title: EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse nr. 28/09/KOL af 29. januar 2009 om 68. ændring af de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte ved indførelse af tre nye kapitler om statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den nuværende globale finanskrise, om rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise: støttens begrænsning til det nødvendige minimum og sikkerhedsforanstaltninger mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger, og om midlertidige EF-rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise

text:
               20.1.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 17/1

         EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS AFGØRELSE
   Nr. 28/09/KOL
   af 29. januar 2009
   om 68. ændring af de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte ved indførelse af tre nye kapitler om statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den nuværende globale finanskrise, om rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise: støttens begrænsning til det nødvendige minimum og sikkerhedsforanstaltninger mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger, og om midlertidige EF-rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise
   EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN (1) —
   som henviser til aftalen om det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (2), særlig artikel 61 til 63 og protokol nr. 26 til aftalen,
   som henviser til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol (3), særlig artikel 24 og artikel 5, stk. 2, litra b),
   som tager i betragtning, at Tilsynsmyndigheden i henhold til artikel 24 i tilsyns- og domstolsaftalen skal sætte EØS-aftalens bestemmelser om statsstøtte i kraft,
   som tager i betragtning, at i henhold til artikel 5, stk. 2, litra b), i tilsyns- og domstolsaftalen skal Tilsynsmyndigheden udstede meddelelser og retningslinjer på områder, der er omhandlet i EØS-aftalen, hvis dette er udtrykkeligt fastsat i denne aftale eller i tilsyns- og domstolsaftalen, eller hvis Tilsynsmyndigheden finder det nødvendigt,
   som minder om de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte vedtaget af Tilsynsmyndigheden den 19. januar 1994 (4),
   som henviser til den meddelelse, som Europa-Kommissionen (5) vedtog den 13. oktober 2008, om »Statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle globale finanskrise« (6),
   som henviser til den meddelelse, Kommissionen vedtog den 5. december 2008 om »Rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise: støttens begrænsning til det nødvendige minimum og sikkerhedsforanstaltninger mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger« (7),
   som henviser til den meddelelse, Kommissionen vedtog den 17. december 2008 om »Midlertidige EF-rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise« (8),
   som tager i betragtning, at disse meddelelser også er relevante for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,
   som tager i betragtning, at der skal sikres en ensartet anvendelse af EØS-statsstøttereglerne i hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,
   som tager i betragtning, at i henhold til punkt II under overskriften »GENERELT« i slutningen af bilag XV til EØS-aftalen skal Tilsynsmyndigheden efter høring af Kommissionen vedtage retsakter, der svarer til dem, som Kommissionen vedtager,
   som har hørt Kommissionen, og
   som erindrer om, at Tilsynsmyndigheden har hørt EFTA-staterne om sagen ved brev af 19. januar 2009 til Island, Liechtenstein og Norge —
   HAR TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Retningslinjerne for statsstøtte ændres ved indførelse af tre nye kapitler om statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den nuværende globale finanskrise, om rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise: støttens begrænsning til det nødvendige minimum og sikkerhedsforanstaltninger mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger, og om midlertidige EF-rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise. Disse tre kapitler findes i Bilag I, II og III til denne afgørelse.
   Artikel 2
   Kun den engelske udgave er autentisk.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 29. januar 2009.

            På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne

         Per SANDERUD

            Formand

         Kurt JÄGER

            Medlem af kollegiet

      (1)  Herefter »Tilsynsmyndigheden«.

      (2)  Herefter »EØS-aftalen«.

      (3)  Herefter »tilsyns- og domstolsaftalen«.

      (4)  Retningslinjer for anvendelsen og fortolkningen af EØS-aftalens artikel 61 og 64 og artikel 1 i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen, vedtaget og udsendt af Tilsynsmyndigheden den 19. januar 1994, offentliggjort i
         Den Europæiske Unions Tidende L 231 af 3.9.1994, s. 1 og EØS-tillæg nr. 32 af 3.9.1994, s. 1. Retningslinjerne blev senest ændret den 17. december 2008. De betegnes herefter som »statsstøtteretningslinjerne«. Den ajourførte version af statsstøtteretningslinjerne kan findes på Tilsynsmyndighedens websted: http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/state_aid_guidelines

      (5)  Herefter »Kommissionen«.

      (6)  EUT C 270 af 25.10.2008, s. 8.

      (7)  EUT C 10 af 15.1.2009, s. 2.

      (8)  EUT C 16 af 22.1.2009, s. 1.

      BILAG I

         Statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle globale finanskrise
          (1)

      1.   INDLEDNING

                  (1)

                  Den globale finanskrise har taget markant til i styrke og har nu fået alvorlige indvirkninger på EØS's banksektor. Ud over de helt konkrete problemer, der især hænger sammen med det amerikanske realkreditmarked og realkreditbaserede aktiver eller med tab affødt af visse bankers alt for risikofyldte dispositioner, har man i de seneste måneder oplevet en generel svækkelse af tilliden inden for banksektoren. Den udbredte usikkerhed om kreditrisikoen i enkelte pengeinstitutter har resulteret i, at bankerne ikke længere er indstillet på at låne ud til hinanden, hvilket generelt gør det stadigt vanskeligere for bankerne at skaffe sig likviditet.

                  (2)

                  Den aktuelle situation udgør en eksistenstrussel for pengeinstitutter med problemer, som skyldes deres særlige forretningsmodel eller forretningspraksis, hvis svagheder nu træder tydeligt frem og forværres af krisen på finansmarkederne. Hvis sådanne pengeinstitutter igen skal kunne blive rentable på lang sigt og undgå afvikling, er de nødt til at gennemføre en gennemgribende omstrukturering af deres aktiviteter. I den nuværende situation rammer krisen også pengeinstitutter, der er fundamentalt sunde, og hvis vanskeligheder udelukkende beror på de generelle markedsforhold, der har gjort det betydeligt vanskeligere at tilvejebringe likviditet. For at genoprette disse pengeinstitutters rentabilitet på lang sigt kan det være tilstrækkeligt med mindre vidtgående omstruktureringer. Under alle omstændigheder kan de foranstaltninger, der træffes af en EFTA-stat for at støtte (visse) pengeinstitutter, der opererer på dens nationale finansmarked, begunstige de pågældende pengeinstitutter på bekostning af andre, der opererer i samme EFTA-stat eller i andre EFTA-stater.

                  (3)

                  På ØKOFIN-mødet den 7. oktober 2008 vedtog Rådet en række konklusioner, hvori det lovede at træffe alle nødvendige foranstaltninger for at styrke banksystemets sundhed og stabilitet for derigennem at få genskabt tilliden på markedet og bringe finanssektoren til at fungere igen. At få tilført ny kapital til sårbare, systemrelevante pengeinstitutter blev anerkendt som et af midlerne til at sikre indskydernes interesser og styrke stabiliteten i systemet. Desuden enedes man om, at beslutningerne om statslige indgreb skal træffes på nationalt plan, men inden for samordnede rammer og på grundlag af en række fælles EU-principper (2).Ved samme lejlighed lovede Kommissionen hurtigt at udsende retningslinjer om hovedprincipperne for vurderingen af, om rekapitaliserings- og garantiordninger kan anses for at være forenelige med fællesmarkedet, og for vurdering af sådanne konkrete ordninger.

                  (4)

                  I betragtning af det omfang, krisen har fået i dag, hvor den også rammer fundamentalt sunde banker, under hensyn til den høje grad af integration og indbyrdes afhængighed mellem de europæiske finansmarkeder og de dramatiske virkninger, systemrelevante pengeinstitutters konkurs vil få i retning af at forværre krisen yderligere, anerkender Tilsynsmyndigheden, at EFTA-staterne kan finde det nødvendigt at træffe de fornødne foranstaltninger til at sikre stabiliteten i det finansielle system. Da de aktuelle problemer i finanssektoren er af en særlig karakter, kan det være nødvendigt, at sådanne foranstaltninger ikke kun tager sigte på stabilisering af individuelle pengeinstitutter, men også omfatter generelle ordninger.

                  (5)

                  Ved anvendelsen af statsstøttereglerne på de foranstaltninger, der træffes for at imødegå krisen på finansmarkederne, må der tages behørigt hensyn til de ekstraordinære omstændigheder, der i øjeblikket gør sig gældende, men Tilsynsmyndigheden er nødt til at sikre, at sådanne foranstaltninger ikke skaber unødige konkurrencefordrejninger mellem pengeinstitutterne på markedet eller negative følgevirkninger i andre EØS-stater. Formålet med dette kapitel er at redegøre for, hvilke kriterier der er relevante for, om generelle ordninger såvel som anvendelse af sådanne ordninger i enkelttilfælde og systemrelevante ad hoc-tilfælde kan anses for forenelige med EØS-aftalen. Ved anvendelsen af disse kriterier på foranstaltninger truffet af EFTA-staterne vil Tilsynsmyndigheden handle så hurtigt som muligt af hensyn til den retlige sikkerhed og for at genoprette tilliden på finansmarkederne.

            2.   GENERELLE PRINCIPPER

                  (6)

                  Statsstøtte til kriseramte individuelle virksomheder vurderes normalt efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), samt statsstøtteretningslinjernes kapitel om statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (3) (»retningslinjerne for rednings- og omstruktureringsstøtte«), som indeholder Tilsynsmyndighedens redegørelse for, hvordan den anvender EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), på denne form for støtte. Retningslinjerne for rednings- og omstruktureringsstøtte er generelle, men indeholder en række specifikke kriterier for finanssektoren.

                  (7)

                  Desuden kan Tilsynsmyndigheden i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), godkende statsstøtte til »afhjælpning af en alvorlig forstyrrelse i en EU-medlemsstats eller EFTA-stats økonomi«.

                  (8)

                  Tilsynsmyndigheden fastholder, at i overensstemmelse med retspraksis og dens egen beslutningspraksis (4) skal EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), fortolkes restriktivt med hensyn til, hvad der kan betragtes som en alvorlig forstyrrelse af en EFTA-stats økonomi.

                  (9)

                  I lyset af den alvorlige karakter, den aktuelle krise på finansmarkederne har fået, og dens mulige virkninger for EFTA-staternes samlede økonomi, finder Tilsynsmyndigheden, at der under de nuværende omstændigheder kan gøres brug af artikel 61, stk. 3, litra b), som hjemmel for støtteforanstaltninger, der træffes for at imødegå denne systemiske krise. Det gælder i særdeleshed for støtte, der ydes gennem en generel ordning, som er åben for adskillige eller alle pengeinstitutter i en EFTA-stat. Såfremt EFTA-staternes myndigheder med ansvar for finansiel stabilitet over for Tilsynsmyndigheden erklærer, at der er risiko for en sådan alvorlig forstyrrelse, vil det være af særlig relevans for Tilsynsmyndighedens vurdering.

                  (10)

                  Ad hoc-foranstaltninger truffet af EFTA-stater er ikke undtaget herfra, når kriterierne i EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), er opfyldt. Er der tale om såvel ordninger som ad hoc-foranstaltninger, skal vurderingen foretages efter de generelle principper i rammebestemmelserne, som er vedtaget på grundlag af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), men de aktuelle omstændigheder kan gøre det berettiget at godkende ekstraordinære foranstaltninger, såsom strukturelle hjælpeforanstaltninger, beskyttelse af bl.a. kreditorers rettigheder og redningsforanstaltninger, der potentielt vil kunne have en varighed på over 6 måneder.

                  (11)

                  Det er dog vigtigt at understrege, at ovennævnte betragtninger betyder, at EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), ikke rent principielt kan bringes i anvendelse i krisesituationer i andre sektorer, hvor der ikke er lige så stor risiko for umiddelbare indvirkninger på hele en EFTA-stats økonomi. For finanssektorens vedkommende kan denne bestemmelse kun påberåbes i virkelig ekstraordinære situationer, hvor der er risiko for, at finansmarkederne helt ophører med at fungere.

                  (12)

                  Når der foreligger en alvorlig forstyrrelse af en EFTA-stats økonomi i den ovennævnte forstand, kan artikel 61, stk. 3, litra b), ikke anvendes på ubestemt tid, men kun så længe krisesituationen gør det berettiget.

                  (13)

                  Det indebærer, at alle generelle ordninger, der indføres med hjemmel heri, f.eks. i form af en garanti- eller rekapitaliseringsordning, skal tages op til fornyet overvejelse med jævne mellemrum og ophøre med at gælde, så snart den økonomiske situation i den pågældende EFTA-stat åbner mulighed herfor. Tilsynsmyndigheden anerkender, at det ikke i øjeblikket er muligt at forudse, hvor længe de aktuelle ekstraordinære problemer på finansmarkederne vil vare ved, og at det for at genoprette tilliden kan være nødvendigt at udsende et signal om, at ordningen vil vedblive med at være i kraft, så længe krisen består, men den finder, at for at en enhver generel ordning kan anses for at være forenelig med EØS-aftalen, må det kræves, at EFTA-staten mindst hver sjette måned tager den op til revision og rapporterer til Tilsynsmyndigheden om udfaldet af denne revision.

                  (14)

                  Desuden finder Tilsynsmyndigheden, at pengeinstitutter, der har likviditetsproblemer, men som i øvrigt uden de aktuelle ekstraordinære omstændigheder ville være fundamentalt sunde, bør behandles anderledes end pengeinstitutter med endogene problemer. For de første pengeinstitutters vedkommende er rentabilitetsproblemerne en følge af eksterne faktorer, og beror på den aktuelle ekstreme situation på finansmarkedet og ikke på manglende effektivitet eller risikofyldte dispositioner. De konkurrencefordrejninger, som ordninger til støtte for disse pengeinstitutter afføder, vil derfor normalt være af mere begrænset karakter og ikke kræve så omfattende omstrukturering. Derimod vil andre pengeinstitutter, som kan antages at blive særligt ramt af tab forårsaget af f.eks. manglende effektivitet, ringe risikostyring af aktiver eller risikofyldte strategier, falde ind under de normale rammer for redningsstøtte og i særdeleshed have behov for en gennemgribende reorganisering såvel som kompenserende foranstaltninger, der kan begrænse konkurrencefordrejningerne (5). I alle tilfælde gælder imidlertid, at uden tilstrækkelige sikkerhedsforanstaltninger vil iværksættelsen af garanti- og rekapitaliseringsordninger kunne resultere i betydelige konkurrencefordrejninger, fordi de kunne give de pågældende pengeinstitutter urimelige fordele på bekostning af deres konkurrenter eller forværre likviditetsproblemerne i pengeinstitutter i andre EØS-stater.

                  (15)

                  I overensstemmelse med de overordnede principper bag EØS-aftalens statsstøtteregler, som indebærer, at enhver støtte, der ydes, ikke må overstige, hvad der er strengt nødvendigt for at nå det legitime mål, og at konkurrencefordrejninger undgås eller minimeres mest muligt, og under hensyntagen til de aktuelle omstændigheder skal alle generelle støtteforanstaltninger

                              —

                              være klart målrettede for effektivt at kunne afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i økonomien

                              —

                              stå i et rimeligt forhold til problemet og ikke være mere vidtgående, end hvad der kræves hertil

                              —

                              være udformet på en sådan måde, at negative følgevirkninger for konkurrenter, andre sektorer og andre EØS-stater minimeres.

                  (16)

                  Af hensyn til det indre markeds funktion er det nødvendigt, at disse kriterier, som stemmer overens med statsstøttereglerne og de grundlæggende frihedsrettigheder i EØS-aftalen, herunder forbuddet mod diskrimination, overholdes. I sin vurdering vil Tilsynsmyndigheden tage hensyn til følgende kriterier, når den skal afgøre om de nedennævnte former for statsstøtteforanstaltninger er forenelige med fællesmarkedet.

            3.   GARANTIER FOR PENGEINSTITUTTERS FORPLIGTELSER

                  (17)

                  De ovennævnte principper indebærer, at der må anlægges følgende betragtninger med hensyn til garantiordninger til dækning af pengeinstitutters forpligtelser, som er indført gennem en erklæring, ved lov eller ved aftale, og det understreges, at disse betragtninger er af generel karakter og vil skulle tilpasses de særlige forhold, der gør sig gældende i det konkrete tilfælde.

            3.1.   Adgang til garantiordningen

                  (18)

                  Hvis der er nogle markedsaktører, der ikke kan blive dækket af garantien, kan der opstå betydelige konkurrencefordrejninger. De kriterier, der gælder for et pengeinstituts adgang til at indtræde i garantiordningen, skal være objektive, tage behørigt hensyn til pengeinstituttets rolle i det relevante banksystem og den samlede økonomi, og de må ikke være diskriminerende, således at urimelige fordrejninger på nabomarkeder og det indre marked som helhed undgås. Forbuddet mod en national diskrimination indebærer, at alle pengeinstitutter, der er etableret i den pågældende EFTA-stat, herunder datterselskaber, og har betydelige aktiviteter i denne EFTA-stat, bør have adgang til ordningen.

            3.2.   Garantiens materielle anvendelsesområde — hvilke former for forpligtelser den må dække

                  (19)

                  Under de aktuelle ekstraordinære omstændigheder kan det være nødvendigt at give indskydere i pengeinstitutter sikkerhed for, at de ikke kommer til at lide tab, for derigennem at mindske risikoen for et »run« på bankerne og uheldige afsmitningsvirkninger for sunde banker. I princippet kan det i forbindelse med en systemisk krise være berettiget, at der tilvejebringes generelle garantier, der dækker detailindskud (og detailtilgodehavender).

