title: Rådets afgørelse 2013/44/FUSP af 22. januar 2013 om ændring og forlængelse af afgørelse 2010/96/FUSP om Den Europæiske Unions militærmission for at bidrage til uddannelsen af somaliske sikkerhedsstyrker

text:
               23.1.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 20/57

      RÅDETS AFGØRELSE 2013/44/FUSP
   af 22. januar 2013
   om ændring og forlængelse af afgørelse 2010/96/FUSP om Den Europæiske Unions militærmission for at bidrage til uddannelsen af somaliske sikkerhedsstyrker
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 42, stk. 4, og artikel 43, stk. 2,
   under henvisning til forslag fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den 15. februar 2010 vedtog Rådet afgørelse 2010/96/FUSP (1).

               (2)

               Den 28. juli 2011 vedtog Rådet afgørelse 2011/483/FUSP (2) om ændring og forlængelse af afgørelse 2010/96/FUSP med yderligere et år.

               (3)

               Den 14. maj 2012 understregede Rådet vigtigheden af med tiden at overgive ansvaret for sikkerheden til de somaliske myndigheder og med henblik herpå fremme den internationale støtte til de somaliske nationale sikkerhedsstyrker (SNSF). Det udtrykte anerkendelse for de uddannede somaliske soldaters medvirken til at tilvejebringe sikkerhed i Somalia og gav tilsagn om gennem EU-militærmissionen fortsat at støtte udviklingen af SNSF, herunder deres kommando- og kontrolstruktur, i samarbejde med Den Afrikanske Unions Mission i Somalia (Amisom), Uganda, Amerikas Forenede Stater og andre relevante aktører.

               (4)

               De Forenede Nationers generalsekretær anbefalede i sin rapport til Sikkerhedsrådet dateret den 1. maj 2012 at tilskynde det internationale samfund til at investere seriøst i den langsigtede genopbygning og udvikling af Somalia, herunder gennem støtte til styrkelse af sikkerhedssektoren.

               (5)

               Den anden internationale konference om Somalia, der afholdtes den 31. maj og den 1. juni 2012 i Istanbul, roste EU for dets støtte til Amisom og til de somaliske sikkerhedsinstitutioner. Konferencen anerkendte behovet for, at det internationale samfund fortsat støtter genetableringen af et professionelt, inklusivt, disciplineret og veludstyret sikkerhedsapparat, herunder den somaliske nationale hær, politi, flåde, kystvagt og efterretningstjenester, og understregede behovet for at bringe alle somaliske styrker under en enhedskommando.

               (6)

               Republikken Somalias præsident vedtog en seks-søjle-politik, der tager sigte på at fremme stabilitet, økonomisk genopretning, fredsopbygning, internationale forbindelser og enhed, hvor reformen af sikkerhedssektoren betragtes som et grundlæggende fundament for en levedygtig somalisk stat, og anmodede Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik (HR) om at fortsætte Unionens engagement til støtte for Somalia.

               (7)

               Ugandas regering har givet udtryk for tilfredshed med partnerskabet med Unionen byget op omkring EU-militærmissionen, og at den er rede til at fortsætte samarbejdet i denne sammenhæng.

               (8)

               Den 27. november 2012 stilede Republikken Somalias premierminister en indbydelse til HR vedrørende indsættelsen af EU-militærmissionen, hvori han hilste Unionens støtte til uddannelsen af de somaliske væbnede styrker velkommen.

               (9)

               Den 10. december 2012 godkendte Rådet det reviderede krisestyringskoncept for EU-militærmissionen.

               (10)

               I medfør af artikel 5 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, deltager Danmark ikke i udarbejdelsen og gennemførelsen af Unionens afgørelser og aktioner, som har indvirkning på forsvarsområdet. Danmark deltager ikke i gennemførelsen af denne afgørelse og deltager derfor ikke i finansieringen af denne mission.

               (11)

               EU-militærmissionen bør forlænges yderligere med et tilpasset mandat —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Afgørelse 2010/96/FUSP ændres således:

               1)

               Artikel 1 affattes således:
               »Artikel 1
               Mission
               1.   Unionen gennemfører en militær uddannelsesmission for at bidrage til opbygningen og styrkelsen af de somaliske nationale væbnede styrker (»SNAF«), der er ansvarlige over for den somaliske nationale regering i overensstemmelse med somaliske behov og prioriteter.
               2.   For at nå de mål, der er fastsat i stk. 1, skal EU-militærmissionen indsættes i Somalia og Uganda for at vejlede, rådgive og støtte de somaliske myndigheder med hensyn til opbygningen af SNAF, gennemførelsen af den somaliske nationale sikkerheds- og stabiliseringsplan samt SNAF's uddannelsesaktiviteter. EU-militærmissionen skal også være rede til at bistå andre EU-aktører, så vidt midler og kapacitet rækker, med gennemførelsen af deres respektive mandater på det sikkerheds- og forsvarspolitiske område i Somalia.
               3.   Gennemførelsen i Somalia af aktiviteterne i henhold til mandatet afhænger af sikkerhedsforholdene i Somalia og den politiske vejledning fra Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité.«.

