til Regionsudvalget beskikkes som suppleant for den resterende del af mandatperioden, dvs. indtil den 25. januar 2015:

               —

               Václav ŠLAJS, Hejtman Plzeňského kraje.

         Artikel 2
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 25. september 2014.

            På Rådets vegne

         F. GUIDI

            Formand

      (1)  EUT L 348 af 29.12.2009, s. 22.

      (2)  EUT L 12 af 19.1.2010, s. 11.

      (3)  EUT L 263 af 28.9.2012, s. 41.


title: Europa-Parlamentets afgørelse af 23. april 2009 om decharge for gennemførelsen af budgettet for 7., 8. og 9. Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 2007

text:
               26.9.2009

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 255/96

         EUROPA-PARLAMENTETS AFGØRELSE
   af 23. april 2009
   om decharge for gennemførelsen af budgettet for 7., 8. og 9. Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 2007
   (2009/641/EF)
   EUROPA-PARLAMENTET,

               —

               der henviser til Kommissionens beretning om opfølgning af dechargeafgørelserne for 2006 (KOM(2008) 629 og bilag SEK(2008) 2579),

               —

               der henviser til balancer og regnskaber for 7., 8. og 9. Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 2007 (KOM(2008) 490 — C6-0296/2008),

               —

               der henviser til beretningen om den økonomiske forvaltning af 7., 8. og 9. Europæiske Udviklingsfond for året 2007 (KOM(2008) 224),

               —

               der henviser til Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 2007 om 7., 8. og 9. Europæiske Udviklingsfonds aktiviteter med Kommissionens svar (1),

               —

               der henviser til Revisionsrettens erklæring om regnskabernes rigtighed og de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, jf. EF-traktatens artikel 248 (2),

               —

               der henviser til Rådets henstillinger af 10. februar 2009 (5042/2009 — C6-0057/2009, 5044/2009 — C6-0058/2009, 5045/2009 — C6-0059/2009),

               —

               der henviser til partnerskabsaftalen mellem medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet på den ene side og Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den anden side, undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000 (3) og revideret i Luxembourg den 25. juni 2005 (4),

               —

               der henviser til Rådets afgørelse 2001/822/EF af 27. november 2001 om de oversøiske landes og territoriers associering med Det Europæiske Fællesskab (»associeringsafgørelse«) (5), som ændret ved Rådets afgørelse 2007/249/EF af 19. marts 2007 (6),

               —

               der henviser til artikel 33 i den interne aftale af 20. december 1995 mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand inden for anden finansprotokol til fjerde AVS-EF-konvention (7),

               —

               der henviser til artikel 32 i den interne aftale af 18. september 2000 mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand i henhold til finansprotokollen til partnerskabsaftalen mellem staterne i Afrika, Vestindien og Stillehavet og Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, undertegnet den 23. juni 2000 i Cotonou, Benin, samt om finansiel bistand til de oversøiske lande og territorier, på hvilke EF-traktatens fjerde del finder anvendelse (8),

               —

               der henviser til EF-traktatens artikel 276,

               —

               der henviser til artikel 74 i finansforordningen af 16. juni 1998 vedrørende samarbejdet med henblik på udviklingsfinansiering under fjerde AVS-EF-konvention (9),

               —

               der henviser til artikel 119 i finansforordningen af 27. marts 2003 om den 9. Europæiske Udviklingsfond (10),

               —

               der henviser til forretningsordenens artikel 70, artikel 71, tredje led, og bilag V,

               —

               der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget og udtalelse fra Udviklingsudvalget (A6-0159/2009),

               1.

               meddeler Kommissionen decharge for gennemførelsen af budgettet for 7., 8. og 9. Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 2007;

               2.

               fremsætter sine bemærkninger i nedenstående beslutning;

               3.

               pålægger sin formand at sende denne afgørelse og beslutningen, der er en integrerende del heraf, til Rådet, Kommissionen, Domstolen, Revisionsretten og Den Europæiske Investeringsbank samt medlemsstaternes regeringer og parlamenter og drage omsorg for, at de offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende (L-udgaven).

         Hans-Gert PÖTTERING

            Formand

         Klaus WELLE

            Generalsekretær

      (1)  EUT C 286 af 10.11.2008, s. 273.

      (2)  EUT C 277 af 31.10.2008, s. 243.

      (3)  EFT L 317 af 15.12.2000, s. 3.

      (4)  EUT L 287 af 28.10.2005, s. 1.

      (5)  EFT L 314 af 30.11.2001, s. 1 og EFT L 324 af 7.12.2001, s. 1.

      (6)  EUT L 109 af 26.4.2007, s. 33.

      (7)  EFT L 156 af 29.5.1998, s. 108.

      (8)  EFT L 317 af 15.12.2000, s. 355.

      (9)  EFT L 191 af 7.7.1998, s. 53.

      (10)  EUT L 83 af 1.4.2003, s. 1.
   EUROPA-PARLAMENTETS BESLUTNING
   af 23. april 2009
   med bemærkningerne, der er en integrerende del af afgørelsen om decharge for gennemførelsen af budgettet for 7., 8. og 9. Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 2007
   EUROPA-PARLAMENTET,

               —

               der henviser til Kommissionens beretning om opfølgning af dechargeafgørelserne for 2006 (KOM(2008) 629 og bilag SEK(2008) 2579),

               —

               der henviser til balancer og regnskaber for 7., 8. og 9. Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 2007 (KOM(2008) 490 — C6-0296/2008),

               —

               der henviser til beretningen om den økonomiske forvaltning af 7., 8. og 9. Europæiske Udviklingsfond for året 2007 (KOM(2008) 224),

               —

               der henviser til Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 2007 om 7., 8. og 9. Europæiske Udviklingsfonds aktiviteter med Kommissionens svar (1),

               —

               der henviser til Revisionsrettens erklæring om regnskabernes rigtighed og de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, jf. EF-traktatens artikel 248 (2),

               —

               der henviser til Rådets henstillinger af 10. februar 2009 (5042/2009 — C6-0057/2009, 5044/2009 — C6-0058/2009, 5045/2009 — C6-0059/2009),