                  (20)

                  For garantier, der dækker andet og mere end detailindskud, gælder, at de former for tilgodehavender og forpligtelser, garantien dækker, i videst mulige omfang skal være afpasset efter den konkrete årsag til problemerne og begrænset til, hvad der kan anses for at være nødvendigt for at imødegå det konkrete aspekt ved den aktuelle finanskrise, idet de i modsat fald kunne forsinke den nødvendige tilpasningsproces og resultere i »moral hazard«-problemer (6).

                  (21)

                  Ved anvendelsen af dette princip vil den manglende likviditet på interbanklånemarkedet på grund af udhulingen af pengeinstitutternes tillid til hinanden også kunne gøre det berettiget at dække visse typer engrosindskud og endog kort- og mellemfristede gældsinstrumenter, for så vidt som sådanne forpligtelser ikke allerede i tilstrækkeligt omfang er dækket af eksisterende investorordninger mv. (7).

                  (22)

                  Enhver udvidelse af garantidækningen til at omfatte andre end disse ret bredt definerede forpligtelser vil kræve en nøjere granskning af det berettigede i en sådan udvidelse.

                  (23)

                  Sådanne garantiordninger bør i princippet ikke omfatte efterstillet gæld (»tier 2 capital«) eller dække alle former for forpligtelser, da det kunne resultere i, at de derigennem blot kom til at tilgodese aktionærers og andre risikokapitalinvestorers interesser. For ordninger, der dækker sådanne forpligtelser og derved åbner mulighed for kapitaludvidelser og øget långivning, kan det være nødvendigt at indføre særlige restriktioner.

            3.3.   Garantiordningens varighed

                  (24)

                  Varigheden og omfanget af enhver garantiordning, der ikke udelukkende dækker detailindskud, skal være begrænset til det nødvendige minimum. I overensstemmelse med de ovenstående almindelige principper finder Tilsynsmyndigheden i betragtning af usikkerheden om, hvor længe de aktuelle fundamentale funktionssvigt på finansmarkederne vil vare ved, at det er en forudsætning for en generel garantiordnings forenelighed med EØS-aftalen, at EFTA-staten hver sjette måned tager ordningen op til fornyet overvejelse, bl.a. hvad angår ordningens fortsatte berettigelse og det eventuelle behov for tilpasninger af den i lyset af udviklingen på finansmarkederne. Resultaterne af denne revision skal meddeles Tilsynsmyndigheden. Når der er sikkerhed for en sådan regelmæssig fornyet overvejelse, vil ordningen i princippet kunne godkendes for mere end seks måneder og op til to år. Forudsat at Tilsynsmyndigheden godkender det, er der mulighed for en yderligere forlængelse, så længe krisen på finansmarkedet gør det nødvendigt. Såfremt garantiordningen åbner mulighed for en fortsat dækning af de relevante forpligtelser frem til en forfaldsdato, der ligger efter garantiperiodens udløb, vil det være nødvendigt at indføre yderligere sikkerhedsforanstaltninger for at forhindre urimelige konkurrencefordrejninger. De kan bl.a. bestå i en afkortning af garantiperioden i forhold til, hvad der i princippet er tilladt ifølge dette kapitel, prisrestriktioner og kvantitative begrænsninger af de forpligtelser, der er dækket.

            3.4.   Støttens begrænsning til et minimum — den private sektors bidrag

                  (25)

                  I overensstemmelse med det generelle statsstøtteprincip om, at støttens størrelse og intensitet skal være begrænset til det absolutte minimum, skal EFTA-staterne sørge for, at de omfattede pengeinstitutter og/eller sektoren bidrager til at dække omkostningerne ved garantien og, hvis det bliver nødvendigt, omkostningerne ved statens indtræden, hvis garantien bliver udløst.

                  (26)

                  Dette bidrags nøjagtige beregning og sammensætning afhænger af de konkrete omstændigheder. Tilsynsmyndigheden finder, at en passende kombination af nogle eller alle nedennævnte elementer (8) vil opfylde kravet om, at støtten holdes nede på et minimum:

                              —

                              Garantiordningen skal være baseret på, at de pengeinstitutter, der er med i garantien, og/eller finanssektoren som helhed yder et passende bidrag (9). I betragtning af vanskelighederne ved at fastlægge markedsprisen for garantier af denne art og omfang i mangel af et sammenligneligt benchmark, og henset til de vanskeligheder, pengeinstitutterne under de aktuelle omstændigheder kan have ved at betale de fulde beløb, bør garantiprovisionen fastlægges på et niveau, der bedst muligt svarer til, hvad der kunne anses for at være en markedspris. Hensigtsmæssige prismekanismer, der afspejler de forskellige grader af risiko og pengeinstitutternes forskellige kreditprofiler og behov, vil yde et væsentligt bidrag til at sikre ordningens proportionalitet.

                              —

                              Hvis garantien udløses, kunne et yderligere betydeligt bidrag fra den private sektor bestå i dækning af i det mindste en betydelig del af det pågældende pengeinstituts (hvis det fortsætter med at bestå) eller sektorens udestående forpligtelser, mens EFTA-statens bidrag begrænses til, hvad der overstiger denne dækning.

                              —

                              Tilsynsmyndigheden anerkender, at pengeinstitutterne måske ikke øjeblikkeligt er i stand til fuldt ud at betale et passende vederlag for denne garanti. Som et supplement til eller delvis erstatning for ovennævnte kunne EFTA-staterne derfor overveje at indføre en klausul om, at pengeinstitutterne skal betale en merprovision for garantien som sådan (såfremt den ikke bliver udløst) eller tilbagebetale i det mindste en del af ethvert beløb, EFTA-staten har måttet betale under garantien (såfremt den bliver udløst), så snart de er i stand til det.

            3.5.   Undgåelse af uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger

                  (27)

                  I betragtning af den iboende risiko for, at enhver garantiordning vil få negative indvirkninger på banker, som ikke er omfattet af garantiordningen, herunder banker i andre EØS-stater, skal ordningen indeholde egnede mekanismer, der mest muligt begrænser sådanne fordrejninger og risikoen for misbrug af de fordele, statsgarantien er forbundet med. Sådanne sikkerhedsforanstaltninger, der også er vigtige for at undgå en »moral hazard«, bør omfatte en passende kombination af alle eller nogle af følgende elementer (10):

                              —

                              Adfærdsregler, der sikrer, at pengeinstitutterne ikke på baggrund af garantien anlægger en aggressiv ekspansionsstrategi til skade for konkurrenter, der ikke er omfattet af dækningen. Der kan f.eks. være tale om:

                                          i.

                                          at pengeinstitutterne skal afholde sig fra bestemte former for markedsføring, f.eks. reklamer, hvori der slås på, at pengeinstituttet er med i ordningen, at de skal holde priserne på et bestemt niveau eller ikke må udvide deres aktiviteter, f.eks. gennem indførelse af et markedsandelsloft (11)

                                          ii.

                                          at balancesummen i de pengeinstitutter, der er med i ordningen, skal holdes nede på et bestemt niveau i forhold til et egnet benchmark (f.eks. bruttonationalproduktet eller væksten på pengemarkedet (12))

                                          iii.

                                          at pengeinstitutterne ikke må anlægge en adfærd, der ikke er forenelig med garantiens formål, f.eks. tilbagekøb af aktier eller nye aktieoptioner til ledelsen.

                              —

                              Egnede foranstaltninger, som sætter den pågældende EFTA-stat i stand til at gennemtvinge, at disse adfærdsregler overholdes, herunder inddragelse af garantidækningen, hvis et pengeinstitut ikke overholder reglerne.

            3.6.   Opfølgning med tilpasningsforanstaltninger

                  (28)

                  Tilsynsmyndigheden finder, at for i videst muligt omfang at forhindre konkurrencefordrejninger skal en generel garantiordning betragtes som en midlertidig nødforanstaltning til imødegåelse af de akutte symptomer af den aktuelle krise på finansmarkederne. Derfor kan disse foranstaltninger per definition ikke udgøre nogen færdigsyet løsning på de problemer, der er årsag til denne krise, og som hænger sammen med strukturelle funktionssvigt i finansmarkedernes organisation eller konkrete problemer i visse pengeinstitutter eller en kombination af begge.

                  (29)

                  Enhver garantiordning må derfor i rette øjeblik følges op med de nødvendige tilpasningsforanstaltninger for hele sektoren og/eller en reorganisering eller likvidation af nogle pengeinstitutter, især institutter, for hvilke garantien er blevet udløst.

            3.7.   Ordningens anvendelse i individuelle tilfælde

                  (30)

                  I de tilfælde, hvor garantiordningen udløses for et pengeinstitut, må det kræves, at denne redningsforanstaltning, der tager sigte på at holde det insolvente institut gående og forårsager yderligere konkurrencefordrejninger ud over dem, som den generelle indførelse af ordningen afføder, så snart situationen på finansmarkedet åbner mulighed herfor, følges op med, at der tages skridt til at reorganisere eller afvikle pengeinstituttet. Det indebærer, at der for pengeinstitutter, for hvilke garantien er blevet udløst, skal foretages anmeldelse af en reorganiserings- eller afviklingsplan, som Tilsynsmyndigheden vil vurdere særskilt i relation til foreneligheden med statsstøttereglerne (13).

                  (31)

                  I sin vurdering af en reorganiseringsplan vil Tilsynsmyndigheden lade sig lede af kravene om

                              —

                              at sikre, at det pågældende pengeinstituts rentabilitet genoprettes på lang sigt

                              —

                              at sikre, at støtten holdes på et minimum, og at der ydes et betydeligt privat bidrag til dækning af omkostningerne ved reorganiseringen

                              —

                              at sikre, at der ikke bliver tale om uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger, og at udløsningen af garantien ikke giver nogen urimelige fordele.

                  (32)

                  I sin vurdering vil Tilsynsmyndigheden kunne bygge på sine hidtidige erfaringer fra anvendelsen af statsstøttereglerne på pengeinstitutter, under hensyn til at der foreligger en særlig situation på grund af en krise, der har nået et sådant omfang, at der er tale om en alvorlig forstyrrelse af EØS-staters økonomi.

                  (33)

                  Tilsynsmyndigheden vil også tage hensyn til den sondring, der må foretages mellem støtte, der nødvendiggøres af de aktuelle flaskehalse i adgangen til likviditet for i øvrigt fundamentalt sunde pengeinstitutter, og den støtte, der ydes til pengeinstitutter, som derudover også er ramt af strukturelle solvensproblemer, der f.eks. beror på deres særlige forretningsmodel eller investeringsstrategi. Støtte til den sidstnævnte kategori af pengeinstitutter vil i princippet kunne rejse større problemer.

            4.   REKAPITALISERING AF PENGEINSTITUTTER

                  (34)

                  En anden systemisk foranstaltning til imødegåelse af den aktuelle finanskrise kan være at indføre en rekapitaliseringsordning til støtte for pengeinstitutter, der er fundamentalt sunde, men kan være nødlidende på grund af den ekstreme situation på finansmarkederne. Målet vil være at tilvejebringe offentlige midler, der direkte kan styrke pengeinstitutternes kapitalgrundlag, eller på anden vis lette en kapitaltilførsel, således at negative systemiske følgevirkninger undgås.

                  (35)

                  I princippet gælder de ovenstående betragtninger om generelle garantiordninger med de fornødne tilpasninger også for rekapitaliseringsordninger. Det gælder, hvad angår:

                              —

                              objektive og ikke-diskriminerende kriterier for at være omfattet af ordningen

                              —

                              ordningens varighed

                              —

                              støttens begrænsning til det strengt nødvendige

                              —

                              behovet for sikkerhedsforanstaltninger mod misbrug og uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger, under hensyntagen til, at kapitaltilførsler er irreversible og derfor kræver, at ordningen indeholder særlige klausuler, som sætter EFTA-staten i stand til at overvåge og gennemtvinge overholdelsen af disse sikkerhedsforanstaltninger og i det fornødne omfang siden at skride ind mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger (14)

                              —

                              kravet om, at rekapitaliseringen som en nødforanstaltning til at hjælpe pengeinstituttet gennem krisen skal følges op af en reorganiseringsplan for instituttet, som Tilsynsmyndigheden skal vurdere særskilt, under hensyntagen til såvel sondringen mellem fundamentalt sunde pengeinstitutter, der alene er ramt af de nuværende problemer med at finde likviditet, og pengeinstitutter, der derudover også lider af mere strukturbetingede solvensproblemer, f.eks. på grund af deres særlige forretningsmodel eller investeringsstrategi, og denne sondrings indvirkning på reorganiseringsbehovets omfang.

                  (36)

                  Rekapitaliseringsordningers særlige karakter giver anledning til følgende betragtninger:

                  (37)

                  Afgørelsen af, hvilke pengeinstitutter der kan deltage i ordningen, bør være baseret på objektive kriterier, såsom behovet for at sikre et tilstrækkeligt kapitalgrundlag i forhold til solvenskravene, som ikke fører til urimelig særbehandling. Finanstilsynsmyndighedernes vurdering af, at der er et behov, vil være et positivt element.

                  (38)

                  Kapitalindsprøjtningen skal være begrænset til det nødvendige minimum og må ikke sætte pengeinstituttet i stand til at slå ind på en aggressiv markedsføring eller udvide sine aktiviteter eller tage andre skridt, der ville føre til uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger. I den forbindelse vil Tilsynsmyndigheden anlægge en positiv vurdering af, at der fastholdes strengere mindstesolvenskrav og/eller at kapitaltilførslen begrænses til balancesummen. De deltagende pengeinstitutter bør med deres egne midler, herunder private midler, yde det størst mulige bidrag i lyset af den aktuelle krise (15).

                  (39)

                  Ved kapitaltilførsler til pengeinstitutter skal det sikres, at støttebeløbet begrænses mest muligt. Alt efter hvilken måde kapitaltilførslen foregår på (f.eks. aktier, warrants, efterstillet kapital …), bør EFTA-staten i princippet opnå rettigheder, hvis værdi svarer til det bidrag, den har ydet til rekapitaliseringen. Udstedelseskursen på nye aktier skal fastsættes på grundlag af en markedsorienteret vurdering. For at sikre, at den offentlige støtte kun ydes mod en passende modydelse, vil Tilsynsmyndigheden se positivt på f.eks. præferenceaktier, der giver et passende afkast. Alternativt kunne det overvejes at indføre klausuler om tilbagebetaling, når pengeinstituttet igen er kommet på fode.

                  (40)

                  Tilsvarende betragtninger gælder for andre foranstaltninger og ordninger, der tager sigte på at angribe problemet på pengeinstitutternes aktivside, og som bidrager til at styrke instituttets kapitalgrundlag. I særdeleshed gælder, at hvis en EFTA-stat køber eller bytter aktiver, skal det ske på grundlag af en vurdering, der afspejler aktivernes underliggende risiko, og uden nogen diskrimination i relation til sælgerne.

                  (41)

                  Støtteordningens godkendelse fritager ikke EFTA-staten fra pligten til hvert halvår at indsende en rapport om ordningens anvendelse samt senest seks måneder efter datoen for støttens ydelse at indsende planer for de pengeinstitutter, der deltager i ordningen (16).

                  (42)

                  Ligesom for garantiordningers vedkommende, men under hensyntagen til rekapitaliseringsforanstaltningers irreversible karakter, vil Tilsynsmyndigheden i sin vurdering af sådanne planer se på, om der er sammenhæng mellem de samlede resultater af den rekapitalisering, der er foregået under ordningen, og en rekapitaliseringsforanstaltning truffet uden for rammerne af en sådan ordning i overensstemmelse med principperne i rammebestemmelserne for rednings- og omstruktureringsstøtte, under hensyn til den særlige situation affødt af den systemiske krise på finansmarkederne.

            5.   KONTROLLERET AFVIKLING AF PENGEINSTITUTTER

                  (43)

                  På baggrund af den aktuelle finanskrise vil EFTA-staterne måske også ønske at gennemføre en kontrolleret afvikling af visse pengeinstitutter inden for deres jurisdiktion. En sådan kontrolleret afvikling vil, eventuelt kombineret med en tilførsel af offentlige midler, kunne iværksættes i individuelle tilfælde, enten som det næste skridt efter ydelse af redningsstøtte til et pengeinstitut, når det bliver klart, at en omstrukturering ikke vil lykkes, eller som én enkeltstående foranstaltning. En kontrolleret afvikling kan også indgå som led i en generel garantiordning, f.eks. når en EFTA-stat iværksætter en likvidation af pengeinstitutter, for hvilke garantien er blevet udløst.

                  (44)

                  Også her følger vurderingen af en sådan ordning og af individuelle afviklingsforanstaltninger iværksat under en sådan ordning med de fornødne tilpasninger de samme principper som anført ovenfor for garantiordninger.

                  (45)

                  Afviklingsforanstaltningens særlige karakter giver anledning til følgende betragtninger:

                  (46)

                  I forbindelse med afviklingen må man være særlig opmærksom på nødvendigheden af at reducere enhver »moral hazard«, bl.a. ved at udelukke aktionærer og eventuelt visse typer kreditorer fra at modtage nogen støtte i forbindelse med den kontrollerede afvikling.

                  (47)

                  For at undgå uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger bør afviklingsfasens varighed begrænses til den tid, der er strengt nødvendig for en velordnet afvikling af pengeinstituttet. Så længe pengeinstituttet fortsætter med at operere, må det ikke gå ind i nogen ny aktivitet, men blot videreføre de hidtidige. Banklicensen bør inddrages snarest muligt.