               2)

               Artikel 2, stk. 1, affattes således:
               »1.   Brigadegeneral Gerald AHERNE udnævnes hermed til øverstbefalende for EU-missionen med virkning fra den 1. februar 2013.«.

               3)

               Artikel 3 affattes således:
               »Artikel 3
               Udpegelse af missionens hovedkvarter
               1.   Missionens hovedkvarter er i første omgang fortsat beliggende i Uganda med henblik på en eventuel overførsel til Somalia i løbet af mandatet i overensstemmelse med planlægningsdokumenterne. Det fungerer både som operativt hovedkvarter og styrkehovedkvarter.
               2.   Missionens hovedkvarter omfatter desuden et forbindelseskontor i Nairobi og en støtteenhed i Bruxelles.«.

               4)

               Artikel 7 affattes således:
               »Artikel 7
               Konsekvens i Unionens reaktion og koordinering
               1.   HR sikrer, at gennemførelsen af denne afgørelse er i overensstemmelse med Unionens optræden udadtil som helhed, herunder Unionens udviklingsprogrammer.
               2.   Den øverstbefalende for EU-missionen får med forbehold af kommandovejen lokal politisk vejledning fra EU's særlige repræsentant for Afrikas Horn og relevante EU-delegationer i regionen.
               3.   EU-militærmissionen skal opretholde og forbedre koordinationen med EUNAVFOR Atalanta og EUCAP Nestor. EU-operationscentret skal i overensstemmelse med sit mandat, der er fastsat i Rådets afgørelse 2012/173/FUSP af 23. marts 2012 om aktivering af EU-operationscentret til missionerne og operationen under den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik på Afrikas Horn (3), lette en sådan koordinering og informationsudveksling med henblik på at øge sammenhængen, effektiviteten og synergien mellem missionerne og operationen under den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik i regionen.
               4.   EU-militærmissionen skal operere i tæt samarbejde med andre internationale aktører i regionen, navnlig De Forenede Nationer, Amisom og Amerikas Forenede Stater og Uganda i overensstemmelse med Somalias nationale regerings aftalte krav.

               5)

               Artikel 10 affattes således:
               »Artikel 10
               Finansielle ordninger
               1.   De fælles udgifter til EU-militærmissionen administreres i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2011/871/FUSP af 19. december 2011 om oprettelse af en mekanisme til administration af finansieringen af de fælles udgifter til EU-operationer, der har indvirkning på militær- eller forsvarsområdet (Athena) (4) (»Athena«).
               2.   Det finansielle referencegrundlag for de fælles udgifter til EU-militærmissionen for perioden indtil den 9. august 2011 beløber sig til 4,8 mio. EUR. Den procentdel af referencebeløbet, der er omhandlet i artikel 25, stk. 1, i Athena, er 60 %.
               3.   Det finansielle referencegrundlag for de fælles udgifter til EU-militærmissionen for perioden fra den 9. august 2011 til den 31. december 2012 beløber sig til 4,8 mio. EUR. Den procentdel af referencebeløbet, der er omhandlet i artikel 25, stk. 1, i Athena, er 30 %.
               4.   Det finansielle referencegrundlag for de fælles udgifter til EU-militærmissionen for perioden fra den 1. januar 2013 beløber sig til 11,6 mio. EUR. Den procentdel af referencebeløbet, der er omhandlet i artikel 25, stk. 1, i Athena, er 20 %, og den procentdel til forpligtelser, der er omhandlet i artikel 32, stk. 3, i Athena, er 30 %.

               6)

               Artikel 11 affattes således:
               »Artikel 11
               Videregivelse af informationer
               1.   HR har om nødvendigt og i overensstemmelse med missionens behov bemyndigelse til i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2011/292/EU af 31. marts 2011 om reglerne for sikkerhedsbeskyttelse af EU's klassificerede informationer (5) at videregive EU's klassificerede informationer, som er udarbejdet med henblik på missionen, til tredjestater, der er tilknyttet denne afgørelse:

                           a)

                           til og med den klassifikationsgrad, der findes i de relevante informationssikkerhedsaftaler indgået mellem Unionen og den pågældende tredjestat

                           b)

                           eller til og med klassifikationsgraden »CONFIDENTIEL UE/EU CONFIDENTIAL« i andre tilfælde.

                     2.   HR har også bemyndigelse til i overensstemmelse med missionens operative behov og i overensstemmelse med afgørelse 2011/292/EU at videregive EU's klassificerede informationer til og med klassifikationsgraden »RESTREINT UE/EU RESTRICTED«, som er udarbejdet med henblik på missionen, til De Forenede Nationer (FN) og Den Afrikanske Union (AU). Der udarbejdes ordninger mellem HR og de kompetente myndigheder i FN og AU med henblik herpå.
               3.   HR har, hvis der er et specifikt og umiddelbart operativt behov derfor, også bemyndigelse til, under iagttagelse af afgørelse 2011/292/EU, at videregive EU's klassificerede informationer til og med klassifikationsgraden »RESTREINT UE/EU RESTRICTED«, som er udarbejdet med henblik på missionen, til værtsstaten. Der udarbejdes ordninger mellem HR og værtsstatens kompetente myndigheder med henblik herpå.
               4.   HR har bemyndigelse til at videregive ikkeklassificerede EU-dokumenter, der vedrører Rådets forhandlinger om missionen, og som er omfattet af tavshedspligt i henhold til artikel 6, stk. 1, i Rådets forretningsorden (6), til tredjestater, der er tilknyttet denne afgørelse.
               5.   HR kan uddelegere sådanne bemyndigelser samt muligheden for at indgå de ovennævnte ordninger til ansatte i EU-Udenrigstjenesten og/eller den øverstbefalende for EU-missionen.