               —

               der henviser til partnerskabsaftalen mellem medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet på den ene side og Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den anden side, undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000 (3) og revideret i Luxembourg den 25. juni 2005 (4),

               —

               der henviser til Rådets afgørelse 2001/822/EF af 27. november 2001 om de oversøiske landes og territoriers associering med Det Europæiske Fællesskab (associeringsafgørelse) (5), som ændret ved Rådets afgørelse 2007/249/EF af 19. marts 2007 (6),

               —

               der henviser til artikel 33 i den interne aftale af 20. december 1995 mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand inden for anden finansprotokol til fjerde AVS-EF-konvention (7),

               —

               der henviser til artikel 32 i den interne aftale af 18. september 2000 mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand i henhold til finansprotokollen til partnerskabsaftalen mellem staterne i Afrika, Vestindien og Stillehavet og Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, undertegnet den 23. juni 2000 i Cotonou, Benin, samt om finansiel bistand til de oversøiske lande og territorier, på hvilke EF-traktatens fjerde del finder anvendelse (8),

               —

               der henviser til EF-traktatens artikel 276,

               —

               der henviser til artikel 74 i finansforordningen af 16. juni 1998 vedrørende samarbejdet med henblik på udviklingsfinansiering under fjerde AVS-EF-konvention (9),

               —

               der henviser til artikel 119 i finansforordningen af 27. marts 2003 for den 9. Europæiske Udviklingsfond (10),

               —

               der henviser til forretningsordenens artikel 70, artikel 71, tredje led, og bilag V,

               —

               der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget og udtalelse fra Udviklingsudvalget (A6-0159/2009),

               A.

               der henviser til, at Den Europæiske Udviklingsfond (EUF) er Den Europæiske Unions vigtigste finansielle instrument for udviklingssamarbejdet med staterne i Afrika, Vestindien og Stillehavet,

               B.

               der henviser til, at den samlede bistand, der formidles via EUF, vil stige betydeligt i løbet af de kommende år, idet EU-støtten under den 10. EUF for perioden 2008-2013 er fastsat til 21 966 000 000 EUR, hvilket udgør en stigning på 62 % sammenlignet med de finansielle tildelinger under 9. EUF,

               C.

               der henviser til, at budgetstøtte er et instrument, der kræver et paradigmeskift i den parlamentariske overvågning fra kontrol med input til kontrol af resultater og output,

               D.

               der henviser til, at det er fast besluttet på at udvikle overvågningskapaciteten for så effektivt som muligt at opfylde sine forpligtelser som dechargemyndighed,

               1.

               er enig med Kommissionen i, at »svag forvaltningskapacitet« og »svagheder i den offentlige forvaltning« i mange modtagerlande udgør væsentlige risici, der indvirker på den forsvarlige økonomiske forvaltning af EUF'erne (Kommissionens svar på punkt 1-5 i Revisionsrettens årsberetning om EUF'ernes aktiviteter);

               2.

               opfordrer Kommissionen til — når den finjusterer sin kontrolstrategi (punkt 1-5 i årsberetningen om EUF'erne) — at identificere de punkter, hvor manglende resultater og kontrolomkostninger kræver en ændring af politikken;

               3.

               er af den opfattelse, at gennemførelsesstrategien for 10. EUF (21 966 000 000 EUR for perioden 2008-2013) bør fokusere på områder af afgørende betydning for at sikre en bæredygtig udvikling; henstiller til Kommissionen at prioritere og undgå for stor spredning;

               4.

               mener, at Kommissionen i sine bestræbelser på at prioritere og koncentrere udviklingsaktiviteterne kunne undersøge mulighederne for at øge bistanden til lavindkomstlande;

               5.

               påpeger, at der bør lægges behørig vægt på bæredygtigheden af Kommissionens interventioner, herunder på udvikling af en klar exit-strategi og overvågning af gennemførelsen; mener, at en bedre evaluering af resultaterne er af afgørende betydning for at sikre EU-udviklingssamarbejdets demokratiske legitimitet;

         Finansiel gennemførelse

               6.

               glæder sig over Kommissionens resultater i 2007 og bemærker, at betalingerne steg med 12 % og forpligtelserne med 9 %, mens stigningen i uindfriede forpligtelser blev holdt under 2,8 %; anser gennemførelsesgraden på 3,7 år for at være acceptabel på baggrund af den øgede effektivitet;

               7.

               glæder sig over, at der er blevet indgået forpligtelser for alle tilgængelige midler under 9. EUF i 2007; opfordrer Kommissionen til at udarbejde henstillinger om de EUF-midler, som der ikke er indgået forpligtelser for under 8. EUF; understreger imidlertid, at der ikke bør ske en hurtig forpligtelse af midler på bekostning af projekternes kvalitet;

               8.

               henleder opmærksomheden på Kommissionens tilsagn (11) om at søge at sikre, at et referencebeløb svarende til 20 % af den tildelte bistand under instrumentet for udviklingssamarbejde (DCI) afsættes til grundlæggende og sekundær uddannelse og grundlæggende sundhed; opfordrer til, at der aflægges rapport i forhold til dette referencebeløb i forbindelse med EUF;

               9.

               udtrykker bekymring over konklusionerne i Revisionsrettens særberetning nr. 10/2008 om EF's udviklingsbistand til sundhedstjenester i Afrika syd for Sahara, som påviser, at bevillingerne til sundhedssektoren i Afrika syd for Sahara ikke er steget siden 2000 som andel af EF's samlede udviklingsbistand på sundhedsområdet på trods af Kommissionens målsætning om opfyldelse af 2015-målene og trods sundhedskrisen i Afrika syd for Sahara; opfordrer Kommissionen til at prioritere støtte til sundhedssystemer og til at identificere de mest hensigtsmæssige bistandsinstrumenter for dette område;

         Kommissionens økonomiske forvaltning af EUF

               10.