                  (48)

                  I forbindelse med kravet om, at støtten skal holdes nede på det niveau, der er strengt nødvendigt for at nå det tilsigtede mål, må der også tages hensyn til, at det for at sikre finansiel stabilitet i den aktuelle krisesituation kan være nødvendigt at indfri visse kreditorers tilgodehavender gennem støtteforanstaltninger. De kriterier, der opstilles for afgørelsen af, hvilke typer tilgodehavender der skal indfris, bør være baseret på de samme regler som dem, der gælder for forpligtelser dækket af en garantiordning.

                  (49)

                  For at sikre, at der ikke bliver ydet nogen støtte til køberne af pengeinstituttet eller dele af det eller til de dele, der afhændes, er det vigtigt, at visse vilkår for salget overholdes. Tilsynsmyndigheden vil i sin vurdering af, om der foreligger statsstøtte, lægge følgende kriterier til grund:

                              —

                              salgsprocessen bør være åben og ikke-diskriminerende

                              —

                              salget bør finde sted på markedsvilkår

                              —

                              pengeinstituttet eller staten alt efter hvilken struktur der vælges bør stræbe efter at opnå den højest mulige pris for pengeinstituttets aktiver og forpligtelser

                              —

                              såfremt det bliver nødvendigt at yde støtte til den økonomiske aktivitet, der skal afhændes, må der foretages en individuel vurdering på grundlag af principperne i retningslinjerne for rednings- og omstruktureringsstøtte.

                  (50)

                  Hvis det efter disse kriterier fastslås, at der er ydet støtte til køberne eller til de afhændede dele, vil denne støttes forenelighed skulle vurderes særskilt.

            6.   ANDRE FORMER FOR LIKVIDITETSBISTAND

                  (51)

                  For at imødegå akutte likviditetsproblemer i nogle pengeinstitutter vil EFTA-staterne måske ønske at følge garanti- eller rekapitaliseringsordninger op med supplerende likviditetsbistand, ved hjælp af offentlige midler (herunder midler fra centralbanken). Når en EFTA-stat/centralbank reagerer på en bankkrise ikke med selektive foranstaltninger til fordel for bestemte banker, men derimod med generelle foranstaltninger, som alle sammenlignelige aktører på markedet kan få adgang til (f.eks. lån til hele markedet på lige vilkår), falder sådanne generelle foranstaltninger ofte uden for statsstøttereglernes rammer og vil ikke skulle anmeldes til Tilsynsmyndigheden. Tilsynsmyndigheden finder f.eks., at centralbankers pengepolitiske aktiviteter, såsom open market-operationer og stående faciliteter, ikke falder ind under statsstøttereglerne. Under særlige omstændigheder vil øremærket støtte til et bestemt pengeinstitut måske heller ikke blive betragtet som statsstøtte. I overensstemmelse med Kommissionens beslutningspraksis (17) finder Tilsynsmyndigheden, at når centralbanker stiller midler til rådighed for et pengeinstitut i et sådant tilfælde, er der muligvis ikke tale om statsstøtte, når bl.a. følgende betingelser er opfyldt:

                              —

                              pengeinstituttet er solvent på det tidspunkt, hvor likviditetsfaciliteten stilles til rådighed, og denne facilitet indgår ikke som en del af en større støttepakke

                              —

                              faciliteten er dækket af fuld sikkerhed med haircuts, i forhold til kvaliteten og markedsværdien

                              —

                              pengeinstituttet betaler en ekstraordinært høj rente til centralbanken

                              —

                              foranstaltningen iværksættes på centralbankens eget initiativ og er i særdeleshed ikke bakket op af nogen modgaranti fra staten.

                  (52)

                  Tilsynsmyndigheden finder, at hvis en ordning med likviditetsbistand med offentlige midler (herunder fra centralbanken) udgør statsstøtte, vil den under de nuværende ekstraordinære omstændigheder kunne være forenelig med fællesmarkedet efter principperne i retningslinjerne for rednings- og omstruktureringsstøtte. Forudsat at der er sikkerhed for, at en sådan likviditetsordning tages op til revision hver sjette måned (18) vil ordningen kunne godkendes for et længere tidsrum end seks måneder, i princippet for op til to år. Efter Tilsynsmyndighedens godkendelse vil ordningen kunne forlænges yderligere, hvis krisen på finansmarkederne gør det nødvendigt.

            7.   HURTIG BEHANDLING AF STATSSTØTTESAGER

                  (53)

                  Ved anvendelsen af statsstøttereglerne på de foranstaltninger, dette kapitel omhandler, under hensyntagen til de aktuelle forhold på finansmarkederne bør Tilsynsmyndigheden i samarbejde med EFTA-staterne både sikre, at disse foranstaltninger er udformet således, at det tilsigtede mål nås, og at de konkurrencefordrejninger, de afføder både i EØS-staterne og mellem dem indbyrdes, holdes på et minimum. For at lette dette samarbejde og give såvel EFTA-staterne som tredjemand den fornødne retlige sikkerhed i relation til de trufne foranstaltningers forenelighed med traktaten (hvilket er vigtigt for genoprettelsen af tilliden til markederne), er det yderst vigtigt, at EFTA-staterne underretter Tilsynsmyndigheden om deres planer om at indføre sådanne foranstaltninger og anmelder dem så udførligt og tidligt som muligt, under alle omstændigheder før foranstaltningen gennemføres. Tilsynsmyndigheden vil bestræbe sig på at sikre en hurtig godkendelse af støtteforanstaltninger, så snart den har modtaget fuldstændige anmeldelser.

         (1)  Dette kapitel svarer til Kommissionens meddelelse om statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle globale finanskrise, EUT C 270 af 25.10.2008, s. 8.

         (2)  I ØKOFIN-konklusionerne opstilles følgende principper:

                  —

                  indgreb bør foretages rettidigt og bør i princippet være midlertidige

                  —

                  medlemsstaterne er opmærksomme på skatteydernes interesser

                  —

                  indgrebets konsekvenser bør bæres af de eksisterende aktionærer

                  —

                  medlemsstaterne bør være i stand til at gennemtvinge en ændring af ledelsen

                  —

                  ledelsen bør ikke oppebære urimelige fordele — staten bør eventuelt kunne gribe ind over for ledelsens aflønning

                  —

                  konkurrenternes legitime interesser skal tilgodeses, navnlig via statsstøttereglerne

                  —

                  negative følgevirkninger bør undgås.

         (3)  Retningslinjerne for støtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder blev vedtaget af Tilsynsmyndigheden ved afgørelse nr. 305/04/KOL af 1. december 2004.

         (4)  Se i princippet forenede sager T-132/96 og T-143/96, Freistaat Sachsen og Volkswagen AG mod Kommissionen, Sml. 1999 II, s. 3663, præmis 167. Se i overensstemmelse hermed tillige Kommissionens beslutning 98/490/EF i sag C 47/96, Crédit Lyonnais (EFT L 221 af 8.8.1998, s. 28), nr. 10.1, Kommissionens beslutning 2005/345/EF i sag C 28/02, Bankgesellschaft Berlin (EUT L 116 af 4.5.2005, s. 1), nr. 153 ff., og Kommissionens beslutning 2008/263/EF i sag C 50/06, BAWAG (EUT L 83 af 26.3.2008, s. 7), nr. 166. Se endvidere Kommissionens beslutning i sag NN 70/07, Northern Rock (EUT C 43 af 16.2.2008, s. 1), Kommissionens beslutning i sag NN 25/08, Redningsstøtte til WestLB (EUT C 189 af 26.7.2008, s. 3), Kommissionens beslutning af 4. juni 2008 i sag C 9/08, SachsenLB, endnu ikke offentliggjort.

         (5)  Den nærmere udformning og tidsmæssige gennemførelse af den pågældende omstrukturering kan naturligvis blive påvirket af den nuværende voldsomme uro på finansmarkederne.

         (6)  En af måderne, hvorpå man også vil kunne sikre garantiordningens proportionalitet, kan bestå i at begrænse garantibeløbet, f.eks. i forhold til pengeinstituttets balancesum.

         (7)  F.eks. særligt dækkede obligationer og gæld og indlån med pant i statsobligationer eller særligt dækkede obligationer.

         (8)  Dette er en ikke-udtømmende liste over midler til at holde støtten på et minimum.

         (9)  F.eks. via en sammenslutning af private banker.

         (10)  Dette er en ikke-udtømmende liste over midler til at forhindre uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger.

         (11)  Tilbageholdelse af overskud for at sikre en passende rekapitalisering kunne også indgå i overvejelserne.

         (12)  Samtidig med at der skabes sikkerhed for, at der er tilstrækkelig adgang til kredit i økonomien, især i tilfælde af en recession.

         (13)  Tilsynsmyndigheden mener principielt, at hvis der må ydes støtte til et pengeinstitut, der deltager i garantiordningen, må denne støtte senest seks måneder efter følges op med en omstrukturerings- eller afviklingsplan. For at lette arbejdet for EFTA-staterne og Tilsynsmyndigheden vil Tilsynsmyndigheden være rede til at behandle samlede anmeldelser omfattende samme type omstrukturerings-/afviklingsplaner. Tilsynsmyndigheden vil kunne være indforstået med, at det ikke er nødvendigt at fremsende en plan, når anmeldelsen vedrører en ren afvikling af et pengeinstitut, eller når instituttet er af ubetydelig størrelse.

         (14)  Jf. principperne i retningslinjerne for rednings- og omstruktureringsstøtte.

         (15)  Det kan være nødvendigt, at startbidraget på et senere stadium suppleres af yderligere bidrag.

         (16)  For at lette arbejdet for EFTA-staterne og Tilsynsmyndigheden vil Tilsynsmyndigheden være rede til at behandle samlede anmeldelser omfattende samme type reorganiserings-/afviklingsplaner. Tilsynsmyndigheden vil kunne være indforstået med, at det ikke er nødvendigt at fremsende en plan, når der udelukkende er tale om afvikling af et pengeinstitut, eller når den virksomhed, pengeinstituttet bevarer, er af ubetydeligt omfang.

         (17)  Se f.eks. Northern Rock (EUT C 43 af 16.2.2008, s. 1).

         (18)  De i punkt 24 nævnte principper gælder for denne revision.

      BILAG II

         Rekapitalisering af pengeinstitutter
          (1)
         under den aktuelle finanskrise: støttens begrænsning til det nødvendige minimum og sikkerhedsforanstaltninger mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger
          (2)

      1.   INDLEDNING

                  (1)

                  I EFTA-Tilsynsmyndighedens (i det følgende »Tilsynsmyndigheden«) retningslinjer af 29. januar 2009 om Statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle finanskrise (3) (»bankretningslinjerne«) anerkendes det, at rekapitaliseringsordninger er en af de væsentligste foranstaltninger, EFTA-staterne (4) kan træffe for at sikre finansmarkedernes stabilitet og funktion.

                  (2)

                  Samme holdning kom til udtryk på mødet i ØKOFIN-Rådet den 7. oktober 2008 og i Eurogruppen den 12. oktober 2008, hvor det blev konkluderet, at »regeringerne forpligter sig til at sørge for at tilvejebringe kapital i et passende omfang og samtidig med alle til rådighed værende midler fremme mobiliseringen af privat kapital. Pengeinstitutterne bør forpligtes til at acceptere yderligere restriktioner, bl.a. for at forhindre, at sådanne ordninger misbruges på bekostning af pengeinstitutter, der ikke har adgang til dem«, og at »konkurrenternes legitime interesser må beskyttes, især via statsstøttereglerne«.

                  (3)

                  Kommissionen har før december 2008 godkendt rekapitaliseringsordninger i tre medlemsstater samt en række individuelle rekapitaliseringsforanstaltninger efter de principper, der blev opstillet i den såkaldte bankmeddelelse (5). I sine godkendelser af rekapitaliseringer, navnlig i form af stam- og præferenceaktier, har den stillet betingelser om en markedskonform forrentning, bestemte adfærdsregler og regelmæssig revision af ordningerne. Men eftersom der er store forskelle mellem de rekapitaliseringsordninger, der for øjeblikket er under overvejelse, med hensyn til deres art, omfang og betingelser, har både medlemsstater og pengeinstitutter udtrykt ønske om en mere detaljeret afklaring af, hvorvidt bestemte rekapitaliseringsformer vil kunne accepteres efter statsstøttereglerne. Der er i særdeleshed nogle stater, der overvejer en rekapitalisering af bankerne, ikke primært for at hjælpe bankerne, men for at sikre långivning til realøkonomien. Disse retningslinjer opstiller principperne for nye rekapitaliseringsordninger og åbner mulighed for en tilpasning af eksisterende rekapitaliseringsordninger.

         Fælles mål: At genoprette den finansielle stabilitet, sikre långivning til realøkonomien og imødegå den systemiske risiko for insolvens

                  (4)

                  På baggrund af den aktuelle situation på finansmarkederne kan rekapitalisering af bankerne tjene flere forskellige formål. For det første vil rekapitaliseringer bidrage til at genoprette den finansielle stabilitet og genskabe den tillid, der er nødvendig for, at bankerne igen tør låne til hinanden. En større kapital kan desuden i recessionstider give bankerne en stødpude, så de bedre kan absorbere tab og ikke løber så stor en risiko for insolvens. Under de nuværende omstændigheder, der bl.a. skyldes Lehman Brothers' sammenbrud, kan fundamentalt sunde banker have brug for en kapitalindsprøjtning for at opfylde de højere kapitalkrav, som mange finder nødvendige i lyset af den tidligere undervurdering af risiciene og de øgede finansieringsomkostninger.

                  (5)

                  For det andet kan rekapitaliseringer tage sigte på at sikre långivningen til realøkonomien. Fundamentalt sunde banker kan vælge at indskrænke deres udlån for at undgå risiko og fastholde en højere kapitalandel. Statslige kapitaltilførsler kan forebygge kreditstramninger og begrænse de indvirkninger, finanssektorens problemer kan få i andre sektorer.

                  (6)

                  For det tredje kan statslige kapitaltilførsler også løse problemerne for de pengeinstitutter, der risikerer at gå konkurs på grund af deres særlige forretningsmodel eller investeringsstrategi. Nødhjælp til en individuel bank i form af en kapitalindsprøjtning med offentlige midler kan også hjælpe med til at undgå de kortsigtede systemiske virkninger af bankens eventuelle konkurs. På længere sigt kan en rekapitalisering understøtte bestræbelserne på at bringe banken varigt på fode igen eller lette en velordnet afvikling af den.

         Mulige konkurrenceproblemer

                  (7)

                  Med disse fælles mål for øje må der ved vurderingen af enhver rekapitaliseringsordning eller -foranstaltning tages hensyn til de mulige konkurrencefordrejninger på tre forskellige niveauer.

                  (8)

                  Når en EFTA-stat tilfører kapital til sine egne banker, bør det for det første ikke give disse banker en uberettiget konkurrencefordel i forhold til bankerne i andre EØS-stater. Hvis en bank får adgang til kapital til betydeligt lavere forrentning end konkurrenter i andre EØS-stater, uden at dette retfærdiggøres af bankens risikoprofil, kan det få betydelige virkninger for andre banker på hele det indre marked og deres stilling i konkurrencen. Omfattende støtte i én EFTA-stat kan også udløse et støttekapløb mellem EØS-staterne og skabe økonomiske problemer i de EØS-stater, der ikke har indført nogen rekapitaliseringsordning. For at sikre, at spillereglerne er ens for alle, er det nødvendigt med en sammenhængende og koordineret tilgang til forrentningen af offentlige kapitalindskud og til de andre betingelser, der må knyttes til en rekapitalisering. Ensidige og ukoordinerede indgreb på dette område kan også underminere bestræbelserne på at genoprette den finansielle stabilitet. (»Fair konkurrence mellem medlemsstaterne«).

                  (9)

                  For det andet kan rekapitaliseringsordninger, der er åbne for alle bankerne i en EFTA-stat, uden at der foretages en passende differentiering mellem dem efter deres risikoprofil, give nødlidende eller mindre effektive banker en uberettiget fordel i forhold til banker, der er fundamentalt sunde og velfungerende. Det vil fordreje konkurrencen på markedet, ødelægge incitamenterne, resultere i en øget »moral hazard« og svække den samlede konkurrence mellem europæiske banker (»Fair konkurrence mellem bankerne«).

                  (10)

                  For det tredje må statslige kapitalindskud og i særdeleshed forrentningen af dem ikke bevirke, at banker, som ikke har adgang til offentlig finansiering, men søger at skaffe sig yderligere kapital på markedet, stilles i en betydeligt ringere konkurrenceposition. En offentlig ordning, der resulterer i en fortrængning af markedsbaseret finansiering, vil lægge hindringer i vejen for en tilbagevenden til et marked, der fungerer normalt. (»Tilbagevenden til et normalt fungerende marked«).

                  (11)

                  Enhver rekapitalisering, der påtænkes gennemført, har kumulative konkurrencevirkninger på hvert af disse tre niveauer. Men man må finde frem til den rette balance mellem risikoen for konkurrencefordrejninger og målet om at genoprette den finansielle stabilitet og samtidig sikre långivningen til realøkonomien og imødegå risikoen for konkurser. På den ene side må bankerne kunne få tilført kapital på tilstrækkeligt gunstige vilkår til, at rekapitaliseringen bliver så effektiv, som der er behov for. På den anden side bør de vilkår, der knyttes til enhver rekapitalisering, sikre, at spillereglerne på lang sigt bliver ens for alle, og at man kan vende tilbage til normale markedsvilkår. Statens indgreb bør derfor være proportionelle og midlertidige og være udformet på en måde, der giver bankerne et incitament til at købe staten ud, så snart markedsforholdene gør det muligt, således at vi efter krisen får en konkurrencedygtig og effektiv europæisk banksektor. Den bedste garanti mod uberettigede skævheder i tilførslerne af kapital og misbrug af dem vil være, at der betales en markedskonform pris for kapitalindskuddene. Under alle omstændigheder bør EFTA-staterne sikre, at enhver rekapitalisering af en bank beror på et ægte behov.