               7)

               Artikel 12, stk. 2, affattes således:
               »2.   EU-militærmissionens mandat ophører den 31. marts 2015.«.

         Artikel 2
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.
   Den finder anvendelse fra den 1. januar 2013.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 22. januar 2013.

            På Rådets vegne

         M. NOONAN

            Formand

      (1)  EUT L 44 af 19.2.2010, s. 16.

      (2)  EUT L 198 af 30.7.2011, s. 37.

      (3)  EUT L 89 af 27.3.2012, s. 66.«.

      (4)  EUT L 343 af 23.12.2011, s. 35.«.

      (5)  EUT L 141 af 27.5.2011, s. 17.

      (6)  Rådets afgørelse 2009/937/EU af 1. december 2009 om vedtagelse af Rådets forretningsorden (EUT L 325 af 11.12.2009, s. 35).«.


title: 2006/38/EF: Kommissionens afgørelse af  22. december 2005  om ændring af afgørelse 1999/572/EF om godtagelse af tilsagn i forbindelse med antidumpingproceduren vedrørende importen af tovværk og kabler af stål med oprindelse i bl.a. Indien

text:
               26.1.2006

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 22/54

      KOMMISSIONENS AFGØRELSE

   af 22. december 2005
   om ændring af afgørelse 1999/572/EF om godtagelse af tilsagn i forbindelse med antidumpingproceduren vedrørende importen af tovværk og kabler af stål med oprindelse i bl.a. Indien
   (2006/38/EF)
   KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
   under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), i det følgende benævnt »grundforordningen«, særlig artikel 8 og 9,
   efter høring af det rådgivende udvalg, og
   ud fra følgende betragtninger:
   A.   TIDLIGERE PROCEDURE

               (1)

               I august 1999 indførte Rådet ved forordning (EF) nr. 1796/1999 (2) en endelig antidumpingtold på importen af tovværk og kabler af stål, i det følgende benævnt »den pågældende vare«, med oprindelse i bl.a. Indien.

               (2)

               Kommissionen godtog ved afgørelse 1999/572/EF (3) et pristilsagn fra den indiske virksomhed Usha Martin Industries & Usha Beltron Ltd. Virksomheden har i mellemtiden skiftet navn til Usha Martin Ltd, i det følgende benævnt »UML«. Navneskiftet har ikke haft nogen betydning for virksomhedens aktiviteter.

               (3)

               Import til Fællesskabet af den pågældende vare af indisk oprindelse blev derfor, forudsat at den var fremstillet af UML eller en med UML forretningsmæssigt forbundet virksomhed i verden, og den var af en type, der var omfattet af tilsagnet, i det følgende benævnt »vare omfattet af tilsagnet«, fritaget for den endelige antidumpingtold.

               (4)

               I denne sammenhæng skal det bemærkes, at UML nu fremstiller visse typer stålwirer, som ikke blev eksporteret til Fællesskabet i undersøgelsesperioden for den undersøgelse, som førte til indførelse af endelige antidumpingforanstaltninger, og de er derfor ikke omfattet af den fritagelse, der blev indrømmet ved tilsagnet. Der skal således betales antidumpingtold, når denne form for stålwirer overgår til fri omsætning i Fællesskabet.

               (5)

               På grundlag af en undersøgelse foretaget ved foranstaltningens udløb, jf. artikel 11, stk. 2, i grundforordningen, besluttede Rådet i november 2005 ved forordning (EF) nr. 121/2006 (4) at opretholde antidumpingforanstaltningerne ved import af den pågældende vare med oprindelse i bl.a. Indien.

         B.   MISLIGHOLDELSE AF TILSAGNET
   1.   Forpligtelser for virksomheder, der har afgivet tilsagn

               (6)

               UML (og enhver forretningsmæssigt forbunden virksomhed i verden) har som følge af UML’s tilsagn pligt til bl.a. at eksportere den af tilsagnet omfattede vare til den første uafhængige kunde i Fællesskabet til mindst en bestemt mindsteimportpris (MIP), som er fastlagt i tilsagnet. Mindstepriserne ophæver de skadelige virkninger af dumping. Når forretningsmæssigt forbundne importører videresælger varen inden for Fællesskabet til den første uafhængige kunde, skal videresalgsprisen for den af tilsagnet omfattede vare være af en sådan størrelse, at de skadelige virkninger af dumping ophæves, idet der samtidig tages højde for salgs-, general- og administrationsomkostninger.