               bemærker med tilfredshed, at Retten finder, at ovennævnte beretning fra Kommissionen om den finansielle forvaltning af 7., 8. og 9. EUF for regnskabsåret 2007 giver en pålidelig redegørelse for målopfyldelsen, den finansielle situation og de begivenheder, der har haft væsentlig indflydelse på de aktiviteter, der blev gennemført i 2007 (punkt 13 i årsberetningen om EUF'erne);

               11.

               beklager imidlertid, at Kommissionens opfølgning på Rettens bemærkninger i en række tilfælde har været utilstrækkelig; understreger, at Kommissionens reaktion på baggrund af Rettens bemærkninger er et vigtigt kontrolelement for dechargemyndigheden; glæder sig over, at Kommissionen »i fremtiden vil fremlægge mere detaljerede oplysninger« (punkt 13 i årsberetningen om EUF’erne);

         Revisionsrettens revisionserklæring
   Regnskabernes rigtighed

               12.

               bemærker, at i overensstemmelse med artikel 1 og artikel 103, stk. 3, i finansforordningen af 27. marts 2003 for den 9. EUF dækker revisionserklæringen ikke den del af 9. EUF’s midler (2 200 000 000 EUR), som EIB forvalter på eget ansvar (fodnote 2 og 11 i årsberetningen om EUF’erne);

               13.

               bemærker, at det er Rettens opfattelse, at det endelige årsregnskab for 7., 8. og 9. EUF i alt væsentligt giver et retvisende billede af EUF's finansielle stilling pr. 31. december 2007 (punkt VI i revisionserklæringen);

               14.

               bemærker, at Retten gør opmærksom på, at Kommissionen ikke har påvist, at de antagelser, der ligger til grund for skønnet over hensættelser til imødegåelse af påløbne omkostninger, er gyldige, og at dette dels kan bevirke, at de påløbne udgifter er ansat for lavt, dels, at garantibeløbet er ansat for højt i noterne til årsopgørelserne (punkt VII i revisionserklæringen);

         De underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed

               15.

               bemærker, at

                           —

                           det er Rettens opfattelse, at de transaktioner, der ligger til grund for regnskabsårets indtægter og forpligtelser, som helhed betragtet er lovlige og formelt rigtige (punkt VIII i revisionserklæringen), men at Retten samtidig gør opmærksom på den høje risiko (fiduciary risk), som er forbundet med budgetstøtte, og som skyldes Kommissionens »dynamiske fortolkning« af støtteberettigelseskriterierne (punkt X i revisionserklæringen)

                           —

                           Rettens revision afslørede en væsentlig forekomst af fejl, der indvirkede på de transaktioner, der ligger til grund for betalingerne (punkt IX i revisionserklæringen)

                           —

                           Retten noterede sig, at Kommissionen har indført forbedringer af sine overvågnings- og kontrolsystemer, men understregede, at der stadig er mulighed for forbedring;

         Bemærkninger til Rettens oplysninger til underbygning af revisionserklæringen
   Revisionens omfang

               16.

               tager til efterretning, at Rettens bemærkninger om de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed er baseret på:

                           a)

                           en evaluering af overvågnings- og kontrolsystemerne i EuropeAids centrale tjenestegrene og i fem delegationer, som dækker seks lande

                           b)

                           en revision af 90 betalinger og 15 specifikke retlige forpligtelser

                           c)

                           en gennemgang af 30 statistisk udvalgte betalinger og 15 finansielle forpligtelser vedrørende budgetstøtte

                           d)

                           en gennemgang af 30 statistisk udvalgte betalinger, som EuropeAids centrale tjenestegrene havde anvist

                           e)

                           en gennemgang af 30 statistisk udvalgte transaktioner, som EuropeAids centrale tjenestegrene allerede havde kontrolleret efterfølgende

                           f)

                           en gennemgang af 30 statistisk udvalgte finansielle forpligtelser, og

                           g)

                           en gennemgang af den årlige aktivitetsrapport og erklæring fra generaldirektøren for EuropeAid (punkt 15 i årsberetningen);

         Regnskabernes rigtighed

               17.

               beklager, at Kommissionen på grund af tekniske vanskeligheder stadig ikke er i stand til at give fuldstændige regnskabsoplysninger; bemærker Kommissionen svar, hvorefter indførelsen af det nye regnskabssystem fra og med 2009 vil rette op på de nuværende begrænsninger (punkt 16 i årsberetningen om EUF'erne); glæder sig over indførelsen af ABAC-EUF systemet i februar 2009;

               18.

               noterer sig Rettens tilbagevendende bemærkning om gyldigheden af Kommissionens statistiske tilgang, der anvendes til at foretage et skøn over hensættelser til imødegåelse af påløbne omkostninger i referenceperioden, og for hvilke der ikke er modtaget fakturaer ved årets udgang; noterer sig endvidere, at denne henlæggelse udgør 2 087 000 000 EUR eller 83 % af de samlede passiver (punkt 17 i årsberetningen om EUF’erne); opfordrer Kommissionen til at fortsætte med en finjustering og forbedring af tilgangen;

         De underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed

               19.

               bemærker, at Kommissionen og Retten ikke er enige om, hvornår finansieringsaftalerne bør »udarbejdes« og »undertegnes« (punkt 19 i årsberetningen om EUF'erne); beklager det uklare budskab, det giver dechargemyndigheden, og opfordrer Kommissionen til at komme med en konkretisering, så alle parter — Kommissionen og AVS-landene — opfatter »udarbejde« på samme måde;

               20.

               bemærker, at Retten i forbindelse med kontrollen af transaktioner ikke har kunnet få den relevante dokumentation fra FN-organerne for to betalinger (ud af en stikprøve på 11); anmoder derfor Kommissionen om at forvisse sig om, at den økonomiske og administrative rammeaftale respekteres i fuldt omfang;

               21.

               bemærker, at Retten på grundlag af revisionsresultaterne (punkt 32-47 i årsberetningen om EUF'erne) konkluderer, at EuropeAid's overvågnings- og kontrolsystemer kun er delvis effektive (punkt 53 i årsberetningen om EUF'erne);

               22.