                  (12)

                  Den balance, der skal være mellem finansiel stabilitet og konkurrencemål, understreger vigtigheden af, at der sondres mellem fundamentalt sunde, velfungerende banker på den ene side og nødlidende, mindre effektive banker på den anden.

                  (13)

                  I sin vurdering af rekapitaliseringsforanstaltninger, hvad enten der er tale om ordninger eller støtte til individuelle banker, vil Tilsynsmyndigheden derfor lægge særlig vægt på modtagernes risikoprofil (6). I princippet bør banker med en højere risikoprofil betale mere. Ved udformningen af rekapitaliseringsordninger, der er åbne for forskellige typer banker, bør EFTA-staterne nøje overveje indtrædelseskriterierne og bankernes forskellige risikoprofiler og differentiere behandlingen af bankerne i overensstemmelse hermed (se bilag I). Der bør tages hensyn til de banker, som har problemer på grund af de aktuelle, ekstraordinære omstændigheder, men som før krisen ville være blevet betragtet som fundamentalt sunde.

                  (14)

                  Ud over indikatorer som bankens overholdelse af lovens solvenskrav og krav til kapitalgrundlag som attesteret af de nationale tilsynsmyndigheder vil også f.eks. CDS-spread og rating før krisen kunne være et godt grundlag for at differentiere forrentningen for forskellige banker. De aktuelle spreads kan også afspejle iboende risici, der vil svække nogle bankers stilling i konkurrencen, når de kommer ud af den generelle krise. Under alle omstændigheder må de aktuelle spreads og spreads før krisen antages at afspejle bankernes beholdning af dårlige aktiver og/eller svagheder ved deres forretningsmodel på grund af f.eks. for stor afhængighed af kortfristet finansiering eller unormal gearing.

                  (15)

                  I særligt begrundede tilfælde kan det være nødvendigt at acceptere en lavere forrentning på kort sigt for nødlidende banker ud fra den antagelse og under den forudsætning, at omkostningerne ved statens hjælp til dem på længere sigt vil blive afspejlet i den omstrukturering, der skal til for at bringe dem på fode igen og tilgodese konkurrencevirkningerne af den støtte, de har modtaget, med kompenserende foranstaltninger. Finansielt sunde banker bør måske kunne få adgang til en eventuel rekapitalisering med relativt lav forrentning og derfor også betydeligt skærpede betingelser for offentlig støtte på længere sigt, forudsat at de accepterer et tilbagekøb eller en konvertering af den tilførte kapital, således at det sikres, at statsforanstaltningens midlertidige karakter, målet om en genoprettelse af den finansielle stabilitet og långivning samt nødvendigheden af at forhindre misbrug af midlerne til bredere strategiske formål fastholdes.

         Anbefalinger fra Den Europæiske Centralbanks (ECB) styrelsesråd

                  (16)

                  I sine anbefalinger fra mødet i styrelsesrådet den 20. november 2008 har Den Europæiske Centralbank foreslået en metode for fastsættelse af referencesatser (benchmarks) for forrentningen af statslige kapitalindskud i fundamentalt sunde banker i euroområdet. De betragtninger, der ligger til grund for disse anbefalinger, stemmer helt overens med de principper, der blev opstillet i denne meddelelses indledning. I tråd med de særlige opgaver og det særlige ansvar, ECB har, lagde den særlig vægt på effektiviteten af kapitaltilførslerne med hensyn til at styrke den finansielle stabilitet og fremme långivningen til realøkonomien. Samtidig understregede ECB, at forrentningen af den tilførte kapital bør være markedsorienteret og bl.a. fastlægges under hensyn til den specifikke risiko, der er knyttet til den pågældende modtagende bank, og at det er vigtigt at sikre ens spilleregler for alle banker.

                  (17)

                  Selv om EFTA-staterne ikke er med i ECB, hilser Tilsynsmyndigheden det velkomment, at ECB således har anbefalet, at der for kapitaltilførsler til banker, som uanset variationer i deres risikoprofil er fundamentalt sunde pengeinstitutter, fastlægges en forrentning baseret på en rentekorridor. Formålet med disse retningslinjer er at opstille principper for andre vilkår end forrentningen og for betingelserne for, hvornår banker, som ikke er fundamentalt sunde, bør kunne få adgang til offentlige kapitaltilførsler.

                  (18)

                  Tilsynsmyndigheden erkender, at de aktuelle ekstraordinære markedsrenter ikke udgør noget rimeligt benchmark for fastlæggelsen af den korrekte forrentning af statslige kapitalindskud, men den mener, at EFTA-staterne i forbindelse med de rekapitaliseringsforanstaltninger, de træffer, bør tage hensyn til den undervurdering af risici, der fandt sted i tiden før krisen. I modsat fald risikerer man at fastlægge en forrentning af den offentlige kapital, der giver de modtagende banker uberettigede konkurrencefordele og i sidste ende resulterer i en fortrængning af privat kapital.

            2.   PRINCIPPER FOR FORSKELLIGE TYPER REKAPITALISERING

                  (19)

                  Den bedste garanti for, at konkurrencefordrejningerne begrænses, er at sikre, at prisen fastsættes tæt op ad markedsprisen (7). Heraf følger, at rekapitaliseringen bør udformes på en sådan måde, at der tages hensyn til hvert pengeinstituts situation på markedet, herunder dets aktuelle risikoprofil og solvensgrad, samtidig med at der sikres lige vilkår for alle, hvilket betyder, at der ikke ydes for stor en støtte i forhold til de aktuelle markedsalternativer. Desuden bør prisen fastsættes på et sådant niveau, at det giver banken et incitament til at købe staten ud, så snart krisen er overstået.

                  (20)

                  Med udgangspunkt i disse principper må der ved vurderingen af den samlede udformning af rekapitaliseringsforanstaltninger lægges vægt på følgende elementer: rekapitaliseringens formål, den modtagende banks soliditet, forrentningen, incitamenter til at købe staten ud, bl.a. med henblik på at få private investorer (8) ind i stedet for staten for derved at sikre den midlertidige karakter af statens medejerskab i banken, sikkerhedsforanstaltninger mod misbrug af støtten og konkurrencefordrejninger, samt en revurdering af rekapitaliseringsordningen og de modtagende bankers situation i form af regelmæssige rapporter eller omstruktureringsplaner.

            2.1.   Rekapitaliseringer til gældende markedsrente

                  (21)

                  Når statens kapitaltilførsel foregår på samme vilkår som for større indskud (30 % eller derover) fra private investorer, vil Tilsynsmyndigheden acceptere den forrentning, der er aftalt mellem staten og den pågældende bank (9). I lyset af de begrænsede konkurrenceproblemer, en sådan kapitaltilførsel vil rejse, medmindre rekapitaliseringen er udformet på en måde, der indebærer betydelige ændringer af de private investorers incitamenter, forekommer der i princippet ikke at være noget behov for at kræve, at der skal være indbygget særlige garantier for konkurrencen eller incitamenter til at købe staten ud.

            2.2.   Midlertidige rekapitaliseringer af fundamentalt sunde banker med det formål at fremme den finansielle stabilitet og långivningen til realøkonomien

                  (22)

                  Ved vurdering af behandlingen af banker i denne kategori vil Tilsynsmyndigheden lægge betydelig vægt på den sondring mellem fundamentalt sunde banker og andre banker, der er beskrevet under punkt 12-15.

                  (23)

                  Forrentningen bør som helhed afspejle følgende elementer:

                              a)

                              Den modtagende banks aktuelle risikoprofil (10)

                              b)

                              De nærmere karakteristika ved den valgte form, herunder prioritetsrækkefølgen, risikoen og alle betalingsvilkår (11)

                              c)

                              Indbyggede exit-incitamenter (f.eks. step-up-klausuler eller klausuler om tilbagebetaling)

                              d)

                              Benchmarket for den risikofrie rente.

                  (24)

                  Statens afkast af sit kapitalindskud kan ikke være så højt som det nuværende markedsniveau (ca. 15 %) (12), eftersom det ikke nødvendigvis afspejler, hvad der kan betragtes som normale markedsvilkår (13). Tilsynsmyndigheden er derfor rede til at acceptere, at prisen for rekapitalisering af fundamentalt sunde banker sættes til under markedsrenten for at gøre det lettere for bankerne at bruge denne ordning og dermed fremme genoprettelsen af den finansielle stabilitet og bankernes långivning til realøkonomien.

                  (25)

                  Samtidig må statens samlede forventede afkast på kapitaltilførslerne ikke ligge for langt fra de aktuelle markedsrenter, for det er vigtigt i) at undgå den undervurdering af risici, der foregik før krisen, ii) at afkastet afspejler usikkerheden om, hvornår man når frem til en ny prisligevægt og på hvilket niveau, iii) at det giver et incitament til at træde ud af ordningen, og iv) at risikoen for konkurrencefordrejninger mellem EØS-stater og i forhold til de banker, der rejser kapital på markedet i dag uden statsstøtte, begrænses mest muligt. At afkastet ikke ligger for langt fra de aktuelle markedsrenter, er en forudsætning for, at man undgår en fortrængning af privat kapital og fremmer en tilbagevenden til normale markedsvilkår.

         Indtrædelsesprisen ved rekapitaliseringer

                  (26)

                  I sin rekapitaliseringsmeddelelse (14) beskrev Kommissionen metoder til fastlæggelse af indtrædelsesprisen ved rekapitaliseringer. Tilsynsmyndigheden vil anvende de nedenfor beskrevne metoder på tilsvarende vis, under hensyntagen til, at EFTA-staterne ikke er med i Eurosystemet. Kommissionen finder, at Eurosystem-anbefalingerne af 20. november 2008 giver en god metode til fastlæggelse af prisen for rekapitaliseringer. Den forrentning, man når frem til ved brug af denne metode, udgør efter Eurosystemets opfattelse et godt grundlag (indtrædelsesniveau) for, hvad den nominelle forrentning bør være ved tilførsel af supplerende kapital til fundamentalt sunde banker. Denne pris kan opjusteres, når det er nødvendigt at tilskynde til tilbagebetaling af statens indskud (15). Kommissionen mener, at en sådan tilpasning også kan tjene til at forhindre konkurrencefordrejninger.

                  (27)

                  I overensstemmelse med Eurosystemets anbefalinger kan statens afkast på kapitalindskud i fundamentalt sunde banker — præferenceaktier og andre hybride instrumenter — fastlægges på grundlag af en »priskorridor«, hvor i) det krævede afkast på efterstillet gæld udgør bunden, og ii) det krævede afkast på stamaktier udgør loftet. Denne metode indebærer en beregning af en priskorridor på grundlag af forskellige komponenter, der også bør afspejle de særlige forhold, der gør sig gældende for den enkelte bank (eller grupper af banker i samme situation) og den enkelte EFTA-stat. Kommissionen har fastslået, at når man anvender denne metode på basis af gennemsnitsværdier (middel- eller medianværdier) for de relevante parametre (afkast på statsobligationer, CDS-spreads, egenkapitalrisikopræmier), fremkommer der en korridor med et gennemsnitligt afkast på 7 % på præferenceaktier med karakteristika svarende til efterstillet gæld og et gennemsnitligt afkast på 9,3 % på stamaktier i banker i euroområdet. Denne gennemsnitspriskorridor er i sig selv vejledende.

                  (28)

                  Tilsynsmyndigheden vil for fundamentalt sunde banker acceptere et minimumsafkast beregnet på grundlag af ovenstående metode. Dette afkast skal afpasses efter den enkelte bank på basis af forskellige parametre:

                              a)

                              hvilken type kapital man har valgt (16): jo mindre efterstillet den er, desto mindre er afkastkravet i priskorridoren

                              b)

                              benchmarket for den risikofrie rente

                              c)

                              den individuelle risikoprofil på nationalt plan for alle de pengeinstitutter, der kan få adgang til ordningen (såvel finansielt sunde som nødlidende banker).

                  (29)

                  EFTA-staterne kan vælge en prisformel, som også indeholder step-up- eller tilbagebetalingsklausuler. Sådanne klausuler bør udformes på en sådan måde, at de tilskynder til et hurtigt tilbagekøb af statens kapitalindskud, men ikke øger kapitalomkostningerne for meget.

                  (30)

                  Tilsynsmyndigheden vil også acceptere alternative prisfastsættelsesmetoder, forudsat at de resulterer i afkast, der er højere end de afkast, der fremkommer ved brug af ovennævnte metode.

         Incitamenter til tilbagebetaling af statens kapitalindskud

                  (31)

                  Rekapitaliseringsforanstaltninger skal indeholde egnede incitamenter til, at statskapitalen tilbagebetales, når markedet åbner mulighed herfor (17). Den enkleste måde, hvorpå man kan tilskynde bankerne til at søge at skaffe alternativ kapital, er at EFTA-staterne forlanger en tilstrækkeligt høj forrentning af statens kapitalindskud. Tilsynsmyndigheden finder det derfor nyttigt, at den fastlagte indtrædelsespris (18) forhøjes med et tillæg, der kan fungere som incitament hertil. En prisstruktur, der omfatter klausuler om en gradvis optrapning af prisen, kan styrke dette incitament.

                  (32)

                  Hvis en EFTA-stat foretrækker ikke at forhøje den nominelle forrentning, kunne den overveje at forhøje det samlede afkast gennem en call-option eller andre tilbagekøbsklausuler, eller bestræbe sig på at tilskynde til tilvejebringelse af privat kapital, f.eks. ved at knytte udbetalingen af dividende til et obligatorisk afkast til staten, der forhøjes med tiden.

                  (33)

                  EFTA-staterne kunne også overveje at begrænse dividendeudbetalingerne for at sikre den midlertidige karakter af det statslige indgreb. Tilbageholdelse af dividende stemmer overens med målet om at sikre långivning til realøkonomien og styrke bankernes kapitalgrundlag. Samtidig vil det være vigtigt at åbne mulighed for dividendeudbetalinger, hvor det kan give incitamenter til at få tilført ny privat kapital til fundamentalt sunde banker (19).

                  (34)

                  Tilsynsmyndigheden vil vurdere de exit-ordninger, der foreslås, fra sag til sag. Jo større kapitaltilførslen er, og jo højere risikoprofil den modtagende bank har, desto mere nødvendigt er det generelt, at der fastsættes en klar exit-ordning. Kombinationen af afkastets størrelse og form og de dividenderestriktioner, der eventuelt indføres, skal tilsammen give de modtagende banker et tilstrækkeligt incitament til at få staten købt ud. Tilsynsmyndigheden finder i særdeleshed, at tilbageholdelse af dividende ikke er nødvendigt, når prisen for kapitalindskuddet korrekt afspejler bankernes risikoprofil, og de step-up-klausuler m.v., der er indført, giver tilstrækkelige exit-incitamenter, og når kapitalindskuddet er af begrænset størrelse.

         Forebyggelse af uberettigede konkurrencefordrejninger

                  (35)

                  I bankretningslinjerne (punkt 35) understreges det, at det er nødvendigt, at der træffes sikkerhedsforanstaltninger mod misbrug og konkurrencefordrejninger i forbindelse med rekapitaliseringsordninger. I bankretningslinjernes punkt 38 stilles der krav om, at kapitalindsprøjtninger skal begrænses til det nødvendige minimum, og at modtageren ikke må slå ind på en aggressiv markedsføring, der ville stride mod det underliggende formål med kapitaltilførslen (20).

                  (36)

                  Som hovedprincip gælder, at jo større afkastet på kapitalindskuddet er, desto mindre er behovet for sikkerhedsforanstaltninger, eftersom selve prisen vil begrænse konkurrencefordrejninger. Banker, der har fået tilført kapital fra staten, bør også undgå at reklamere med det i kommercielt øjemed.

                  (37)

                  Der kan være behov for sikkerhedsforanstaltninger for at forebygge, at statsstøtten kommer til at finansiere en aggressiv kommerciel ekspansion. I princippet kan fusioner og overtagelser yde et værdifuldt bidrag til en konsolidering af banksektoren, der kan bane vej for en stabilisering af de finansielle markeder og sikre en stadig strøm af kredit til realøkonomien. For at undgå, at støtte til de pågældende banker kommer til at skade de konkurrenter, der ikke modtager sådan støtte, bør fusioner og overtagelser generelt finde sted efter offentlige udbud.

                  (38)

                  Hvilke sikkerhedsforanstaltninger af adfærdsmæssig karakter, der bør træffes, vil bero på en proportionalitetsvurdering, hvor der tages hensyn til alle relevante faktorer og i særdeleshed til den modtagende banks risikoprofil. Mens der sikkert kun er behov for ganske begrænsede adfærdsrestriktioner i banker med en meget lav risikoprofil, er behovet større, desto højere risikoprofilen er. Andre relevante faktorer i denne proportionalitetsvurdering er den relative størrelse af statens kapitalindskud og egenkapitalens aktuelle størrelse.