               (7)

               Ifølge tilsagnsbetingelserne har UML desuden pligt til regelmæssigt at give Kommissionen en række detaljerede oplysninger i form af en kvartalsrapport om dens salg til Fællesskabet (og videresalg ved dens forretningsmæssigt forbundne partnere i Fællesskabet) af den pågældende vare med oprindelse i Indien. Rapporterne skal dække salget af både de varer, der er omfattet af tilsagnet, og som sådan er fritaget for antidumpingtold, og de typer stålwirer, som ikke er omfattet af tilsagnet, og som derfor skal pålægges antidumpingtold.

               (8)

               Medmindre andet er angivet, går Kommissionen ud fra, at UML’s salgsrapporter (inkl. rapporterne om videresalg ved forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Fællesskabet) ved fremlæggelsen er fuldstændige, udtømmende og korrekte i enhver henseende.

               (9)

               UML har desuden accepteret, at for at opnå den fritagelse for antidumpingtold, som er forbundet med tilsagnet, er det en betingelse, at der fremlægges en tilsagnsfaktura for EF-toldmyndighederne. Herudover har virksomheden forpligtet sig til ikke at udstede tilsagnsfakturaer ved salg af de typer af den pågældende vare, som ikke er omfattet af tilsagnet, og som derfor er underlagt antidumpingtold.

               (10)

               Som en yderligere betingelse gælder vilkår og bestemmelser for tilsagnet desuden for enhver virksomhed, som forretningsmæssigt er forbundet med UML, uanset hvor i verden den ligger.

               (11)

               For at sikre at tilsagnet overholdes, forpligtede UML sig desuden til at fremskaffe enhver oplysning, som Kommissionen finder nødvendig, og at tillade kontrolbesøg i dens lokaler og hos enhver forretningsmæssigt forbundet virksomhed for at undersøge, om oplysningerne i de omtalte kvartalsrapporter er nøjagtige og sande.

               (12)

               Der er således blevet gennemført kontrolbesøg i UML’s lokaler i Indien og hos en forretningsmæssigt forbundet virksomhed i Dubai, nemlig Brunton Wolf Wire Ropes FZE, i det følgende benævnt »BWWR«.

         2.   Resultater af kontrolbesøget hos UML

               (13)

               En gennemgang af virksomhedens regnskaber viste, at en større mængde af den pågældende vare, som ikke var omfattet af tilsagnet, ikke var medtaget i de kvartalsrapporter om tilsagnssalget, som virksomheden havde indberettet til Kommissionen. Ydermere havde UML solgt de pågældende varer til sine forretningsmæssigt forbundne importører i Det Forenede Kongerige og Danmark, og varerne var opført på tilsagnsfakturaer.

               (14)

               Det betragtes som en misligholdelse af tilsagnet, at det pågældende salg ikke er nævnt i salgsrapporterne, og at det på ukorrekt vis er opført på tilsagnsfakturaer.

         3.   Resultater af kontrolbesøget hos BWWR

               (15)

               Det bør indledningsvis bemærkes, at de færdigforarbejdede stålwirer, som BWWR fremstiller, forud har været igennem to vigtige produktionsstadier, nemlig i) et bestemt antal enkelttråde af stål snoes først sammen til, hvad der kendes som »snoet tråd«, hvorefter ii) et bestemt antal af disse tråde, som er snoet sammen af enkelte ståltråde, snoes sammen til den endelige stålwire.

               (16)

               Af kontrollen hos BWWR fremgik det, at store mængder af snoet tråd af indisk oprindelse var blevet solgt af UML til BWWR, og at BWWR havde forarbejdet disse snoede tråde til stålwirer, hvoraf en del var blevet eksporteret til Fællesskabet med De Forenede Arabiske Emirater som oprindelse.

               (17)

               Med henvisning til denne forarbejdningsproces ansås det for nødvendigt at undersøge oprindelsen af de stålwirer, som BWWR har solgt til Fællesskabet. Der blev derfor henvist til artikel 22 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (5), i det følgende benævnt »EF-toldkodeksen«, hvoraf det fremgår, at reglerne om ikke-præferenceoprindelse anvendes på ikke-toldmæssige foranstaltninger, der er fastsat i de særlige fællesskabsbestemmelser, som gælder for varehandlen, f.eks. antidumpingforanstaltninger.

               (18)

               Bestemmelserne om fastsættelse af en vares ikke-præferenceoprindelse i tilfælde, hvor mere end et land har deltaget i fremstillingen af denne vare, findes i artikel 24 og 25 i EF-toldkodeksen og artikel 35 og 39 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 (6) om visse gennemførelsesbestemmelser til EF-toldkodeksen. Hvad angår »den sidste væsentlige forarbejdning«, som nævnes i artikel 24 i EF-toldkodeksen, er det i forbindelse med stålwirer opfattelsen, at varen har gennemgået den sidste væsentlige bearbejdning eller forarbejdning, når den registreres i en anden firecifret toldposition i det harmoniserede system, i det følgende benævnt »den firecifrede position«, end den firecifrede position, hvor materialer, som bruges til at fremstille varen, er opført.

               (19)

               Når indisk snoet tråd, som er opført i den firecifrede position 73.12, forarbejdes til stålwirer, som også er opført i den firecifrede position 73.12, får den færdige vare, i dette tilfælde stålwirer, i henhold til ovenstående ikke oprindelse i De Forenede Arabiske Emirater, men bevarer sin indiske oprindelse.