               bemærker endvidere, at ud af ni elementer i det interne kontrolsystem på centralt plan er seks effektive, to delvis effektive, mens et element — kvantiteten af kontrolbesøg — slet ikke er effektivt overhovedet, og ud af fem elementer i det interne kontrolsystem på delegationsplan er to elementer effektive og tre kun delvis effektive (tabel 3 i årsberetningen om EUF’erne);

               23.

               bemærker, at Kommissionen i betragtning af de finansielle og menneskelige ressourcer, som den har til sin rådighed, mener at have indført kontrolsystemer, der sætter den i stand til at give en rimelig garanti (punkt 53 i årsberetningen om EUF'erne);

               24.

               mener ikke, at Kommissionens svar er tilfredsstillende i det omfang, den ikke synes at ville revidere de foranstaltninger, den har truffet, og opfordrer Kommissionen til at give mere præcise oplysninger om betydningen af begrebet »rimelig garanti«, herunder navnlig i henseende til det faktiske cost-benefit-forhold for kontrol og den faktiske fejlforekomst, samt forelægge en oversigt over de supplerende finansielle og menneskelige ressourcer, der er nødvendige for at forbedre kontrolsystemet, således at Retten kan give vurderingen »effektiv« som generel evaluering;

               25.

               bemærker, at Retten fremhæver, at de tilsynsførendes eller revisorernes kontrol er utilstrækkelig, hvilket viser kontrol- og overvågningssystemernes svaghed; opfordrer derfor Kommissionen til at styrke kontrollen og bl.a. indføre en ordning med gennemgang af de eksterne revisionsrapporter for at sikre deres kvalitet;

         Forpligtelser og betalinger til budgetstøtte

               26.

               bemærker, at i fem ud af 15 forpligtelser til budgetstøtte, der blev undersøgt, konstaterede Retten

                           —

                           alvorlige svagheder ved den interne overvågning af budgettet, regnskabssystemerne, procedurerne for indgåelse af offentlige indkøbsaftaler og foranstaltningerne til bekæmpelse af korruption

                           —

                           at det forhold, at der ikke i rette tid forelægges reviderede regnskaber, og at den eksterne kontrol ikke er effektiv, er vigtige spørgsmål, som giver anledning til bekymring

                           —

                           at der under sådanne omstændigheder er meget høj risiko (fiduciary risk) forbundet med tildeling af budgetstøtte (punkt 26 i årsberetningen om EUF'erne);

               27.

               understreger, at Retten er af den opfattelse, at Cotonouaftalens krav om, at forvaltningen af de offentlige udgifter skal være tilstrækkelig gennemsigtig, ansvarlig og effektiv, ikke er blevet opfyldt i fem tilfælde;

               28.

               minder om, at den høje risiko (fiduciary risk) betyder, at de europæiske skatteyderes penge ikke er blevet anvendt i overensstemmelse med hensigten, ikke giver valuta for pengene eller ikke er korrekt afregnet;

               29.

               bemærker endvidere, at Kommissionen ikke er enig i Revisionsrettens vurdering, at forpligtelserne ifølge Kommissionen blev indgået efter, at der var foretaget en vurdering af tilstrækkelig positive fremskridt i systemerne til forvaltning af de offentlige finanser, at de pågældende lande efterfølgende fortsat har udvist fremskridt, og er fortsat på rette vej mod yderligere budgetstøtte (punkt 26 i årsberetningen om EUF'erne);

               30.

               beklager Kommissionens reaktion, for så vidt som denne ikke genspejler alvoren i Rettens bemærkninger (»vigtige spørgsmål, som giver anledning til bekymring«, »meget høj risiko (fiduciary risk)«); mener, at anvendelsen af upræcise og ikke-resultatbaserede udtryk som »tilstrækkelig«, »fremskridt« og »på rette vej« i denne alvorlige kontekst er upassende, ja ligefrem overfladisk;

               31.

               opfordrer Kommissionen til at forelægge den dokumentation, dens konklusioner er baseret på, og forelægge den på en sådan måde, at det tydeligt fremgår, hvor store fremskridt der er sket (fra hvilket punkt til hvilket punkt), og hvorfor dette fremskridt blev anset for at være tilstrækkeligt;

               32.

               bemærker at, i syv af de 33 reviderede finansieringsaftaler var bestemmelserne i finansieringsaftalerne om budgetstøtte efter Rettens opfattelse ufuldstændige eller uklare, fordi de ikke omfattede de generelle betingelser for budgetstøtte, eller metoden til beregning af de beløb, der skulle udbetales, var tvetydigt defineret, eller de henviste til forpligtelser, som regeringen havde indgået, men fastsatte hverken en frist for, hvornår disse forpligtelser skulle være opfyldt, eller hvilke konsekvenser det ville få, hvis de ikke blev det (punkt 27 i årsberetningen om EUF'erne); bemærker endvidere, at Kommissionen agter yderligere at forbedre kvaliteten af finansieringsaftalerne under 10. EUF;

               33.

               bemærker, hvad angår budgetstøtte, at der er en væsentlig fejlfrekvens i de transaktioner, der ligger til grund for EUF’s betalinger (punkt 52, litra b), i årsberetningen om EUF'erne) på grund af:

                           —

                           at beregningen af beløb til udbetaling var baseret på en positiv konklusion om, at forvaltningen af de offentlige finanser ville blive bedre, hvilket ikke stemte overens med den vurdering af forholdene, der lå til grund for konklusionen

                           —

                           at der var brugt en beregningsmetode, der ikke var hjemmel til i finansieringsaftalen

                           —

                           at der var afholdt betalinger, selv om der ikke forelå ajourførte rapporter om forvaltningen af de offentlige finanser (punkt 28 i årsberetningen om EUF’erne);

               34.

               noterer sig endvidere følgende bemærkninger fra Retten i forbindelse med seks ud af 30 undersøgte betalinger:

                           —

                           Kommissionen har ikke på en struktureret og formaliseret måde dokumenteret, at de betingelser vedrørende forvaltningen af de offentlige finanser, der knyttede sig til betalingen, var opfyldt

                           —

                           vurderinger af fremskridt var urimeligt optimistiske eller baseret på forældede eller uhensigtsmæssige oplysninger