                  (39)

                  Når EFTA-staterne benytter rekapitaliseringsordninger med det formål at finansiere realøkonomien, må de forvisse sig om, at støtten rent faktisk bidrager hertil. I dette øjemed bør de i overensstemmelse med deres nationale lovgivning indføre effektive og kontrollerbare nationale sikkerhedsforanstaltninger, der kan give garanti for, at den indskudte kapital bruges til at øge långivningen til realøkonomien.

         Fornyet undersøgelse

                  (40)

                  Som anført i bankretningslinjerne (21), skal rekapitaliseringer med jævne mellemrum tages op til fornyet overvejelse. Seks måneder efter deres iværksættelse skal EFTA-staterne indsende en rapport til Tilsynsmyndigheden om gennemførelsen af de foranstaltninger, de har truffet. Denne rapport skal indeholde udførlige oplysninger om:

                              a)

                              hvilke banker der har fået tilført supplerende kapital, bl.a. med de under punkt 12-15 og i bilag I anførte oplysninger og en vurdering af bankernes forretningsmodel med henblik på en vurdering af deres risikoprofil og levedygtighed

                              b)

                              hvilke beløb staten har modtaget fra disse banker, og på hvilke vilkår rekapitaliseringen har fundet sted

                              c)

                              brugen af den tilførte kapital, bl.a. med hensyn til de modtagende bankers i) långivning til realøkonomien, ii) eksterne vækst og iii) dividendepolitik

                              d)

                              opfyldelse af de tilsagn, EFTA-staterne har afgivet med hensyn til exit-incitamenter og andre betingelser og sikkerhedsforanstaltninger, og

                              e)

                              vejen til at gøre banken uafhængige af statens kapitalindskud (22).

                  (41)

                  I forbindelse med denne revision vil Tilsynsmyndigheden bl.a. vurdere, om der er behov for fortsat håndhævelse af adfærdsrestriktioner. Alt efter udviklingen i markedsforholdene kan den også kræve en revision af sikkerhedsforanstaltningerne for at sikre, at støtten er begrænset til det omfang og den varighed, der er nødvendigt for at imødegå den aktuelle krise.

                  (42)

                  Tilsynsmyndigheden minder om, at hvis en bank, der oprindeligt blev anset for at være fundamentalt sund, kommer i vanskeligheder efter en rekapitalisering, skal der fremlægges en omstruktureringsplan for den pågældende bank.

            2.3.   Kapitaltilførsler med henblik på redning af andre banker

                  (43)

                  Der bør stilles strengere krav til kapitaltilførsler til banker, der ikke er fundamentalt sunde.

                  (44)

                  Forrentningen bør som nævnt ovenfor i princippet afspejle den modtagende banks risikoprofil og være højere end for fundamentalt sunde banker (23). Dette berører ikke tilsynsmyndighedernes muligheder for hurtigt at skride ind, når det er nødvendigt i forbindelse med omstruktureringer. Hvis det ikke er muligt at sætte prisen på et niveau, der stemmer overens med bankens risikoprofil, skal den under alle omstændigheder ligge tæt op ad, hvad der ville blive krævet for en tilsvarende bank under normale markedsvilkår. Uanset behovet for at sikre den finansielle stabilitet vil en tilførsel af statskapital til disse banker kun kunne accepteres på betingelse af, at banken enten bliver afviklet, eller at den underkastes en gennemgribende og vidtrækkende omstrukturering, eventuelt med en udskiftning af ledelsen og indførelse af corporate governance-principper. For sådanne banker vil der derfor skulle fremlægges enten en omfattende omstruktureringsplan eller en afviklingsplan senest seks måneder efter kapitaltilførslen. Som anført i bankretningslinjerne, vil en sådan plan blive vurderet efter principperne i retningslinjerne for rednings- og omstruktureringsstøtte til kriseramte virksomheder, og den skal også indeholde kompenserende foranstaltninger.

                  (45)

                  Indtil statens indskud er blevet tilbagebetalt, bør de adfærdsmæssige sikkerhedsforanstaltninger, der træffes i forbindelse med nødlidende banker i rednings- og omstruktureringsfasen, i princippet omfatte begrænsninger i udbytteudbetalingerne (herunder tilbageholdelse af al dividende i det mindste i omstruktureringsperioden) og i ledelsens aflønning og bonusudbetalinger, pligt til at genoprette og fastholde en højere solvensprocent under hensyn til målet om genoprettelse af den finansielle stabilitet og en tidsplan for tilbagebetaling af statens indskud.

            2.4.   Afsluttende bemærkninger

                  (46)

                  Tilsynsmyndigheden vil endelig tage hensyn til muligheden for, at rekapitaliseringsordninger kan være åbne for alle eller en stor del af bankerne i en EFTA-stat, også på et mindre differentieret grundlag, med det formål at opnå et passende samlet afkast over tid. Nogle EFTA-stater vil måske f.eks. for at forenkle administrationen foretrække at benytte mere enkle metoder. EFTA-staterne kan altid følge den oven for beskrevne prissætningsmetode, men Tilsynsmyndigheden vil også acceptere prismekanismer, der resulterer i et samlet, årligt afkast for alle deltagende banker, der er tilstrækkeligt højt til at tilgodese bankernes forskellighed og nødvendigheden af et exit-incitament. Dette niveau bør normalt ligge højere end det loft, der er nævnt i punkt 27 for tier 1-instrumenter (24). Det kan være kombineret med en lavere indtrædelsespris og step-up-klausuler eller andre differentierende elementer og sikkerhedsforanstaltninger som beskrevet ovenfor (25).

         (1)  For nemheds skyld betegnes pengeinstitutter blot som »banker« i denne meddelelse.

         (2)  Disse retningslinjer svarer til Kommissionens meddelelse om rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise: støttens begrænsning til det nødvendige minimum og undgåelse af konkurrencefordrejninger, udstedt den 5. december 2008 (K(2008) 8259 endelig) (herefter »rekapitaliseringsmeddelelsen«).

         (3)  Disse retningslinjer svarer til Kommissionens meddelelse om statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle globale finanskrise, EUT C 270 af 25.10.2008, s. 8.

         (4)  I disse retningslinjer forstås ved EFTA-staterne Norge, Island og Liechtenstein.

         (5)  Se Kommissionens beslutning af 13. oktober 2008 i sag N 507/08, Finansiel støtte til den britiske banksektor (EUT C 290 af 13.11.2008, s. 4), Kommissionens beslutning af 27. oktober 2008 i sag N 512/08, Støtte til pengeinstitutter i Tyskland (EUT C 293 af 15.11.2008, s. 2) og Kommissionens beslutning af 19. november 2008 i sag N 560/08, Støtte til pengeinstitutter i Grækenland, Kommissionens beslutning af 12. november 2008 i sag N 528/08, Støtte til ING Groep N.V, Kommissionens beslutning af 25. november 2008 i sag NN 68/08, Letlands støtte til JSC Parex Banka.

         (6)  Se nærmere herom i bilag 1.

         (7)  Se punkt 39 i bankretningslinjerne.

         (8)  Overalt, hvor der i denne meddelelse tales om incitamenter til at tilbagebetale statens indskud, skal det forstås sådan, at formålet er at få statens kapitalindskud erstattet med privat kapital, i det omfang hvor det er hensigtsmæssigt og nødvendigt med henblik på en tilbagevenden til normale markedsvilkår.

         (9)  Se for eksempel Kommissionens beslutning af 27. oktober 2008 i sag N 512/08, Støtte til pengeinstitutter i Tyskland, punkt 54.

         (10)  Se nærmere herom i bilag 1.

         (11)  Der er for eksempel en række parametre, der kan øge eller mindske værdien af præferenceaktier, alt efter deres nærmere beskaffenhed, blandt andet om de kan konverteres til stamaktier eller andre papirer, om dividenderne er kumulative eller ej, om dividenden er fast eller fleksibel, om de ved en likvidation indfries før stamaktier, om de giver ret til en del af overskuddet, der overstiger dividendeudbetalingen for stamaktier, om der er put options eller klausuler om tilbagekøb, og hvilke stemmerettigheder de giver. Tilsynsmyndigheden vil lægge den almindelige klassificering af kapitalinstrumenter i de forskellige kategorier til grund (for eksempel kernekapital eller ej, Tier 1/Tier 2).

         (12)  Der henvises til Kommissionens meddelelse om rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise, fodnote 10.

         (13)  De aktuelle renteniveauer kan også afspejle den aktuelt relativt store efterspørgsel efter Tier 1-kapital, der hænger sammen med, at bankerne nu søger at gøre op med deres hidtidige forretningsmodel, som i dag anses for at være baseret på et for ringe kapitalgrundlag, samtidig med at udbuddet er relativt begrænset og markedet meget svingende.

         (14)  Se fodnote 2, punkt 26 ff.

         (15)  Se punkt 5-7 i anbefalingerne fra ECB's styrelsesråd om prisen på rekapitaliseringer, af 20. november 2008.

         (16)  Stamaktier, Tier 1-kapital, som ikke er kernekapital, eller Tier 2-kapital.

         (17)  Under hensyntagen til rekapitaliseringsinstrumentets art og tilsynsmyndighedernes klassificering af det.

         (18)  Det er især vigtigt, fordi den pris, der fastsættes ved brug af den ovenfor beskrevne metode, kan være påvirket af en undervurdering før krisen.

         (19)  Restriktioner med hensyn til dividendeudbetalinger kunne således for eksempel gøres tidsbegrænsede eller kun gælde for en bestemt procentdel af det optjente overskud eller knyttes sammen med tilførsel af ny kapital (for eksempel ved at udbetale dividende i form af nye aktier). Hvis tilbagebetalingen af statens andel sandsynligvis vil ske i flere omgange, kunne man også indføre en gradvis lempelse af restriktionen i takt med tilbagebetalingen.

         (20)  Da formålet er at sikre långivning til realøkonomien, er det ikke nødvendigt, at der i forbindelse med rekapitaliseringer af fundamentalt sunde banker indføres restriktioner angående balancesummen. Det bør i princippet også gælde for garantiordninger, medmindre der er alvorlig risiko for fordrejninger af kapitalstrømme mellem EØS-medlemsstater.

         (21)  Se punkt 34-42 i bankretningslinjerne. På linje med bankretningslinjerne vil individuelle rekapitaliseringsforanstaltninger truffet i overensstemmelse med en af Tilsynsmyndigheden godkendt rekapitaliseringsordning ikke skulle anmeldes og vil blive vurderet af Tilsynsmyndigheden i forbindelse med en revision og fremlæggelse af en genoprettelsesplan.

         (22)  Under hensyntagen til det valgte rekapitaliseringsinstruments art.

         (23)  Se punkt 28 om den udvidede priskorridor med højere renter for nødlidende banker.

         (24)  Kommissionen har hidtil accepteret rekapitaliseringsforanstaltninger, hvor det samlede forventede årlige afkast lå på mindst 10 % for Tier 1-instrumenter for alle banker, der var med i ordningen. For EFTA-stater med risikofrie renter, der afviger betydeligt fra gennemsnittet i eurozonen, kan det være nødvendigt at foretage en tilpasning. Der kan også blive behov for tilpasninger i takt med ændringer i den risikofrie rente.

         (25)  Som et eksempel på en kombination mellem lav indtrædelsespris og sådanne differentierende elementer henvises til Kommissionens beslutning af 12. november 2008 i sag N 528/08, Nederlandenes støtte til ING Groep N.V, hvor der til forrentning af et særligt kapitalinstrument, der var klassificeret som Tier 1-kernekapital, blev benyttet en kombination af en fast kupon (8,5 %) og stærkt forhøjede og stigende kuponbetalinger samt eventuelt et tillæg, der giver et forventet årligt afkast på over 10 %.

         BILAG 1

            Prisen for aktierne

         Aktiekapitalen (ordinære aktier, stamaktier) er den mest udbredte form for tier 1-kernekapital. Afkastet på stamaktier beror på de fremtidige dividendeudbetalinger og aktiekursens udvikling (kapitalgevinst eller kapitaltab), som begge i sidste instans afhænger af forventningerne om fremtidige cashflows/overskud. I den aktuelle situation er det endnu vanskeligere end under normale vilkår at spå om fremtidige cashflows. Den mest betydelige faktor er derfor noteringskursen på stamaktierne. For banker, der ikke er børsnoterede, og for hvis aktier der derfor ikke findes nogen noteringskurs, bør EFTA-staterne benytte en markedsbaseret tilgang, f.eks. med fuld vurdering.
         Hvis en EFTA-stat optræder som tegningsgarant (underwriter) ved udstedelsen af stamaktier, skal alle aktier, der ikke er tegnet af eksisterende eller nye investorer, overtages af staten som tegningsgarant til den lavest mulige pris i forhold til aktiekursen umiddelbart før afgivelsen af et åbent bud. Den udstedende bank bør også skulle betale en passende provision for tegningsgarantien (1). Tilsynsmyndigheden vil tage hensyn til den indflydelse, en eventuelt tidligere modtaget statsstøtte kan have på bankens aktiekurser.

            Indikatorer til brug ved vurderingen af en banks risikoprofil

         Når den ved vurderingen af en rekapitaliseringsforanstaltning efter statsstøttereglerne skal evaluere en banks risikoprofil, vil Tilsynsmyndigheden især se på følgende indikatorer for bankens stilling:

                     a)

                     Kapitalgrundlaget: Tilsynsmyndigheden vil tage positivt hensyn til den nationale tilsynsmyndigheds vurdering af bankens solvens og fremtidige kapitalgrundlag omfattende en evaluering af bankens eksponering over for forskellige risici (såsom kreditrisiko, likviditetsrisiko, markedsrisiko, rente- og kursrisici), aktivbeholdningens kvalitet (på det nationale marked og i forhold til gældende internationale standarder), den langsigtede bæredygtighed af bankens forretningsmodel og andre relevante elementer.

                     b)

                     Kapitaltilførslens størrelse: Tilsynsmyndigheden vil se positivt på en kapitaltilførsel af begrænset størrelse, f.eks. svarende til højst 2 % af bankens risikovægtede aktiver.

                     c)

                     Aktuelle CDS-spreads: Tilsynsmyndigheden vil opfatte et spread, der ikke overstiger gennemsnittet, som tegn på en ret lav risikoprofil.

                     d)

                     Bankens aktuelle og forventede fremtidige rating: Tilsynsmyndigheden vil anse en rating på A eller derover samt udsigter til en stabil eller positiv udvikling for at indikere en ret lav risikoprofil.

               I relation til disse indikatorer må der tages hensyn til de banker, som har problemer på grund af de aktuelle ekstraordinære omstændigheder, men ville være blevet betragtet som fundamentalt sunde banker før krisen, f.eks. i lyset af udviklingen i markedsindikatorer såsom CDS-spreads og aktiekurser.

            Tabel 1

            Kapitaltyper

            (1)  Se for eksempel Kommissionens beslutning af 13. oktober 2008 i sag N 507/08, Finansiel støtte til den britiske banksektor, nr. 11, Kommissionens beslutning af 27. oktober 2008 i sag N 512/08, Støtte til pengeinstitutter i Tyskland, nr. 12.

      BILAG III

         Midlertidige rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise

      1.   FINANSKRISEN, DENS VIRKNINGER FOR REALØKONOMIEN OG BEHOVET FOR MIDLERTIDIGE FORANSTALTNINGER
      1.1.   Finanskrisen og dens indvirkning på realøkonomien

                  (1)

                  Den 26. november 2008 vedtog Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) i form af en meddelelse en »Genopretningsplan for den europæiske økonomi«, som skal hjælpe Europa med at overvinde den nuværende økonomiske krise (1). Genopretningsplanen er baseret på to hovedelementer, som supplerer hinanden. For det første kortsigtede foranstaltninger, der skal sætte gang i efterspørgslen, redde arbejdspladser og være med til at genskabe tilliden, og for det andet »intelligente investeringer«, der skal skabe højere vækst og bæredygtig velstand på længere sigt. Genopretningsplanen skal styrke og fremskynde de reformer, der allerede er i gang som led i Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse.

                  (2)

                  I den sammenhæng består udfordringen i at undgå offentlige indgreb, der kan underminere målet om bedre og mere målrettet statsstøtte. På visse betingelser kan der dog være et behov for ny, midlertidig statsstøtte.

                  (3)

                  EFTA-Tilsynsmyndigheden (»Tilsynsmyndigheden«) finder, at der må indføres nye regler, der åbner mulighed for at anvende statsstøttereglerne på en måde, der giver den størst mulige fleksibilitet ved håndteringen af krisen, samtidig med at det sikres, at der fortsat er lige konkurrencevilkår for alle, og at urimelige konkurrencefordrejninger undgås. Disse retningslinjer opstiller principperne for en række supplerende, midlertidige muligheder, som EFTA-staterne har for at yde statsstøtte.

                  (4)

                  Finanskrisen har i første række ramt EØS’s banksektor hårdt, og dens virkninger i Island er uden fortilfælde. Det Europæiske Råd har understreget, at selv om beslutningerne om offentlige indgreb må træffes på nationalt plan, må det ske inden for koordinerede rammer og på grundlag af en række fælles fællesskabsprincipper (2). Kommissionen reagerede omgående med en række forskellige foranstaltninger, bl.a. med vedtagelse af en meddelelse om statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle globale finanskrise (3) og en række beslutninger, hvor den godkendte redningsstøtte til pengeinstitutter. Tilsynsmyndigheden har vedtaget tilsvarende foranstaltninger (4).