               (20)

               Stålwirer, som sælges af BWWR, og som er fremstillet af snoet tråd af indisk oprindelse, anses derfor at være af indisk oprindelse og er således omfattet af de nuværende antidumpingforanstaltninger for import af varer med oprindelse i Indien. Disse varer er således enten omfattet af de betingelser, der er knyttet til tilsagnet, eller de skal pålægges antidumpingtold, når de overgår til fri omsætning i Fællesskabet, medmindre de hører under en af de varekategorier, der er omfattet af tilsagnet.

               (21)

               Det blev desuden konstateret, at de pågældende stålwirer, som blev anset for at være af indisk oprindelse, og som BWWR solgte til Fællesskabet, ikke var blevet nævnt i UML's eller de forbundne virksomheders kvartalsrapporter om tilsagnssalget til Kommissionen, og at de heller ikke ved overgangen til fri omsætning i Fællesskabet var blevet angivet med indisk oprindelse. Når der ikke blev fremlagt en tilsagnsfaktura, skulle der ved import af den pågældende vare til Fællesskabet fra Dubai således have været pålagt antidumpingtold ved overgangen til fri omsætning i Fællesskabet, da varen blev betragtet som værende af indisk oprindelse.

               (22)

               Det blev desuden konstateret, at nævnte stålwirer af indisk oprindelse og fremstillet i Dubai var blevet afsat på fællesskabsmarkedet til priser, der lå under de mindsteimportpriser, der var fastsat i UML’s tilsagn for de pågældende stålwirer.

               (23)

               På denne baggrund blev UML underrettet om de væsentlige kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke Kommissionen havde til hensigt at trække sin godkendelse af tilsagnet tilbage og indføre en endelig antidumpingtold i stedet. Der blev fastsat en frist, inden for hvilken der kunne fremsættes både skriftlige og mundtlige bemærkninger. UML afgav såvel skriftlige som mundtlige kommentarer.

         4.   Bemærkninger
   a)   Misligholdelse af indberetningsforpligtelser

               (24)

               Med hensyn til UML’s eksport af varer, som ikke er nævnt i kvartalsrapporterne om tilsagnssalget, blev det fremført, at selv om de pågældende varer var opført på tilsagnsfakturaer, blev de importeret i Fællesskabet under henvisning til ordningen for aktiv forædling, hvorefter de siden hen overgik til fri omsætning i Fællesskabet efter betaling af antidumpingtold, eller de blev reeksporteret til områder uden for Fællesskabet. Det blev derfor fremført, at når de ikke optrådte i tilsagnssalgsrapporterne, så skyldtes det udelukkende en bureaukratisk misforståelse, at der ikke var sket nogen skade, og at der ikke havde fundet nogen væsentlig overtrædelse sted.

               (25)

               For at underbygge dette argument fremførte UML, at hovedformålet med et tilsagn måtte være at sikre, at afsætningen skete til priser, som hindrede skade. Virksomheden mente derfor, at da den fuldt ud havde overholdt dette krav, så var det af sekundær betydning, om tilsagnssalgsrapporterne var nøjagtige. Det var ligeledes UML’s opfattelse, at tilsagnet grundlæggende var blevet overholdt, når varer, der ikke var omfattet af tilsagnet, men opført på tilsagnsfakturaerne, til sidst enten var blevet pålagt antidumpingtold eller reeksporteret til områder uden for Fællesskabet. Det var derfor ikke UML’s opfattelse, at situationen på fællesskabsmarkedet skulle have ændret sig på grund af UML’s handlinger på dette område eller dens forretningsmæssigt forbundne virksomheders handlinger i Fællesskabet.

               (26)

               Heroverfor understreger Kommissionen, at den er enig i, at formålet med et tilsagn er at hindre skadelige virkninger af dumping. Ifølge Kommissionen kan forpligtelsen til at fremlægge nøjagtige salgsrapporter og opførelsen på en tilsagnsfaktura af varer, som ikke er omfattet af tilsagnet, derimod ikke betragtes som værende af sekundær eller underordnet betydning i forhold til de øvrige tilsagnsbestemmelser. For at Kommissionen kan føre et effektivt tilsyn med tilsagnet og afgøre, om det overholdes, og de skadelige virkninger af dumpingen er forsvundet, kræves det, at den har adgang til detaljerede oplysninger om salget af den pågældende vare til Fællesskabet. Hvis salgsrapporterne er ufuldstændige eller unøjagtige, opstår der generel tvivl om virksomhedens overholdelse af tilsagnet. Overholdelsen af indberetningsforpligtelsen betragtes derfor som en af virksomhedens vigtigste forpligtelser, eftersom indberetningen ikke blot har til formål at lette administrationen, men også er en forudsætning for, at hele tilsagnsordningen kan fungere efter hensigten.