                           —

                           konklusionerne var ikke underbygget af underliggende oplysninger

                           —

                           man forlod sig på fremtidige begivenheder, snarere end på begivenheder der allerede havde fundet sted

                           —

                           en unøjagtig bedømmelse af indikatorer (punkt 29 i årsberetningen om EUF’erne);

               35.

               bemærker Kommissionens svar, hvorefter Kommissionen afvejer fremskridt og politisk indstilling på reform mod de tilbageværende områder, der giver anledning til bekymring, for således at nå til en velunderbygget afgørelse (Kommissionens svar på punkt 29 i årsberetningen);

               36.

               er bekymret over Rettens bemærkninger, men i endnu højere grad over Kommissionens svar, der viser, at Kommissionen er meget tilbageholdende med at videregive de oplysninger, afgørelserne om budgetstøtte er baseret på;

         Effektiv parlamentarisk kontrol

               37.

               mener, at afgørelser om budgetstøtte som bistandsinstrument helt og holdent falder ind under det udøvende organs beføjelser, og at budgetstøttetransaktioner ikke kræver Parlamentets forudgående godkendelse;

               38.

               bemærker, at en parlamentarisk evaluering af budgetstøtte ikke alene bør fokusere på risikoen, men også på fordelene, såvel som på risikoen og fordelene ved alternativ levering af bistand; bemærker endvidere, at traditionelle projekttilgange, der er blevet anvendt i flere årtier, ikke har givet de forventede resultater;

               39.

               mener, at den parlamentariske kontrols endemål er at sikre bistandens effektivitet, hvilket vil sige den effektive, økonomiske, lovlige og formelt rigtige anvendelse af bistanden med henblik på at sikre en bæredygtig udvikling, og mener, at kontrollen med budgetstøtte indgår i Parlamentets generelle bestræbelser på at kontrollere de samlede udviklingsudgifters effektivitet og resultater;

               40.

               beklager, at det ikke råder over tilstrækkeligt nyttige, omfattende og pålidelige oplysninger til at kunne gennemføre en effektiv kontrol med resultaterne af budgetstøtten;

               41.

               kræver et stop for den hidtidige praksis med konsekutive EUF'er ved hjælp af en fuldstændig konsolidering af finansieringen af EU/AVS-samarbejdet i EU-budgettet for at sikre parlamentarisk kontrol med tildelingen af bevillinger under EUF;

         Årsberetning om budgetgennemførelsen

               42.

               opfordrer Kommissionen til at udarbejde en årsberetning om anvendelsen af budgetstøtte — og Budgetkontroludvalget til at afgive initiativbetænkning om denne årsberetning — indeholdende nyttige, omfattende, pålidelige, analytiske og evaluerende og ikke kun beskrivende oplysninger om:

                           —

                           planlagt og udbetalt budgetstøtte

                           —

                           opnåelse af forventede resultater i overensstemmelse med donormålsætninger og landestrategier samt tilstedeværelsen og kvaliteten af komplementære forhold

                           —

                           forekomsten og kvaliteten af de kompletterende vilkår

                           —

                           dialogens effektivitet, donorharmoniseringens omfang, den supplerende kapacitetsopbygning, der har fundet sted, og denne kapacitetsopbygnings virkninger

                           —

                           gennemførelsen af forbedrede landesystemer

                           —

                           kontrolinstitutioner, forvaltningsorganer for offentlige finanser, overvågnings- og evalueringsinstitutioner

                           —

                           beløb og hyppighed for uregelmæssige udgifter

                           —

                           analyse af typologien af de uregelmæssigheder, der påvises ved kontrol og revision (systemiske eller ikkesystemiske)

                           —

                           de foranstaltninger, der er truffet til afhjælpning;

               43.

               opfordrer Kommissionen til, med den yderste kompromisløshed, at identificere lande eller spørgsmål inden for gennemførelsen af budgetstøtten, hvor speciel parlamentarisk opmærksomhed kunne være nyttig med henblik på at forbedre donoransvarligheden;

               44.

               opfordrer ligeledes Kommissionen til at gennemføre en årlig evaluering af denne risiko;

         Risikoevaluering og -styring

               45.

               bemærker, at kanaliseringen af midler gennem systemer i udviklingslande, der er svage, skaber en risiko for ineffektivitet og spild, og at en omfattende risikovurdering derfor er absolut nødvendig, inden budgetstøtteprogrammer igangsættes;

               46.

               minder om, at Kommissionen ikke anvender et system, hvor risikovurderingen resulterer i klare grænseværdier, under hvilke budgetstøtte ikke bør ydes, men snarere anvender en »dynamisk fortolkning«, hvor der er langt større råderum;

               47.

               er af den opfattelse, at det større råderum i forbindelse med afgørelser om budgetstøtte under en dynamisk fortolkning skal modsvares af en tilsvarende høj grad af gennemskuelighed; opfordrer derfor Kommissionen til at stille de oplysninger, den baserer sine vurderinger på, til rådighed for Budgetkontroludvalget og Udviklingsudvalget;

               48.

               forventer navnlig at modtage præcise oplysninger om Kommissionens risikovurderinger og analyser af offentlige systemer i udviklingslandene, dens vurderinger af systemsvagheders betydning, hvad angår potentielt manglende effektivitet og spild af bistand, samt overslag, kvantificeret i det omfang det er muligt, over disse faktorer og oplysninger om de foranstaltninger, der er blevet eller vil blive truffet i fremtiden for at mindske den påviste risiko;

         Retorik og realitet

               49.

               bemærker, at den ansvarlige kommissær, Louis Michel, i en brochure med titlen »Budgetstøtte — et spørgsmål om gensidig tillid (Budget support — A question of mut ual trust)« (12) anfører, at budgetstøtte og mere budgetstøtte er den eneste løsning, og at han derfor har besluttet at øge budgetstøttens omfang fra 20 % af bistanden til 50 %;

               50.

               opfordrer kommissæren til at genoverveje disse intentioner, indtil retorikken er blevet afløst af fakta, og der foreligger konkret dokumentation for, i hvilket omfang budgetstøtten har givet mere valuta for pengene end andre bistandsinstrumenter eller har indvirket på fattigdommen;