                  (5)

                  Tilstrækkelig adgang til finansiering uden for store omkostninger er en forudsætning for investeringer, vækst og jobskabelse i den private sektor. EFTA-staterne er nødt til at udnytte de muligheder, staten har fået gennem den betydelige finansielle støtte, den har ydet til banksektoren, til at sikre, at denne støtte ikke blot hjælper bankerne med at forbedre deres finansielle situation, uden at det kommer økonomien som helhed til gode. Støtten til finanssektoren bør derfor målrettes til at sikre, at bankerne genoptager deres normale udlånsvirksomhed. Det vil Tilsynsmyndigheden tage hensyn til, når den skal tage stilling til statsstøtte til banker.

                  (6)

                  Situationen på finansmarkederne ser ud til at være i bedring, men det er først nu, at finanskrisens virkninger for realøkonomien for alvor er slået igennem. Hele økonomien befinder sig nu i en meget alvorlig afmatning, som rammer både de private husstande, erhvervslivet og beskæftigelsen. I særdeleshed har krisen på finansmarkederne den konsekvens, at bankerne nu har gearet ned og er blevet langt mindre risikovillige end i de foregående år, hvilket har ført til en kreditklemme. Denne finanskrise kan resultere i kreditrationering, fald i efterspørgslen og recession.

                  (7)

                  Det er ikke blot svage virksomheder uden nogen kapitalreserve, der kan blive ramt, men også sunde virksomheder, der pludselig kommer til at stå i en situation, hvor de ikke kan låne nok eller ikke låne overhovedet. Det vil specielt være tilfældet for små og mellemstore virksomheder (»SMV«), som under alle omstændigheder har større vanskeligheder ved at skaffe finansiering end større virksomheder. På kort og mellemlang sigt kan det ikke alene gå hårdt ud over den økonomiske situation i mange sunde virksomheder og deres medarbejdere, men det kan også få længerevarende negative virkninger, for det kan betyde, at alle investeringer i EØS i fremtiden — især investeringer i bæredygtig vækst og andre af Lissabonstrategiens mål — bliver udskudt eller måske helt opgivet.

            1.2.   Nødvendigheden af en tæt koordinering inden for EØS af nationale støtteforanstaltninger

                  (8)

                  I den aktuelle situation på finansmarkederne kan EFTA-staterne føle sig fristet til at gå enegang og bl.a. kaste sig ud i et kapløb om at støtte deres virksomheder mest muligt. Tidligere erfaringer viser, at sådanne ensidige indgreb ikke kan være effektive, men kan forårsage alvorlige skader på det indre marked. Når der under fuld hensyntagen til den aktuelle særlige økonomiske situation ydes støtte, er det meget vigtigt at sikre, at spillereglerne er ens for alle virksomheder i EØS, og undgå, at EFTA-staterne går ind i et støttekapløb, der vil være uholdbart og til skade for hele EØS. Det er konkurrencepolitikkens opgave at sikre dette.

            1.3.   Behovet for midlertidige statsstøtteforanstaltninger

                  (9)

                  De midlertidige supplerende foranstaltninger, disse retningslinjer omhandler, tager sigte på to mål: For det første drejer det sig i lyset af de ekstraordinære, forbigående finansieringsproblemer i kølvandet på finanskrisen om at få åbnet op for bankernes långivning til virksomhederne og dermed sikre kontinuiteten i deres finansiering. I den forbindelse spiller små og mellemstore virksomheder en særlig vigtig rolle for økonomien i hele EØS, og en forbedring af deres finansielle situation vil også få positive virkninger for store virksomheder og dermed på længere sigt understøtte den samlede økonomiske vækst og modernisering.

                  (10)

                  Det andet mål går ud på at tilskynde virksomhederne til fortsat at investere i fremtiden, navnlig i en økonomi med bæredygtig vækst. Det kunne få meget dramatiske konsekvenser, hvis den aktuelle krise resulterede i, at de store fremskridt, der er opnået på miljøområdet, gik i stå eller sågar blev tilintetgjort. Der er derfor behov for at kunne yde midlertidig støtte til virksomhederne til investering i miljøprojekter (der bl.a. kunne give EØS’s industri et teknologiforspring) og samtidig sikre, at den påtrængende nødvendige finansielle støtte hertil på længere sigt kommer EØS til gode.

                  (11)

                  I disse retningslinjer gives der først en gennemgang af de mange forskellige muligheder, EFTA-staterne allerede har for at yde offentlig støtte inden for rammerne af de eksisterende statsstøtteregler, før der redegøres for, hvilke yderligere statsstøtteforanstaltninger EFTA-staterne midlertidigt må iværksætte for at afhjælpe de problemer, nogle virksomheder for øjeblikket har med at skaffe sig finansiering og med at foretage miljørelaterede investeringer.

                  (12)

                  Tilsynsmyndigheden finder, at de støtteinstrumenter, der her foreslås, er bedst egnet til at virkeliggøre de ovennævnte mål.

            2.   TILTAG UNDER DEN GENERELLE ØKONOMISKE POLITIK

                  (13)

                  Genopretningsplanen blev vedtaget for at imødegå den aktuelle økonomiske situation. I betragtning af krisens omfang og styrke har Fællesskabet brug for en koordineret tilgang, der må være tilstrækkeligt omfattende og ambitiøs til at genskabe tilliden hos forbrugerne og i erhvervslivet. Det samme gælder for den økonomiske genopretning i EFTA-staterne.

                  (14)

                  Genopretningsplanens strategiske mål er:

                              —

                              hurtigt at stimulere efterspørgslen og få genskabt forbrugernes tillid

                              —

                              at mindske de menneskelige omkostninger ved den økonomiske tilbagegang og dens virkninger for de mest sårbare. Mange lønmodtagere og deres familie er blevet eller vil blive ramt af krisen. Der må sættes ind på at dæmme op for tabet af arbejdspladser og desuden hjælpe folk til hurtigt at komme tilbage på arbejdsmarkedet i stedet for at blive kastet ud i langtidsledighed

                              —

                              at ruste Europa til opsvinget, når der igen kommer gang i økonomien, for at sikre, at den europæiske økonomi kan leve op til kravene om konkurrenceevne og bæredygtighed og til fremtidens behov, således som det er skitseret i Lissabonstrategien. Det indebærer, at man støtter innovation, opbygger en vidensøkonomi og fremskynder overgangen til en økonomi med et lavt kulstofforbrug og effektiv udnyttelse af ressourcerne.

                  (15)

                  Til at nå disse mål råder EFTA-staterne allerede over en række virkemidler, der ikke betragtes som statsstøtte. F.eks. kan der være nogle virksomheder, der har mere akutte problemer med at skaffe sig finansiering end andre, og som derfor ikke eller i hvert fald ikke lige nu er i stand til at finansiere deres vækst og få gennemført deres planlagte investeringer. Med henblik på dem kunne EFTA-staterne træffe en række generelle politiske foranstaltninger, som gælder for alle virksomheder inden for deres område og derfor ikke falder ind under statsstøttereglerne, med det formål midlertidigt at mindske finansieringsproblemerne på kort og mellemlangt sigt. Der kan f.eks. være tale om en forlængelse af fristerne for betaling af socialsikringsbidrag o. lign. eller måske også skatter og afgifter eller foranstaltninger rettet mod lønmodtagerne. Hvis sådanne foranstaltninger er åbne for alle virksomheder, er der i princippet ikke tale om statsstøtte.

                  (16)

                  EFTA-staterne kan også yde finansiel støtte direkte til forbrugerne, f.eks. til at kassere gamle produkter og købe miljøvenligt. Hvis en sådan støtte ydes uden nogen diskrimination med hensyn til produktets oprindelse, udgør den ikke statsstøtte.

                  (17)

                  Desuden kunne man udnytte generelle fællesskabsprogrammer, som f.eks. konkurrenceevne- og innovationsprogrammet (2007-2013), som blev vedtaget ved Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1639/2006/EF af 24. oktober 2006 (5), og Det Europæiske Fællesskabs syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (2007-2013), som blev vedtaget ved Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1982/2006/EF af 18. december 2006 (6), til at yde støtte ikke alene til SMV, men også til store virksomheder.

            3.   MULIGHEDERNE FOR AT YDE STATSSTØTTE EFTER DE EKSISTERENDE REGLER

                  (18)

                  Tilsynsmyndigheden har igennem de seneste par år foretaget en gennemgribende modernisering af statsstøttereglerne for at tilskynde EFTA-staterne til at målrette deres støtte bedre, så den i højere grad kommer til at gå til bæredygtige investeringer for dermed at fremme virkeliggørelsen af Lissabonstrategien. I den forbindelse er der lagt særlig vægt på SMV, hvor mulighederne for at yde støtte er blevet øget. Desuden er statsstøttereglerne blevet markant forenklet og strømlinet med den nyligt vedtagne generelle gruppefritagelsesforordning (7), som betyder, at EFTA-staterne nu råder over en bred vifte af støtteforanstaltninger med minimale administrative byrder. I den aktuelle økonomiske situation er især følgende eksisterende statsstøtteinstrumenter af betydning.

                  (19)

                  Den nye de minimis-forordning (8), således som den er blevet tilpasset EØS-aftalen, fastsætter, at støtte på op til 200 000 EUR pr. virksomhed over enhver treårig periode ikke udgør statsstøtte i EØS-aftalens forstand. Ifølge samme forordning gælder desuden, at garantier på op til 1,5 mio. EUR ikke overskrider ovennævnte de minimis-tærskel og derfor ikke betragtes som statsstøtte. EFTA-staterne kan således yde sådanne garantier uden at skulle beregne subventionsækvivalenten i forbindelse hermed og dermed uden nogen administrative byrder.

                  (20)

                  Den ovennævnte generelle gruppefritagelsesforordning indtager en helt plads i statsstøttereglerne, og den forenklede statsstøtteprocedurerne for visse væsentlige typer statsstøtte og indebar en øget kanalisering af statsstøtte hen imod virkeliggørelse af EØS’ prioriterede mål. Alle tidligere gældende gruppefritagelsesforordninger er blevet lagt sammen til én forordning, samtidig med at der også er indføjet nye områder (innovation, miljø, forskning og udvikling i store virksomheder, risikokapitalstøtte til SMV). I alle de tilfælde, der falder ind under den generelle gruppefritagelsesforordning, kan EFTA-staterne yde støtte uden forinden at indgive anmeldelse til Tilsynsmyndigheden. Hvor hurtigt processen forløber, er derfor helt op til EFTA-staterne. Forordningen har særlig betydning for SMV, idet den indeholder særlige regler om investerings- og beskæftigelsesstøtte udelukkende til SMV. Desuden gælder alle de 26 foranstaltninger, forordningen omfatter, også for SMV, hvilket sætter EFTA-staterne i stand til at støtte SMV i alle faser i deres udvikling, lige fra adgang til finansiering og til forskning og udvikling, innovation, uddannelse, beskæftigelse, miljø osv.

                  (21)

                  De nye retningslinjer for statsstøtte til miljøbeskyttelse (9) giver EFTA-staterne mulighed for at yde bl.a. følgende former for statsstøtte:

                              —

                              Støtte til virksomheder, der går videre end fællesskabsstandarderne eller øger miljøbeskyttelsesniveauet, hvor der ikke er vedtaget fællesskabsstandarder, på op til 70 % af de ekstra investeringsomkostninger (op til 80 % til økoinnovation) i små virksomheder og op til 100 % af de ekstra investeringsomkostninger, hvis støtten ydes efter en udbudsprocedure i egentlig konkurrence, selv til store virksomheder. Der er også mulighed for at yde støtte til tidlig tilpasning til fremtidige fællesskabsstandarder og til miljøundersøgelser.

                              —

                              Inden for vedvarende energikilder og kombineret kraft-varmeproduktion må EFTA-staterne yde driftsstøtte til dækning af de ekstra produktionsomkostninger.

                              —

                              For at nå målene for energibesparelser og nedbringelse af drivhusgasser kan EFTA-staterne yde støtte, der sætter virksomhederne i stand til at gennemføre energibesparelser, og støtte til vedvarende energikilder og kombineret kraft-varmeproduktion på op til 80 % af de ekstra investeringsomkostninger i små virksomheder og op til 100 % af de ekstra investeringsomkostninger, hvis støtten ydes efter en udbudsprocedure i egentlig konkurrence.

                  (22)

                  Den 7. februar 2007 vedtog Tilsynsmyndigheden nye retningslinjer for statsstøtte til forskning, udvikling og innovation. De indeholder nye regler om innovation, der specielt er møntet på SMV, og indebærer en bedre målretning af støtten mod jobskabelse og vækst i overensstemmelse med Lissabonstrategien. EFTA-staterne kan bl.a. yde

                              —

                              støtte til F&U-projekter, bl.a. med støtte til grundforskning på op til 100 % af de støtteberettigede omkostninger og til industriel forskning på op til 80 % i små virksomheder

                              —

                              støtte til unge, innoverende virksomheder på op til 1 mio. EUR og endnu mere i støtteberettigede regioner, støtte til innovationsklynger, støtte til innovationsrådgivning og innovationssupport

                              —

                              støtte til lån af højtkvalificeret personale, støtte til tekniske gennemførlighedsundersøgelser, støtte til proces- og organisationsinnovation inden for tjenesteydelser og støtte til SMV’s udgifter til industrielle ejendomsrettigheder.

                  (23)

                  Uddannelse spiller også en stor rolle for konkurrenceevnen. Det er yderst vigtigt at fastholde investeringerne i uddannelse, selv i en tid med stigende ledighed, for at få udviklet nye færdigheder og kompetencer. Inden for den nye generelle gruppefritagelsesforordnings rammer kan EFTA-staterne yde støtte til både generel og specifik uddannelse på op til i alt 80 % af de støtteberettigede omkostninger.

                  (24)

                  Tilsynsmyndigheden vedtog i 2008 et sæt nye retningslinjer for statsstøtte i form af garantier, hvori det klarlægges, hvornår offentlige lånegarantier ikke anses for statsstøtte. Ifølge disse retningslinjer anses en garanti specielt ikke for at udgøre statsstøtte, når der betales en markedspris for den. Bortset fra at klarlægge kriterierne for, hvornår garantier er forbundet med statsstøtte, indfører de nye retningslinjer også for første gang specifikke minimumspræmier (»safe-harbour premiums«) for SMV, der letter og fremmer retssikkerheden omkring brugen af garantier med det formål at gøre det lettere for SMV at skaffe finansiering.

                  (25)

                  Den 25. oktober 2006 vedtog Tilsynsmyndigheden nye retningslinjer for statsstøtte til risikokapitalinvesteringer i små og mellemstore virksomheder. Disse retningslinjer er møntet på innoverende, hurtigt voksende SMV, som spiller en central rolle i Lissabonstrategien. Tilsynsmyndigheden indførte et nyt støtteloft på 1,5 mio. EUR pr. støttemodtagende SMV, hvilket er 50 % mere end før. Under dette loft accepterer Tilsynsmyndigheden principielt, at der ikke findes alternative finansieringsmuligheder på finansmarkederne (at der altså foreligger et markedssvigt). Desuden er støtte til risikokapital også bragt ind under denne generelle gruppefritagelsesforordning.

                  (26)

                  I ugunstigt stillede regioner kan EFTA-staterne yde investeringsstøtte til etablering af nye virksomheder, udvidelse af eksisterende virksomheder eller spredning til nye produkter inden for rammerne af de retningslinjer for statsstøtte med regionalt sigte for 2007-2013, der har været i kraft siden januar 2007.

                  (27)

                  Disse retningslinjer for statsstøtte med regionalt sigte for 2007-2013 omfatter også en ny form for støtte, nemlig iværksætterstøtte og støtte til den tidlige udviklingsfase i små virksomheder i støtteberettigede områder.

                  (28)

                  Inden for rammerne af de eksisterende retningslinjer for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder kan EFTA-staterne også yde støtte til virksomheder, der har behov for støtte fra det offentlige. Til dette formål kan EFTA-staterne anmelde rednings- og/eller omstruktureringsordninger til fordel for SMV.

            4.   ANVENDELSE AF ARTIKEL 61, STK. 3, LITRA B)
      4.1.   Generelle principper

                  (29)

                  I henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), kan Tilsynsmyndigheden erklære støtte til at »afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en EFTA-stats økonomi« forenelig med EØS-aftalen. Denne bestemmelse svarer til EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra b), i forbindelse hvormed Førsteinstansretten har statueret, at denne forstyrrelse skal påvirke hele den pågældende medlemsstats økonomi og ikke blot en af dens regioner eller en del af landet. Det stemmer helt overens med kravet om, at en undtagelsesbestemmelse som EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), skal fortolkes snævert (10).

                  (30)

                  Den snævre fortolkning er konsekvent blevet fulgt af Kommissionen i dennes beslutningspraksis (11). Også Tilsynsmyndigheden anlægger en restriktiv fortolkning af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b) (12).

                  (31)

                  I denne sammenhæng finder Tilsynsmyndigheden, at ud over nødhjælp til finanssektoren kræver den aktuelle globale krise, at der sættes ekstraordinære politiske foranstaltninger i værk.

                  (32)

                  Alle EFTA-stater vil blive påvirket af denne krise, om end på forskellig vis og i forskellige grader, og det må ventes, at ledigheden vil stige, efterspørgslen falde og den finanspolitiske situation blive forværret.

                  (33)

                  I lyset af den aktuelle finanskrises alvorlige karakter og dens virkninger for EFTA-staternes samlede økonomi finder Tilsynsmyndigheden, at det i et begrænset tidsrum kan være berettiget, at der ydes visse former for statsstøtte for at afhjælpe disse vanskeligheder, og at denne statsstøtte kan erklæres forenelig med EØS-aftalen på grundlag af artikel 61, stk. 3, litra b).