               (27)

               Med hensyn til spørgsmålet om status quo er opretholdt på EF-markedet (og implicit om EF-erhvervsgrenen er påført skade), kan det således konkluderes, at misligholdelse af indberetningsforpligtelserne er til fare for tilsagnsordningen, som jo netop er indført for at beskytte EF-producenterne af stålwirer mod de skadelige virkninger af dumping. Når der ikke foreligger fuldstændige og pålidelige rapporter, opstår der desuden tvivl om, hvorvidt de grundlæggende tilsagnsbestemmelser er blevet overholdt, og Kommissionen er derfor ikke stand til at afgøre, om alle virksomhedens forpligtelser er blevet opfyldt. Kommissionen er følgelig nødt til at betragte en overtrædelse heraf som skadelig for EF-producenterne.

               (28)

               I henhold til tilsagnet har UML og dens forretningsmæssigt forbundne virksomheder overalt i verden desuden pligt til at overholde de forskellige bestemmelser i tilsagnet og til at iværksætte konkrete foranstaltninger for at sikre, at de overholdes. I det foreliggende tilfælde var den interne kontrol og de nødvendige procedurer ikke på plads til at sikre, at UML fuldt ud kunne overholde sine tilsagnsforpligtelser.

               (29)

               Virksomhedens bemærkninger vedrørende indberetningen har således ikke ændret på Kommissionens opfattelse af, at tilsagnet er blevet misligholdt.

         b)   Proportionalitet

               (30)

               Det blev desuden fremført, at der burde være en fornuftig sammenhæng mellem de foranstaltninger, som EU-institutionerne træffer inden for rammerne af de nuværende pristilsagn for den pågældende vare med oprindelse i Indien, og foranstaltningernes tilstræbte mål (dvs. proportionalitet).

               (31)

               Hvad proportionaliteten angår, skal det for det første understreges, at det i henhold til artikel 8, stk. 7, i grundforordningen er at betragte som misligholdelse af tilsagnet, hvis forpligtelsen til at fremlægge relevant information ikke overholdes (dvs. der må ikke være et eneste indberetningskrav, som ikke er opfyldt). Herudover fører misligholdelse af et tilsagn ifølge artikel 8, stk. 9, i grundforordningen til, at der indføres en endelig told. Af disse artikler formodes det således at fremgå, hvilken betydning indberetningspligten i sig selv bør tillægges. Dette understreges ydermere af den klare og præcise sprogbrug i selve tilsagnet, hvori alle indberetningsforpligtelser er fastsat.

               (32)

               Denne udlægning bekræftes desuden af retspraksis ved Retten i Første Instans, idet den har fastslået, at enhver misligholdelse af et tilsagn er tilstrækkeligt som begrundelse for at trække godkendelsen af et tilsagn tilbage (7).

               (33)

               UML’s bemærkninger vedrørende proportionaliteten ændrer således ikke på Kommissionens opfattelse af, at tilsagnet er blevet misligholdt.

         c)   Udviklingsland

               (34)

               UML understregede desuden, at der ifølge artikel 15 i WTO-antidumpingaftalen burde tages særligt hensyn til UML i kraft af dets stilling som eksportør med sæde i Indien, der ifølge WTO’s definitioner er et udviklingsland, og Kommissionen burde således ikke inddrage godkendelsen af tilsagnet, da der var tale om et første mindre tilfælde af manglende overholdelse.

               (35)

               Med hensyn til argumentet om, at godkendelsen af tilsagnet ikke burde inddrages, fordi UML har sæde i et udviklingsland, skal det understreges, at UML er moderselskabet i en multinational koncern og en af verdens største producenter af den pågældende vare. Med henvisning til UML-koncernens tydeligt kompetente ledelse og struktur, som Kommissionen ved selvsyn kunne konstatere under kontrolbesøgene, kan det ikke accepteres, at det skulle volde virksomheden nogen vanskeligheder at overholde indberetningskravene. Endelig bør en virksomhed, inden den afgiver et tilsagn, være sikker på, at den efterfølgende er i stand til at overholde de forpligtelser, der følger med tilsagnet. Virksomhedens bemærkninger vedrørende dette punkt afvises derfor.

         d)   Ikke-præferenceoprindelse ved import

               (36)

               Med hensyn til oprindelsen af stålwirer, som eksporteres fra Dubai til Fællesskabet, og som er fremstillet af snoet tråd af indisk oprindelse, fremførte UML, at de pågældende varer ikke beholdt deres indiske oprindelse efter den endelige forarbejdning (dvs. efter snoning og færdigbearbejdelse af den snoede tråd til stålwirer), men at de i stedet på grund af denne endelige forarbejdning fik oprindelse i De Forenede Arabiske Emirater.

               (37)

               Ifølge UML var det forkert af Kommissionen at betragte ændringen af den firecifrede position som den udslagsgivende faktor for ikke-præferenceoprindelsen. UML understregede desuden, at ifølge artikel 24 og 25 i toldkodeksen er en ændring af den firecifrede position kun en af flere faktorer, og at den ikke nødvendigvis er afgørende, da den lokale værdiforøgelse af importerede råmaterialer også er af afgørende betydning. I denne sammenhæng blev det fremhævet, at den lokale værdiforøgelse i Dubai lå på over 25 %. UML anførte desuden, at princippet om, at varers oprindelse skulle fastsættes på grundlag af en eventuel ændring af den firecifrede position, var Fællesskabets holdning i de igangværende WTO-forhandlinger om oprindelsesregler og ikke vedtaget EF-lovgivning.