               51.

               bemærker skrivelsen og notatet fra kommissær Louis Michel til Jacek Uczkiewicz, medlem af Revisionsretten, af 9. januar 2009 (DR/amw/S(08)0418) med kopi til Herbert Bösch, formand for Budgetkontroludvalget, hvori førstnævnte anfører, at:

                           —

                           der er mulighed for at forbedre Kommissionens udformning og gennemførelse af budgetstøtteprogrammer i overensstemmelse med Revisionsrettens bemærkninger gennem en mere gennemskuelig, struktureret og formaliseret tilgang, og

                           —

                           der er basis for mere systematisk vægt på risikostyring og overvejelser omkring passende sikkerhedsforanstaltninger eller -forudsætninger (side 9 i notat med svar på Revisionsrettens forslag om at anvende bundlinjekrav for forvaltningen af offentlige finanser ved afgørelser om, hvorvidt budgetstøtte er berettiget, som er vedføjet denne skrivelse);

               52.

               glæder sig over Kommissionens accept af Rettens bemærkninger samt Kommissionens hensigter, og ser frem til at blive underrettet om den nærmere udformning og gennemførelse af denne forbedrede tilgang (ibid., side 1);

         Den Europæiske Revisionsret

               53.

               opfordrer Retten til at oplyse om kvaliteten af Kommissionens risikovurdering og -styring og ville sætte pris på flere resultatrevisioner af udviklingsbistanden generelt og budgetstøtten i særdeleshed;

         Parlamenterne i modtagerlandene

               54.

               opfordrer Budgetkontroludvalget til at etablere direkte kontakter til tilsvarende udvalg i udvalgte modtagerlandes parlamenter for at fremme og støtte deres rolle i forbindelse med sikringen af bistandens effektivitet gennem parlamentarisk kontrol med aktiviteterne;

               55.

               opfordrer indtrængende Kommissionen til at prioritere støtte til partnerlande med henblik på udvikling at parlamentarisk kontrol og revisionskapacitet, navnlig når bistanden tildeles i form af budgetstøtte, og opfordrer Kommissionen til regelmæssigt at aflægge rapport om de fremskridt, der er gjort;

               56.

               mener, at det er absolut nødvendigt at inddrage nationale parlamenter, civilsamfundet og lokale myndigheder i partnerlandene med henblik på at opbygge et reelt ejerskab af processen; opfordrer indtrængende Kommissionen til at gøre sit yderste for at forbedre dialogen med disse organer i de forskellige faser af programmeringsprocessen;

         Inddragelse af AVS-staterne

               57.

               er bekymret over AVS-staternes manglende engagement i forbindelse med en effektiv kontrol med EUF-udgifterne og er skuffet over, at delegationerne kun i begrænset omfang kan forlade sig på de kontroller, de nationale anvisningsberettigedes forvaltninger udfører (punkt 36 i årsberetningen om EUF'erne);

               58.

               bemærker, at nationale anvisningsberettigede er obligatoriske i AVS-staterne, men ikke findes i RELEX-udviklingslande; opfordrer Kommissionen til at oplyse om fordele og ulemper ved EUF-tilgangen og evaluere bedste praksis i samtlige AVS-stater for at forbedre kontrollen med EUF-udgifterne i de nationale anvisningsberettigedes forvaltninger;

               59.

               bemærker endvidere, at delegationerne jævnligt rapporterer til Europe Aids centrale tjenestegrene om mangel på kapacitet og ressourcer i de nationale anvisningsberettigedes forvaltninger (punkt 41 i årsberetningen om EUF'erne); opfordrer Kommissionen til at oplyse om, hvilket feedback der gives til delegationerne vedrørende dette spørgsmål;

         Menneskelige ressourcer

               60.

               bemærker, at i forhold til de midler, der indgås forpligtelser for, er antallet af kommissionsansatte ifølge Retten faldende, og endvidere forventes der ingen væsentlig stigning i antallet af ansatte, selv om forpligtelserne forventes at blive kraftigt forøget under 10. EUF (punkt 33 i årsberetningen om EUF’erne);

               61.

               er helt enig med Retten i, at der er en risiko for, at kvaliteten af kontrollen, efterprøvelsen og overvågningen bliver præget af, at der mangler personale, at personalet er allokeret uhensigtsmæssigt, eller at der ikke kan trækkes på specifikke færdigheder og viden (punkt 33 i årsberetningen om EUF'erne);

               62.

               opfordrer Kommissionen til at redegøre for, hvorledes den agter at håndtere spændingerne — eller snarere modsætningen — mellem behovet for yderligere menneskelige ressourcer i delegationerne og løftet om at holde personaletallet stabilt, når hele det udvidelsesrelaterede personale er integreret, uden anmodninger om nye stillinger i perioden 2009-2013, og kun imødekomme nye personalebehov inden for centrale politikområder ved hjælp af omrokeringer inden for eller mellem afdelingerne (13);

               63.

               er af den opfattelse, at der kunne findes yderligere menneskelige ressourcer ved at opgive opsplitningen af ansvaret for udvikling mellem RELEX og DEV; opfordrer den nuværende Kommission til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at fremme denne omorganisering i den nye Kommission; mener, at den nuværende arbejdsdeling for udviklingssamarbejde mellem DEV og RELEX ikke giver Kommissionen mulighed for fuldt ud at deltage i de internationale bestræbelser på at fremme udviklingskonsekvens og bistandseffektivitet; opfordrer endvidere Kommissionen til at sikre, at udviklingssamarbejdet utvetydigt koncentreres omkring fattigdomsbekæmpelse som det primære mål;

               64.

               opfordrer Kommissionen til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at øge antallet af medarbejdere, der tager sig af EUF's forvaltning og kontrol, i lyset af den forventede stigning i omfanget af forpligtelser under 10. EUF;

         Bemærkninger til Rettens konklusioner og anbefalinger

               65.