            4.2.   Begrænset støtte

      4.2.1.   Eksisterende regler

                  (34)

                  I artikel 2 i de minimis-forordningen (13), således som den er blevet tilpasset EØS-aftalen, fastsættes følgende:
                  »Støtteforanstaltninger, der opfylder betingelserne i denne artikels stk. 2 til 5, anses for ikke at opfylde alle kriterierne i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, og er derfor ikke omfattet af anmeldelsespligten i artikel 2 i del II i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen.
                  Den samlede de minimis-støtte til én og samme virksomhed må ikke overstige 200 000 EUR over en periode på tre regnskabsår. Den samlede de minimis-støtte til en enkelt virksomhed i vejtransportsektoren må ikke overstige 100 000 EUR over en periode på tre regnskabsår. Disse lofter gælder uanset de minimis-støttens form eller formål, og uanset om EFTA-statens støtte finansieres helt eller delvis med midler fra Fællesskabet. Den periode, der lægges til grund, fastlægges på grundlag af de af virksomheden anvendte regnskabsår i den pågældende EFTA-stat.«

            4.2.2.   Ny foranstaltning

                  (35)

                  Finanskrisen rammer ikke blot svagt funderede virksomheder, men også virksomheder, der pludselig får vanskeligt ved at opnå tilstrækkelige kreditter eller måske slet ikke kan låne overhovedet. En forbedring af disse virksomheders finansielle situation vil få positive virkninger for hele EØS’ økonomi.

                  (36)

                  I lyset af den aktuelle økonomiske situation anses det derfor for at være nødvendigt, at der midlertidigt åbnes mulighed for at yde en begrænset støtte, selv om den vil falde ind under EØS-aftalens 61, stk. 1, eftersom den overskrider tærsklerne i de minimus-forordningen.

                  (37)

                  Tilsynsmyndigheden vil anse en sådan statsstøtte for at være forenelig med EØS-aftalens funktion på grundlag af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), når følgende betingelser er opfyldt:

                              a)

                              Støtten overstiger ikke et kontanttilskud på 500 000 EUR pr. virksomhed. Alle anvendte tal skal være brutto, dvs. før eventuelt fradrag af skat eller andre afgifter. Hvis støtten ydes som andet end tilskud, er støttebeløbet støttens bruttosubventionsækvivalent.

                              b)

                              Støtten ydes under en støtteordning.

                              c)

                              Støtten må kun ydes til virksomheder, der ikke var kriseramte (14) pr. 1. juli 2008. Den kan eventuelt ydes til virksomheder, der ikke var kriseramte på denne dato, men derefter blev kriseramte som følge af den globale finansielle og økonomiske krise.

                              d)

                              Der må ikke være tale om eksportstøtte eller støtte, der begunstiger indenlandske produkter frem for importerede.

                              e)

                              Støtten må kun ydes indtil senest den 31. december 2010.

                              f)

                              Før støtten ydes, skal EFTA-staten indhente en erklæring i skriftlig eller elektronisk form fra den pågældende virksomhed om enhver anden de minimis-støtte og enhver anden støtte under denne foranstaltning, som den har modtaget i det løbende finansår, og kontrollere, at denne støtte ikke vil bringe den samlede støtte, som virksomheden har modtaget i tidsrummet fra 1. januar 2008 og indtil 31. december 2010, op over loftet på 500 000 EUR.

                              g)

                              Støtteordningen må ikke finde anvendelse på virksomheder, som beskæftiger sig med primærproduktion af landbrugsprodukter. Den kan finde anvendelse på virksomheder, der beskæftiger sig med forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter (15), medmindre støttebeløbet fastsættes på grundlag af prisen eller mængden af sådanne produkter købt af primærproducenter eller markedsført af de pågældende virksomheder, eller støtten er betinget af, at den helt eller delvis kommer primærproducenter til gode (16).

            4.3.   Støtte i form af garantier

      4.3.1.   Eksisterende regler

                  (38)

                  Retningslinjerne for statsstøtte i form af garantier tager sigte på at redegøre for, hvilke principper Tilsynsmyndigheden agter at lægge til grund ved fortolkningen af EØS-aftalens artikel 61 og 62 og disse bestemmelsers anvendelse på statsgarantier. Retningslinjerne klarlægger bl.a. kriterierne for, hvornår der kan anses ikke at foreligge statsstøtte. De indeholder dog ingen kriterier for vurdering af garantiers forenelighed med fællesmarkedet.

            4.3.2.   Ny foranstaltning

                  (39)

                  For at lette adgangen til finansiering yderligere og mindske bankernes aktuelle modvilje mod at løbe nogen risiko kan subsidierede lånegarantier i et begrænset tidsrum være en god idé som en målrettet løsning for at lette virksomhedernes adgang til finansiering.

                  (40)

                  Tilsynsmyndigheden vil anse en sådan statsstøtte for at være forenelig med EØS-aftalen på grundlag af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), når følgende betingelser er opfyldt:

                              a)

                              For SMV kan EFTA-staterne indrømme et nedslag på op til 25 % i den årlige præmie, der skal betales for nye garantier ydet i overensstemmelse med »safe harbour«-reglerne i retningslinjerne for statsstøtte i form af garantier (17).

                              b)

                              For store virksomheder kan EFTA-staterne også i forbindelse med nye garantier give et nedslag på op til 15 % af den årlige præmie for nye garantier, beregnet på grundlag af samme »safe harbour«-regler.

                              c)

                              Når der ved beregning af støtteelementet i garantiordninger anvendes en metode, som Tilsynsmyndigheden allerede har godkendt, efter at den er blevet anmeldt i overensstemmelse med en statsstøtteforordning (18) som er inkorporeret i EØS-aftalen, kan EFTA-staterne også yde et tilsvarende nedslag på op til 25 % af den årlige præmie, der skal betales for nye garantier til SMV, og på op til 15 % af præmien for store virksomheders vedkommende.

                              d)

                              Det maksimale lånebeløb må ikke overstige støttemodtagerens samlede årlige lønsum (inkl. socialsikringsbidrag samt omkostninger til personale, der arbejder i virksomheden, men formelt aflønnes af underkontrahenter) for 2008. For virksomheder oprettet fra og med 1. januar 2008 må det maksimale lånebeløb ikke overstige den forventede årlige lønsum i de første to driftsår.

                              e)

                              Disse garantier må kun ydes indtil senest den 31. december 2010.

                              f)

                              Garantien må ikke dække over 90 % af lånet.

                              g)

                              Garantien kan dække såvel investeringslån som lån til driftskapital.

                              h)

                              Støtten i form af et nedslag i garantipræmien må ydes i højst to år, efter at garantien blev ydet.

                              i)

                              Støtten må kun ydes til virksomheder, der ikke var kriseramte (19) pr. 1. juli 2008. Den kan eventuelt ydes til virksomheder, der ikke var kriseramte på denne dato, men derefter blev kriseramte som følge af den globale finansielle og økonomiske krise.

            4.4.   Støtte i form af rentetilskud

      4.4.1.   Eksisterende regler

                  (41)

                  I retningslinjerne for referencesatser og kalkulationsrenter er der fastlagt en metode for beregning af referencesatsen, der er baseret på den etårige interbankrente (IBOR) med tillæg af margener fra 60 til 1 000 basispoint, alt efter virksomhedens kreditværdighed og sikkerhedsstillelse. Hvis EFTA-staterne følger denne metode, er renten på lånet ikke forbundet med statsstøtte.

            4.4.2.   Ny foranstaltning

                  (42)

                  Mange virksomheder kan have svært ved at skaffe finansiering i den nuværende markedssituation. Tilsynsmyndigheden vil derfor acceptere, at der ydes offentlige eller private lån til en rente, der mindst svarer til centralbankens dag-til-dag-rente med et tillæg svarende til forskellen mellem den gennemsnitlige etårige interbankrente og centralbankens gennemsnitlige dag-til-dag-rente i perioden fra 1. januar 2007 til 30. juni 2008, plus den kreditrisikopræmie, der svarer til modtagerens risikoprofil som fastsat i Tilsynsmyndighedens retningslinjer for referencesatser og kalkulationsrenter.

                  (43)

                  Det støtteelement, der er indeholdt i forskellen mellem denne rente og den referencesats, der er fastsat i retningslinjerne for referencesatser og kalkulationsrenter, vil midlertidigt blive betragtet som foreneligt med EØS-aftalen efter artikel 61, stk. 3, litra b), forudsat at følgende betingelser er opfyldt:

                              a)

                              Denne metode gælder for alle kontrakter indgået indtil den 31. december 2010; den kan anvendes for lån med enhver løbetid. De reducerede rentesatser kan anvendes på rentebetalinger frem til den 31. december 2012 (20). Efter denne dato skal der gælde en rentesats, der mindst svarer til den, der er fastsat i retningslinjerne for referencesatser og kalkulationsrenter.

                              b)

                              Støtten må kun ydes til virksomheder, der ikke var kriseramte pr. 1. juli 2008 (21). Den kan eventuelt ydes til virksomheder, der ikke var kriseramte på denne dato, men derefter blev kriseramte som følge af den globale finansielle og økonomiske krise.

            4.5.   Støtte til produktion af grønne produkter

      4.5.1.   Eksisterende regler

                  (44)

                  I retningslinjerne for referencesatser og kalkulationsrenter er der fastlagt en metode for beregning af referencesatsen, der er baseret på den etårige interbankrente (IBOR) med tillæg af margener fra 60 til 1 000 basispoint, alt efter virksomhedens kreditværdighed og sikkerhedsstillelse. Hvis EFTA-staterne følger denne metode, er renten på lånet ikke forbundet med statsstøtte.

            4.5.2.   Ny foranstaltning

                  (45)

                  På grund af den aktuelle finanskrise er det også blevet vanskeligere for virksomhederne at skaffe finansiering til produktion af mere miljøvenlige produkter. Støtte i form af garantier er måske ikke tilstrækkelig til at få finansieret omkostningstunge projekter, der tager sigte på at højne miljøbeskyttelsesniveauet ved at opfylde fremtidige, endnu ikke ikrafttrådte normer eller gå videre end disse normer.

                  (46)

                  Tilsynsmyndigheden finder, at virkeliggørelsen af miljømål fortsat bør prioriteres højt, uanset finanskrisen. Det er i EØS’ fælles interesse, at der bliver produceret flere miljøvenlige produkter, herunder mere energieffektive produkter, og det er vigtigt, at finanskrisen ikke umuliggør dette.

                  (47)

                  Supplerende foranstaltninger i form af rentelettede lån vil derfor kunne fremme produktionen af »grønne produkter«. Rentelettede lån kan imidlertid forårsage alvorlige konkurrencefordrejninger, og denne mulighed bør derfor være strengt begrænset til særlige situationer og målrettede investeringer.

                  (48)

                  Tilsynsmyndigheden finder, at EFTA-staterne i et begrænset tidsrum bør kunne yde støtte i form af rentetilskud.

                  (49)

                  Tilsynsmyndigheden vil anse rentetilskud til investeringslån for at være forenelige med EØS-aftalen på grundlag af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), når alle de nedenstående betingelser er opfyldt:

                              a)

                              Støtten skal ydes til investeringslån til finansiering af projekter, der tager sigte på produktion af nye produkter, der højner miljøbeskyttelsen væsentligt.

                              b)

                              Støtten skal være nødvendig for iværksættelsen af et nyt projekt. Er der tale om et eksisterende projekt, kan der ydes støtte, hvis det på grund af den nye økonomiske situation bliver nødvendigt for projektets videreførelse.

                              c)

                              Der kan kun ydes støtte til projekter, der går ud på at producere produkter, som indebærer en tidlig tilpasning til eller går videre end fremtidige fællesskabs-produktstandarder (22), der højner miljøbeskyttelsesniveauet og endnu ikke er i kraft.

                              d)

                              For produkter, der indebærer en tidlig tilpasning til eller går videre end fremtidige fællesskabsstandarder på miljøområdet, skal investeringerne være påbegyndt senest den 31. december 2010 med en tilsigtet markedsføring af produktet, mindst to år før den nye standard træder i kraft.

                              e)

                              Lånene kan dække omkostningerne ved investeringer i materielle og immaterielle aktiver (23), dog ikke investeringer, der sigter på en produktionskapacitet på over 3 % på produktmarkeder (24), hvor den årlige vækstrate i det synlige forbrug på EØS-markedet målt i værdi gennem de seneste fem år før investeringens start lå under den gennemsnitlige årlige vækstrate i EØS’ BNP over samme femårsperiode.

                              f)

                              Lånene må kun ydes indtil senest den 31. december 2010.

                              g)

                              Ved beregning af støtten skal der tages udgangspunkt i den individuelle rentesats, der gælder for støttemodtageren beregnet efter metode, der er omhandlet i punkt 4.4.2 i disse retningslinjer. På grundlag af denne metode kan der ydes rentetilskud til virksomheden på:

                                          —

                                          25 % for store virksomheder

                                          —

                                          50 % for SMV.

                              h)

                              Den subsidierede rente må højst anvendes i to år efter lånets ydelse.

                              i)

                              Rentetilskuddet kan ydes for lån ydet af staten eller offentlige pengeinstitutter såvel som for lån ydet af private pengeinstitutter. Det skal sikres, at der ikke er nogen diskrimination mellem offentlige og private pengeinstitutter.

                              j)

                              Støtten må kun ydes til virksomheder, der ikke var kriseramte (25) pr. 1. juli 2008. Den kan eventuelt ydes til virksomheder, der ikke var kriseramte på denne dato, men derefter blev kriseramte som følge af den globale finansielle og økonomiske krise.

                              k)

                              EFTA-staterne skal sikre, at støtten hverken direkte eller indirekte kommer til at tilflyde finansielle virksomheder.

            4.6.   Risikokapitalforanstaltninger

      4.6.1.   Eksisterende regler

                  (50)

                  Af retningslinjerne for statsstøtte til fremme af risikokapitalinvesteringer i små og mellemstore virksomheder fremgår det, hvornår statsstøtte til risikokapitalinvesteringer kan anses for at være forenelig med EØS-aftalen efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b).

                  (51)

                  På grundlag af sine erfaringer med anvendelsen af retningslinjerne for statsstøtte til fremme af risikokapital finder Tilsynsmyndigheden ikke, at der kan antages at være noget generelt markedssvigt i relation til risikokapital i EØS. Men den accepterer, at der for visse typer investeringer i visse faser af en virksomheds udvikling kan være mangler, der beror på et misforhold mellem udbud af og efterspørgsel på risikovillig kapital, og som generelt kan betegnes som egenkapitalgab.

                  (52)

                  I punkt 4.3 i de ovennævnte retningslinjer anføres det, at der på visse betingelser antages at bestå et markedssvigt, som ikke skal dokumenteres af EFTA-staten, når finansieringstrancherne ikke overstiger 1,5 mio. EUR for hver SMV over enhver tolvmånedersperiode.

                  (53)

                  I punkt 5.1(a) i disse retningslinjer hedder det, at »Tilsynsmyndigheden er opmærksom på de konstante udsving på risikokapitalmarkedet og den mangel på egenkapital, der kan konstateres over tid, samt på at markedssvigt kan påvirke virksomhederne i forskellig grad afhængigt af deres størrelse, udviklingstrin og økonomiske sektor. Derfor er Tilsynsmyndigheden rede til at overveje at erklære risikokapitalforanstaltninger med investeringstrancher på over 1,5 mio. EUR pr. virksomhed pr. år for forenelige med EØS-aftalens funktion, forudsat at der fremlægges de nødvendige beviser for markedssvigt«.

            4.6.2.   Midlertidig fravigelse af de eksisterende regler

                  (54)

                  Den kraftige uro på finansmarkederne har haft negativ indvirkning på risikokapitalmarkedet for SMV i de tidlige vækstfaser, som har fået sværere ved at skaffe risikovillig kapital. På grund af den betydeligt forøgede risiko, som mange mener risikokapital i dag er forbundet med, og sandsynligheden for lavere afkast har investorerne for øjeblikket tendens til at investere i mere sikre aktiver, hvor risikoen lettere lader sig vurdere end ved risikokapitalinvesteringer. Desuden har risikokapitalinvesteringers illikvide karakter vist sig aktuelt at afholde mange investorer fra at investere i dem. Der er tydelige tegn på, at den deraf følgende stramme likviditet under de nuværende markedsforhold har øget egenkapitalgabet for SMV. Tilsynsmyndigheden finder det derfor rimeligt, at man for at imødegå dette øgede egenkapitalgab midlertidigt forhøjer »safe-harbour«-tærsklen for risikokapitalinvesteringer og midlertidigt sænker minimumskravet til private investorers deltagelse til 30 %, også for foranstaltninger rettet mod SMV uden for støtteberettigede områder.

                  (55)

                  På grundlag af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b), indføres der følgende midlertidige undtagelser (indtil 31. december 2010) fra retningslinjerne for statsstøtte til fremme af risikokapitalinvesteringer i små og mellemstore virksomheder:

                              a)

                              De maksimalt tilladte finansieringstrancher i punkt 4.3.1 forhøjes fra 1,5 mio. EUR til 2,5 mio. EUR for hver målvirksomhed (SMV) over hver periode på tolv måneder.

                              b)

                              Den i punkt 4.3.4 omhandlede mindstefinansiering fra private investorer udgør 30 % i og uden for støtteberettigede områder.