               (38)

               UML hævdede desuden, at den ikke var bekendt med bestemmelserne om ikke-præferenceoprindelse, og at da fabrikken i Dubai blev oprettet i 2003, formodede koncernens ledelse i Dubai og Indien, at stålwirer, som blev fremstillet i Dubai af snoet tråd af indisk oprindelse, ville få oprindelse i De Forenede Arabiske Emirater.

               (39)

               Hvad angår UML’s bemærkninger vedrørende oprindelsen af den vare, der eksporteres til Fællesskabet fra Dubai, ønsker Kommissionen for det første at oplyse, at i de tilfælde, hvor to eller flere lande er involveret i varens fremstilling, er den »seneste væsentlige forarbejdning« ganske rigtigt af afgørende betydning for varens oprindelse i forbindelse med ikke-præferenceoprindelse. Imidlertid kommer kriteriet om den seneste væsentlige forarbejdning som regel til udtryk på en af følgende tre måder, nemlig i) ved krav om ændring af toldpositionen (underpositionen) i det harmoniserede system, ii) ved en liste over fremstillings- eller forarbejdningsprocesser, som bevirker, at varen får eller ikke får oprindelse i det land, hvor arbejdet er udført, eller iii) ved en bestemmelse om merværdi.

               (40)

               I denne sag er stålwirer en af de varer, som er omfattet af kravet om ændring af toldpositionen/underpositionen. Da den firecifrede position for snoet tråd og stålwirer er den samme, ændrer den forarbejdningsproces, som udføres i Dubai, derfor ikke på den indiske oprindelse ved afgørelsen om ikke-præferenceoprindelse.

               (41)

               Selv om det ikke var nødvendigt at behandle spørgsmålet om værdiforøgelsen af de importerede råmaterialer i Dubai, har Kommissionen af hensyn til god administration desuden gennemgået det talmateriale, som var fremlagt til støtte for UML’s argument om, at der var sket en væsentlig lokal værdiforøgelse i Dubai. Gennemgangen viste, at værdiforøgelsen i Dubai under alle omstændigheder var mindre end den 25 %-grænse, som virksomheden havde angivet, hvis den blev udtrykt i procent af prisen ab fabrik for stålwirer.

               (42)

               Med hensyn til UML's bemærkning om, at ændringen af den firecifrede position skulle være Kommissionens holdning i WTO's oprindelsesforhandlinger og ikke vedtaget i lovgivningen, skal det bemærkes, at det er fast praksis at følge reglen om den firecifrede position ved anvendelsen af artikel 24 i toldkodeksen. Denne regel anvendes af EU-institutionerne og toldmyndighederne i medlemsstaterne, når de skal tage stilling til ikke-præferenceoprindelsen for en række varer, herunder den pågældende vare.

               (43)

               Hvad angår virksomhedens bemærkning om, at den ikke var opmærksom på reglerne om ikke-præferenceoprindelse, vil Kommissionen for det første gerne understrege, at UML er moderselskabet i en stor multinational koncern med produktionsafdelinger, distributører og salgskontorer verden rundt. I betragtning af de bevægelser der er af råmaterialer, færdigvarer og halvfabrikata mellem koncernens virksomheder, virker det ikke sandsynligt, at virksomheden ikke skulle være bekendt med reglerne om ikke-præferenceoprindelse eller oprindelsen af nøglevarer, som er fremstillet på et af dens produktionssteder. Endelig skal det understreges, at virksomhederne under alle omstændigheder formodes at kende den gældende toldkodeks og de gældende regler, og at de ikke kan anføre uvidenhed som forklaring på deres manglende overholdelse af de gældende regler.

               (44)

               Det er således Kommissionens holdning, at de pågældende varer, som blev eksporteret fra Dubai, var af indisk oprindelse, og at de derfor burde have været omfattet af de antidumpingforanstaltninger, der gælder for import af stålwirer med oprindelse i Indien.

               (45)

               Virksomhedens bemærkninger vedrørende de pågældende varers oprindelse er følgelig ikke blevet godtaget, og Kommissionen er derfor stadig af den opfattelse, at tilsagnet er blevet misligholdt.

         C.   ÆNDRING AF AFGØRELSE 1999/572/EF

               (46)

               På baggrund af ovenstående bør godtagelsen af tilsagnet fra Usha Martin Industries & Usha Beltron Ltd, nu kendt under navnet Usha Martin Ltd, trækkes tilbage. Artikel 1 i afgørelse 1999/572/EF om godtagelse af et tilsagn fra Usha Martin Industries & Usha Beltron Ltd bør derfor ændres i overensstemmelse hermed —

         TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Godtagelsen af det tilsagn, som Usha Martin Industries & Usha Beltron Ltd har afgivet med henblik på import af tovværk og kabler af stål, trækkes tilbage.
   Artikel 2
   Tabellen i artikel 1, stk. 1, i afgørelse 1999/572/EF erstattes af følgende tabel:

               Land

               Producent

               Taric-tillægskode

               Sydafrika

                           Haggie

                           Lower Germiston Road

                           Jupiter

                           PO Box 40072

                           Cleveland

                           Sydafrika

               A023

         Artikel 3
   Denne afgørelse træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 22. december 2005.