               bemærker med tilfredshed Rettens anerkendelse af EuropeAids bestræbelser for at udvikle en kontrolstrategi; er af den opfattelse, at en effektiv kontrolstrategi har hovedsagelig til formål at foregribe fejl og ikke efterfølgende at inddrive uretmæssigt udbetalte midler; opfordrer Kommissionen til at fortsætte udviklingen af kontrolstrategien i lyset af denne tilgang, som dechargemyndigheden prioriterer;

               66.

               er helt enig i Rettens anbefalinger i punkt 55, litra a)-g), og punkt 56, litra a)-f), i årsberetningen om EUF’erne; henleder især Kommissionens opmærksomhed på anbefalingen i punkt 56, litra a), at
               »overensstemmelse med Cotonouaftalen bør benchmarkes mod basale krav, der skal være opfyldt, før der ydes budgetstøtte, f.eks., at der i rette tid foreligger offentliggjorte og reviderede regnskaber«
               og i punkt 56, litra d), at
               »før et budgetstøtteprogram starter, bør EuropeAid sikre, at der foreligger en klar og fuldstændig vurdering af forvaltningen af de offentlige finanser, og at modtagerlandet har et troværdigt og relevant reformprogram, som sikrer, at alle væsentlige svagheder afhjælpes inden for en overskuelig fremtid«;
               opfordrer derfor Kommissionen til kun at yde budgetstøtte i tilfælde, hvor forvaltningen af de offentlige udgifter er tilstrækkelig gennemsigtig, ansvarlig og effektiv, eller i det mindste forventes at være det med gennemførelsen af et reformprogram inden for et kortere tidsrum; påpeger endvidere, at udvælgelsen af finansieringsformen for en konkret sektor bør være direkte knyttet til dens effektivitet inden for dette konkrete indsatsområde;

               67.

               opfordrer Kommissionen til at prioritere en hurtig gennemførelse af disse anbefalinger, som dechargemyndigheden tillægger særlig betydning, eftersom utvetydige og vedtagne grænser for den udøvende myndigheds råderum er absolut nødvendige, hvis den parlamentariske kontrol skal give nogen mening;

         En ny tilgang til en ny situation

               68.

               understreger, at modtagerlandets udnyttelse af midler i form af budgetstøtte ligger uden for Kommissionens (og andre donorers) direkte kontrol, da det er modtagerlandets suveræne ret at forvalte sit budget i overensstemmelse med egne specifikke regler og nationale budgetprocedurer;

               69.

               minder om, at forvaltningen af offentlige finanser, intern kontrol og eksterne revisionsfunktioner i visse modtagerlande ofte ikke er tilstrækkeligt pålidelige til at sikre, at donorernes midler forvaltes på passende vis og udnyttes til de tilsigtede formål;

               70.

               mener, at Kommissionen på baggrund af den voksende opmærksomhed omkring ansvarlighedsspørgsmål og den øgede interesse blandt donorlandenes skatteydere for at se konkrete resultater af udviklingsbistanden har al mulig interesse i at få kendskab til den risiko, der løbes, når der ydes budgetstøtte, og i at videregive denne information til dechargemyndigheden, som den står til ansvar over for;

               71.

               mener endvidere, at Kommissionen bør underrette modtagerlandenes forvaltninger om ansvarlighedsforpligtelserne og anmode dem, der forvalter midlerne i de efterfølgende led, om at påtage sig tilsvarende forpligtelser;

         Landeredegørelser

               72.

               er derfor af den opfattelse, at udviklingsbistand generelt og budgetstøtte i særdeleshed bør knyttes til ex ante-oplysninger i en formel oplysende erklæring, der afgives af modtagerlandets regering og undertegnes af finansministeren, vedrørende udvalgte spørgsmål, der indvirker på modtagerlandets styrings- og ansvarlighedsstruktur;

               73.

               er af den opfattelse, at et modtagerlands egen evaluering og forståelse af kontrolsvagheder giver større motivation for forbedring, end revisioner og kontrol der pålægges af en udefra kommende myndighed;

               74.

               er af den opfattelse, at landeerklæringer vil øge gennemskueligheden og ansvarligheden og give internationale donorer værdifulde oplysninger med henblik på at foretage en kvalificeret evaluering af den generelle gennemskuelighed og pålidelighed i modtagerlandenes styrings- og ansvarlighedsstruktur;

               75.

               opfordrer Kommissionen til at tage initiativet og forelægge sine forslag for andre internationale donorer — navnlig Verdensbanken — med henblik på at udvikle og gennemføre et sådant instrument i samarbejde med andre donorer; understreger, at sanktionerne for en bevidst vildledende erklæring kræver særlig opmærksomhed;

               76.

               opfordrer Kommissionen til at underrette det om en mulig tidsramme for sådanne forhandlinger;

         Integration af EUF-budgettet i Den Europæiske Unions almindelige budget

               77.

               bifalder Kommissionens løfte om at genfremsætte forslaget om en fuldstændig integration af EUF i budgettet under drøftelserne om den kommende finansielle ramme (14); opfordrer Kommissionen til at holde Budgetkontroludvalget fuldt informeret om forberedelserne til dette initiativ;

               78.

               gentager sin støtte til integrationen af EUF i Den Europæiske Unions almindelige budget og mener, at en sådan budgetopførelse ville gøre det muligt at forbedre EUF’s sammenhæng, gennemskuelighed og effektivitet og styrke dens kontrolsystem;

         Afpasning af den parlamentariske kontrol til det nye instrument

               79.

               er af den opfattelse, at dets rolle, hvad angår budgetstøtte, er at holde Kommissionen ansvarlig for resultaterne af udgifterne, og at budgetstøtte er et bistandsinstrument, der kræver et paradigmeskift i kontroladfærden væk fra kontrol med input og over til kontrol med resultater i forhold til indikatorer;

               80.

               mener, at det skal udvikle sin nuværende arbejdsform for at kunne gennemføre dette; er af den opfattelse, at et underudvalg om kontrol med budgetstøtte nedsat af Budgetkontroludvalget ville være et effektivt redskab til at sikre, at bistandsudgifterne kommer til at gavne befolkningen i modtagerlandet, og at skatteydernes bidrag til bistandsydelserne ikke misbruges;