                              c)

                              De andre betingelser i retningslinjerne gælder fortsat.

                              d)

                              Denne midlertidige tilpasning af retningslinjerne gælder ikke for risikokapitalforanstaltninger omfattet af den generelle gruppefritagelsesforordning.

                              e)

                              EFTA-staterne kan tilpasse godkendte ordninger, så de afspejler den midlertidige tilpasning af retningslinjerne.

            4.7.   Kumulation

                  (56)

                  De støttelofter, der er fastsat i disse retningslinjer, finder anvendelse, uanset om støtten til det pågældende projekt udelukkende finansieres med statsmidler eller delvist finansieres af Fællesskabet.

                  (57)

                  De midlertidige støtteforanstaltninger, der er omfattet af disse retningslinjer, må ikke kumuleres med støtte omfattet af de minimis-forordningen ydet til de samme støtteberettigede omkostninger. Har virksomheden forud for ikrafttrædelsen af disse midlertidige rammebestemmelser allerede modtaget de minimis-støtte, må summen af støtten omhandlet i punkt 4.2 i disse retningslinjer og modtaget de minimis-støtte ikke overstige 500 000 EUR i tidsrummet fra 1. januar 2008 og indtil 31. december 2010. Enhver de minimis-støtte modtaget efter 1. januar 2008 skal fradrages i det støttebeløb, der tillades ydet til samme formål som de minimis-støtte, der allerede er ydet i overensstemmelse med punkt 4.3, 4.4, 4.5 eller 4.6.

                  (58)

                  De midlertidige støtteforanstaltninger kan kumuleres med anden forenelig støtte eller med andre former for fællesskabsfinansiering, forudsat at de maksimale støtteintensiteter ifølge de relevante retningslinjer, rammebestemmelser eller gruppefritagelsesforordninger er overholdt.

            5.   FORENKLINGER
      5.1.   Kortfristet eksportkreditforsikring

                  (59)

                  I retningslinjerne for kortfristet eksportkreditforsikring fastsættes det, at markedsmæssige risici ikke kan dækkes af eksportkreditforsikringer med støtte fra EFTA-staterne. Markedsmæssige risici er kommercielle og politiske risici for offentlige og private debitorer i de lande, der er anført i bilaget til retningslinjerne, med en maksimal risikoperiode på under to år. Risici angående debitorer i EU-medlemsstaterne og EFTA-staterne samt seks andre OECD-lande betragtes som markedsmæssige.

                  (60)

                  Tilsynsmyndigheden finder ikke, at der som følge af den aktuelle finanskrise er mangel på forsikrings- eller genforsikringskapacitet i alle EFTA-stater, men den mener heller ikke, at det kan udelukkes, at der i nogle lande midlertidigt ikke er adgang til dækning af markedsmæssige risici.

                  (61)

                  I punkt 4, afsnit 9-13, i de ovennævnte retningslinjer hedder det, at
                  »under sådanne omstændigheder kan forsikringsdækningen overtages af et offentligt eller offentligt støttet eksportkreditforsikringsselskab, der forsikrer ikke-markedsmæssige risici for statens regning eller med statsgaranti. Forsikringsselskabet skal da så vidt muligt afpasse de opkrævede præmier efter de præmier, der forlanges af private eksportkreditforsikringsselskaber for risici af samme art.
                  En EFTA-stat, der agter at gøre brug af denne undtagelsesklausul, skal straks give Tilsynsmyndigheden meddelelse herom. Af meddelelsen skal det fremgå, at det private forsikringsmarked ikke kan dække risiciene, idet der skal fremlægges bevis herfor fra to store velrenommerede internationale private eksportkreditforsikringsselskaber og fra et nationalt kreditforsikringsselskab, således at brugen af undtagelsesklausulen kan begrundes. Som et alternativ kan beviset for, at det private forsikringsmarked ikke kan dække risiciene, fremlægges i form af en markedsrapport udarbejdet af en uafhængig konsulent, som Tilsynsmyndigheden betragter som pålidelig og upartisk. Endvidere skal meddelelsen indeholde en beskrivelse af de vilkår, hvorunder offentlige eller offentligt støttede eksportkreditforsikringsselskaber vil forsikre sådanne risici.
                  Inden for en frist på to måneder efter modtagelsen af en sådan meddelelse skal Tilsynsmyndigheden undersøge, hvorvidt brugen af undtagelsesklausulen er i overensstemmelse med ovennævnte betingelser og forenelig med EØS-aftalen.
                  Finder Tilsynsmyndigheden, at betingelserne for brugen af undtagelsesklausulen er opfyldt, gælder dens tilladelse i to år fra beslutningens vedtagelse, forudsat at de markedsvilkår, der berettigede brugen af undtagelsesklausulen, ikke har ændret sig i den pågældende periode.
                  Endvidere kan Tilsynsmyndigheden i samråd med de andre EFTA-stater tage betingelserne for brugen af undtagelsesklausulen op til fornyet overvejelse; Tilsynsmyndigheden kan også suspendere klausulen eller erstatte den med en anden passende ordning«.

                  (62)

                  Disse bestemmelser, der finder anvendelse på store virksomheder og SMV, udgør et egnet virkemiddel i den aktuelle økonomiske situation, hvis EFTA-staterne finder, at der ikke på det private forsikringsmarked er adgang til dækning af visse markedsmæssige kreditrisici og/eller for visse virksomheder.

                  (63)

                  I den forbindelse finder Tilsynsmyndigheden ud fra ønsket om at fremskynde proceduren for EFTA-staterne, at EFTA-staterne indtil 31. december 2010 kan dokumentere manglende markedsmæssighed ved at fremlægge fyldestgørende bevis for manglende adgang til dækning af risikoen på det private forsikringsmarked. Brug af undtagelsesklausulen vil under alle omstændigheder blive anset for at være berettiget, hvis

                              —

                              et stort, velrenommeret internationalt privat eksportkreditforsikringsselskab og et nationalt kreditforsikringsselskab fremlægger bevis for, at der ikke er adgang til sådan dækning, eller

                              —

                              mindst fire veletablerede eksportører i EFTA-staten dokumenterer, at de er blevet afvist af forsikringsselskaber i forbindelse med konkrete transaktioner.

                  (64)

                  Tilsynsmyndigheden vil i nært samarbejde med de pågældende EFTA-stater sørge for, at beslutningerne angående brug af undtagelsesklausulen træffes hurtigt.

            5.2.   Procedureforenkling

                  (65)

                  Alle statsstøtteforanstaltninger omhandlet i disse retningslinjer skal anmeldes til Tilsynsmyndigheden. Ud over de materielle foranstaltninger i disse retningslinjer er Tilsynsmyndigheden fast besluttet på at sikre en hurtig godkendelse af støtteforanstaltninger, der i overensstemmelse med disse retningslinjer træffes for at imødegå den aktuelle krise, forudsat at de berørte EFTA-stater bidrager hertil med et nært samarbejde og alle oplysninger.

                  (66)

                  Denne meddelelse indgår som led i en løbende proces, hvor Kommissionen i øjeblikket er i færd med at foretage en række forbedringer i sine generelle statsstøtteprocedurer for at fremme en hurtigere og mere effektiv beslutningstagning i nært samarbejde med medlemsstaterne. Denne generelle forenklingspakke skal bl.a. indebære et fælles engagement fra Kommissionens og medlemsstaternes side i at strømline procedurerne i alle faser og gøre dem mere forudselige samt åbne mulighed for godkendelse af ukomplicerede sager på kortere tid.

            6.   OVERVÅGNING OG RAPPORTERING

                  (67)

                  I overensstemmelse med kravene i beslutning nr. 195/04/KOL af 14. juli 2004 om gennemførelse af de bestemmelser, der henvises til i artikel 27 i del II i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen skal medlemsstaterne indsende årlige rapporter til Tilsynsmyndigheden.

                  (68)

                  Inden den 31. juli 2009 skal EFTA-staterne fremsende en liste til Tilsynsmyndigheden over de ordninger, de har indført på grundlag af disse retningslinjer.

                  (69)

                  EFTA-staterne skal føre detaljerede fortegnelser over støtte ydet i henhold til disse retningslinjer. Denne dokumentation, som skal indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for at fastslå, at alle betingelserne er overholdt, skal opbevares i 10 år og fremsendes til Tilsynsmyndigheden på dennes anmodning. EFTA-staterne skal i særdeleshed have dokumentation for, at de virksomheder, som har modtaget støtte under foranstaltning 4.2, 4.3, 4.4 og 4.5, ikke var kriseramte pr. 1. juli 2008.

                  (70)

                  Ud over disse krav skal EFTA-staterne senest den 31. oktober 2009 indsende en rapport til Tilsynsmyndigheden om de foranstaltninger, der er indført på grundlag af disse retningslinjer. Denne rapport bør i særdeleshed indeholde oplysninger, der kan danne grundlag for Tilsynsmyndighedens vurdering af behovet for at opretholde de i disse retningslinjer omhandlede foranstaltninger efter den 31. december 2009 samt udførlige oplysninger om de positive miljøeffekter af de rentelettede lån. EFTA-staterne skal desuden give disse oplysninger senest den 31. oktober for ethvert efterfølgende år, hvor disse retningslinjer finder anvendelse.

                  (71)

                  Tilsynsmyndigheden kan anmode om yderligere oplysninger om den støtte, der er ydet, for at kontrollere, om betingelserne i Tilsynsmyndighedens godkendelsesbeslutning er blevet overholdt.

            7.   AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

                  (72)

                  Tilsynsmyndigheden vil anvende disse retningslinjer fra datoen for deres vedtagelse. Disse retningslinjer retfærdiggøres af de aktuelle ekstraordinære og forbigående finansieringsproblemer affødt af bankkrisen og finder ikke anvendelse efter den 31. december 2010. Efter samråd med EFTA-staterne vil Tilsynsmyndigheden inden denne dato kunne ændre dem, hvis væsentlige konkurrencepolitiske eller økonomiske hensyn tilsiger det. Tilsynsmyndigheden kan også redegøre nærmere for sin fremgangsmåde med hensyn til særlige spørgsmål i tilfælde, hvor dette kan være til hjælp.

                  (73)

                  Tilsynsmyndigheden vil anvende bestemmelserne i disse retningslinjer på alle anmeldte risikokapitalforanstaltninger, hvorom den skal træffe beslutning, efter at retningslinjerne er vedtaget, også selv om foranstaltningerne blev anmeldt før vedtagelsen af dem.

                  (74)

                  I overensstemmelse med retningslinjerne for reglerne for vurdering af ulovlig statsstøtte vil Tilsynsmyndigheden i tilfælde af ikke-anmeldt støtte anvende:

                              a)

                              disse retningslinjer, såfremt støtten blev ydet efter retningslinjernes vedtagelse

                              b)

                              de retningslinjer, der var gældende på tidspunktet for støttens ydelse, i alle andre tilfælde.

                  (75)

                  Tilsynsmyndigheden vil i nært samarbejde med de berørte EFTA-stater sørge for, at beslutningerne angående de foranstaltninger, denne meddelelse omhandler, træffes hurtigt, efter at den har modtaget en fuldstændig anmeldelse. EFTA-staterne bør underrette Tilsynsmyndigheden om deres intentioner og planer om at indføre sådanne foranstaltninger så tidligt og så udførligt som muligt.

                  (76)

                  Tilsynsmyndigheden vil gerne understrege, at det er en forudsætning for enhver procedureforbedring, at der indgives klare og fuldstændige anmeldelser.

         (1)  Meddelelse fra Kommissionen til Det Europæiske Råd, KOM(2008) 800.

         (2)  Konklusioner fra mødet i ØKOFIN-Rådet den 7. oktober 2008.

         (3)  EUT C 270 af 25.10.2008, s. 8.

         (4)  Se kapitlerne med retningslinjer for statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle globale finanskrise og om rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise: støttens begrænsning til det nødvendige minimum og sikkerhedsforanstaltninger mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger, vedtaget den 29. januar 2009.

         (5)  EUT L 310 af 9.11.2006, s. 15.

         (6)  EUT L 412 af 30.12.2006, s. 1.

         (7)  Kommissionens forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 om visse former for støttes forenelighed med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87 og 88 (Generel gruppefritagelses-forordning, EUT L 214 af 9.8.2008, s. 3), som blev inkorporeret i EØS-aftalen i punkt 1j i bilag XV til aftalen ved afgørelse nr. 120/2008 af 7. november 2008 (EUT L 339 af 18.12.2008, s. 111, og EØS-tillæg nr. 79 af 18.12.2008) og trådte i kraft den 8.11.2008.

         (8)  Kommissionens forordning (EF) nr. 1998/2006 af 15. december 2006 om anvendelse af traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (EUT L 379 af 28.12.2006, s. 5), som blev inkorporeret i EØS-aftalen i punkt 1ea i bilag XV til aftalen ved afgørelse nr. 29/2007 (EUT L 209 af 9.8.2007, s. 52, og EØS-tillæg nr. 38 af 9.8.2007, s. 34) og trådte i kraft den 28.4.2007.

         (9)  Den ajourførte version af statsstøtteretningslinjerne kan findes på Tilsynsmyndighedens websted: http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/state_aid_guidelines

         (10)  Forenede sager T-132/96 og T-143/96, Freistaat Sachsen og Volkswagen AG mod Kommissionen, Sml. 1999, s. II3663, præmis 167.

         (11)  Kommissionens beslutning 98/490/EF i sag C 47/96, Crédit Lyonnais (EFT L 221 af 8.8.1998, s. 28), nr. 10.1; Kommissionens beslutning 2005/345/EF i sag C 28/02, Bankgesellschaft Berlin (EUT L 116 af 4.5.2005, s. 1), nr. 153 ff.; og Kommissionens beslutning 2008/263/EF i sag C 50/06, BAWAG (EUT L 83 af 26.3.2008, s. 7), nr. 166. Se Kommissionens beslutning i sag NN 70/07, Northern Rock (EUT C 43 af 16.2.2008, s. 1), Kommissionens beslutning af 4. juni 2008 i sag C 9/08, SachsenLB, endnu ikke offentliggjort.

         (12)  Tilsynsmyndigheden har aldrig godkendt nogen støtteforanstaltning på grundlag af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra b).

         (13)  Se fodnote 8.

         (14)  For store virksomheder henvises til punkt 2.1 i retningslinjerne for statsstøtte til omstrukturering af kriseramte virksomheder. For SMV henvises til artikel 1, nr. 7, om definitioner i den generelle gruppefritagelsesforordning.

         (15)  Som defineret i artikel 2, stk. 3 og 4, i forordning (EF) nr. 1857/2006 af 15. december 2006 om anvendelse af traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, der beskæftiger sig med produktion af landbrugsprodukter, og om ændring af forordning (EF) nr. 70/2001 (EUT L 358 af 16.12.2006, s. 3).

         (16)  For at statsstøttereglerne i EØS-aftalens artikel 61-63 skal kunne finde anvendelse, skal støtten være ydet til virksomheder, der beskæftiger sig med fremstilling af varer, som falder ind under EØS-aftalens anvendelsesområde. Aftalens artikel 8, stk. 3, fastsætter, at »medmindre andet er fastsat, finder bestemmelserne i denne aftale kun anvendelse på: a) varer henhørende under kapitel 25-97 i Det Harmoniserede Varebeskrivelses- og Varenomenklatursystem med undtagelse af varer opført i protokol 2, b) varer anført i protokol 3 med forbehold af de særlige ordninger i denne protokol«. I det omfang, hvor landbrugsprodukter ikke falder ind under kapitel 25-97 i Det Harmoniserede Varebeskrivelses- og Varenomenklatursystem eller er opført i protokol 3, falder de ikke ind under EØS-aftalens anvendelsesområde.

         (17)  Det indebærer muligheden for, at EFTA-staterne til små og mellemstore virksomheder, der ikke har nogen kredithistorie eller rating baseret på deres balance, som for eksempel visse projektselskaber eller nystartede virksomheder, yder et nedslag på op til 25 % af den »safe harbour«-præmie, der i retningslinjerne er sat til 3,8 %.

         (18)  Såsom den generelle gruppefritagelsesforordning eller Kommissionens forordning (EF) nr. 1628/2006 af 24. oktober 2006 om anvendelse af traktatens artikel 87 og 88 på medlemsstaternes regionale investeringsstøtte (EUT L 302 af 1.11.2006, s. 29), som blev inkorporeret i EØS-aftalen i punkt li i bilag XV til aftalen ved afgørelse nr. 157/2006 (EUT L 89 af 29.3.2007, s. 33 og EØS-tillæg nr. 15 af 29.3.2007, s. 26), forudsat at den godkendte metode udtrykkeligt refererer til den garantitype og den type underliggende transaktioner, der er tale om.

         (19)  Se fodnote 14.

         (20)  EFTA-stater, der ønsker at gøre brug af denne mulighed, skal offentliggøre de daglige dag-til-dag-renter på nettet og gøre dem tilgængelige for Tilsynsmyndigheden.

         (21)  Se fodnote 14.

         (22)  Ved »fremtidige fællesskabs-produktstandarder« forstås en bindende fællesskabsstandard for det miljøbeskyttelsesniveau, produkter solgt inden for Den Europæiske Union skal nå op på, og som er vedtaget, men endnu ikke i kraft.

         (23)  Som defineret i punkt 70 i retningslinjerne for statsstøtte til miljøbeskyttelse.

         (24)  Som defineret i punkt 58 i retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte.

         (25)  Se fodnote 14.