         Investeringsfacilitet

               81.

               minder om, at det i punkt 20-24 i sin beslutning af 22. april 2008 om decharge for gennemførelsen af budgettet for 6., 7., 8. og 9. Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 2006 (15) gav udtryk for bekymring over, at EIB's forvaltning af investeringsfaciliteten ikke er omfattet af decharge; minder endvidere om, at EUF-midler er offentlige penge, som de europæiske skatteydere, og ikke finansmarkederne, stiller til rådighed;

               82.

               beklager i lighed med Retten i udtalelse nr. 9/2007 om forslag til Rådets forordning (EF) om finansforordningen for den 10. Europæiske Udviklingsfond (16), at der oprettes to særskilte forvaltningsområder, da dette begrænser rækkevidden af decharge, skaber yderligere behov for koordinering mellem Kommissionen og EIB og gør det vanskeligt at opnå et fuldstændigt billede af de opnåede resultater;

               83.

               bemærker, at EIB's årsberetning om investeringsfaciliteten hovedsagelig indeholder finansielle oplysninger og meget få — om overhovedet nogen — oplysninger om resultaterne af de forskellige programmer, der er blevet finansieret;

               84.

               opfordrer EIB til at fokusere sin rapportering omkring resultater og forelægge en fuldstændig, relevant og objektiv information om resultaterne, de fastsatte mål, de gennemførte mål og årsagerne til eventuelle afvigelser samt om gennemførte evalueringer og oversigter over evalueringsresultaterne;

               85.

               understreger, at EIB arbejder i AVS-landene i overensstemmelse med Cotonouaftalen, hvis primære mål er fattigdomsbekæmpelse og fremme af en bæredygtig udvikling, og at den derfor skal overholde disse mål i forbindelse med udlånspolitikken over for disse lande;

               86.

               opfordrer Kommissionen til at underrette Parlamentet om de specifikke procedurer, den har fastsat sammen med EIB for at koordinere de to institutioners bestræbelser på at nå EU's udviklingsmål, samt om disse procedurers effektivitet;

               87.

               er bekymret over EIB's image som den mindst gennemsigtige, mindst ansvarlige og mindst demokratisk kontrollerede institution blandt de organer, der har fået til opgave at gennemføre EU's politikker, samt af de offentlige finansielle institutioner;

               88.

               opfordrer af hensyn til Den Europæiske Union og dens værdier og med henblik på en forbedring af EIB's offentlige image som institution EIB til at forelægge dokumentation for:

                           —

                           hvorledes den lever op til ånden i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (17) og Århus-konventionen af 25. juni 1998 om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klager på miljøområdet

                           —

                           hvorledes den lever op til EU's globale udviklingsforpligtelser og de standarder, der er fastsat af andre multilaterale udviklingsbanker

                           —

                           hvorledes dens finansiering af kapitalintensive projekter i udvindingsindustrierne bidrager til fattigdomsbekæmpelsen

                           —

                           hvilke retningslinjer den har udarbejdet for investeringer i energi, skovbrug, transport, vand- og affaldsforvaltning, og hvorledes investeringsafgørelserne i fuldt omfang følger disse retningslinjer

                           —

                           at de meget få fuldtidsansatte miljøeksperter blandt personalet, der har ansvaret for at behandle hele udlånsporteføljen og sikre overensstemmelse med de relevante politikker, er tilstrækkelige

                           —

                           effektiviteten af klagemekanismen for berørte borgere, som borgere uden for EU også bør have adgang til

                           —

                           effektiviteten af foranstaltninger, der er blevet truffet for at bekæmpe korruption og hvidvaskning af penge

                           —

                           kriterierne for udlån til den private sektor, ud over basale finansielle standarder, og fuldstændigheden af en liste over de endelige lånemodtagere i den private sektor;

               89.

               opfordrer Kommissionen til nøje at følge gennemførelsen af investeringsfaciliteten med henblik på at garantere, at den lever op til målsætningen som udviklingsværkstøj, og regelmæssigt underrette Budgetkontroludvalget om resultaterne;

               90.

               opfordrer Budgetkontroludvalget til at styrke aktiviteterne hvad angår kontrol med EIB's finansielle aktiviteter, der i fuldt omfang falder ind under dette udvalgs sagsområde i overensstemmelse med kapitel V, punkt 3, i bilag VI til forretningsordenen.

      (1)  EUT C 286 af 10.11.2008, s. 273.

      (2)  EUT C 277 af 31.10.2008, s. 243.

      (3)  EFT L 317 af 15.12.2000, s. 3.

      (4)  EUT L 287 af 28.10.2005, s. 1.

      (5)  EFT L 314 af 30.11.2001, s. 1 og EFT L 324 af 7.12.2001, s. 1.

      (6)  EUT L 109 af 26.4.2007, s. 33.

      (7)  EFT L 156 af 29.5.1998, s. 108.

      (8)  EFT L 317 af 15.12.2000, s. 355.

      (9)  EFT L 191 af 7.7.1998, s. 53.

      (10)  EUT L 83 af 1.4.2003, s. 1.

      (11)  Erklæring fra Kommissionen ad artikel 5, DCI, vedføjet meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet af 24. oktober 2006 (KOM(2006) 628).

      (12)  ISBN 978-92-79-10115-1 på http://ec.europa.eu/commission_barroso/michel/Policy/key_documents/docs/NH8108406ENC_web.pdf

      (13)  Kommissionens rapport: Planning and optimising Commission human resources to serve EU priorities (SEK(2007) 530), s. 3 på http://www.europarl.europa.eu/meetdocs/2004_2009/documents/dv/sec_2007_5/sec_2007_530.pdf

      (14)  SEK(2008) 2579, Arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene. Bilag til Kommissionens beretning til Europa-Parlamentet om opfølgningen af 2006-dechargeproceduren, s. 86.

      (15)  EUT L 88 af 31.3.2009, s. 253.

      (16)  EUT C 23 af 28.1.2008, s. 3.

      (17)  EFT L 145 af 31.5.2001, s. 43.