            På Kommissionens vegne

         Peter MANDELSON

            Medlem af Kommissionen

      (1)  EFT L 56 af 6.3.1996, s. 1. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 2117/2005 (EUT L 340 af 23.12.2005, s. 17).

      (2)  EFT L 217 af 17.8.1999, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 1674/2003 (EUT L 238 af 25.9.2003, s. 1).

      (3)  EFT L 217 af 17.8.1999, s. 63. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 1678/2003 (EUT L 238 af 25.9.2003, s. 13).

      (4)  Se side 1 i denne EUT.

      (5)  EFT L 302 af 19.10.1992, s. 1. Senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 648/2005 (EUT L 117 af 4.5.2005, s. 13).

      (6)  EFT L 253 af 11.10.1993, s. 1. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 883/2005 (EUT L 148 af 11.6.2005, s. 5).

      (7)  Sag T-51/96, Miwon Co. Ltd. mod Rådet, Sml. 2000 II, s. 1841, præmis 52.


title: EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse Nr. 45/98/KOL af 4. marts 1998 om den trettende ændring af de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte

text:
23. 4. 98       ¬ DA ¬                     De Europæiske Fællesskabers Tidende                                      L 120/27
               DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE SAMARBEJDSOMRÅDE
                             EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN
                                 EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS AFGØRELSE
                                                       Nr. 45/98/KOL
                                                      af 4. marts 1998
            om den trettende ændring af de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte
          EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN
          har foretaget følgende ændring af de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte (1), der
          blev vedtaget den 19. januar 1994 (2) og senest ændret den 17. december 1997 (3):
          Følgende regler om kortfristet eksportkreditforsikring og listen over lande, hvori der består
          markedsmæssige risici (med henblik på anvendelsen af reglerne i kapitel 17A om kortfristet
          eksportkreditforsikring) tilføjes til retningslinjerne for statsstøtte som et nyt kapitel 17A samt et
          nyt bilag IX, henholdsvis:
          »17A.     KORTFRISTET EKSPORTKREDITFORSIKRING (1)
            17A.1. Indledning
            1)      Eksportsubsidier påvirker direkte konkurrencen mellem konkurrerende potentielle leve-
                    randører af varer og tjenesteydelser. I erkendelse af eksportsubsidiernes skadelige virk-
                    ninger har Kommissionen og EFTA-Tilsynsmyndigheden altid fordømt enhver form for
                    eksportsubsidier i EØS-handelen (2). Selv om EØS-staternes støtte til deres eksport til
                    lande uden for EØS også kan indvirke på konkurrencen inden for EØS (3), har hverken
                    Kommissionen eller EFTA-Tilsynsmyndigheden grebet ind heroverfor i henhold til
                    EF-traktatens statsstøtteregler (artikel 92, 93 og 94) eller EØS-aftalen (artikel 61 og artikel
                    1 i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen). Der er flere grunde
                    hertil. For det første indeholder EF-traktaten bestemmelser vedrørende handel med tred-
                    jelande (artikel 112 og 113), der til dels regulerer EU-området. For det andet er det ikke
                    kun konkurrencen inden for EU eller EØS, der påvirkes af subsidieret eksport, der går til
                    tredjelande, men også EØS-eksportørernes konkurrenceevne over for de EØS-han-
                    delspartnere, der giver lignende subsidier. Endelig skal det nævnes, at der er sket frem-
                    skridt i kontrollen med subsidier i OECD- og WTO-regi.
          (1) Herefter benævnt »retningslinjer for statsstøtte«.
          (2) EFT L 231 af 3. 9. 1994, s. 1; EØS-tillægget til EFT 32 af 3. 9. 1994.
          (3) EFT C 38, 5. 2. 1998, s. 19; EØS-tillægget til EFT 5 af 5. 2. 1998, s. 214.
 ---pagebreak--- L 120/28    ¬ DA ¬                    De Europæiske Fællesskabers Tidende                                      23. 4. 98
         2)    Skønt Kommissionen indtil vedtagelsen af meddelelsen svarende til nærværende regler
               har afholdt sig fra at udøve sin beføjelse til at føre kontrol med statsstøtte, når der er tale
               om eksportkredit og eksportkreditforsikring, har det arbejde, som Rådets eksportkredit-
               gruppe har udført (4) samt en tvist for EF-Domstolen (5) efter Kommissionens opfattelse
               vist, at i hvert fald inden for ét område, nemlig kortfristet eksportkreditforsikring, kan
               aktuelle eller potentielle konkurrencefordrejninger inden for EF retfærdiggøre, at
               Kommissionen skrider ind i henhold til statsstøttereglerne uden at afvente fremskridt på
               andre fronter.
         3)    EØS-aftalen omhandler ikke en fælles handelspolitik over for tredjelande og indeholder
               derfor ingen bestemmelser svarende til artikel 112 og 113 i EF-traktaten. Aftalen
               begrænser derfor ikke på samme måde som EF-traktaten over for EF-medlemsstaterne
               EFTA-staternes frihed til at fremme samhandel med tredjelande på betingelse af, at
               sådanne foranstaltninger ikke berører samhandelen mellem EØS-aftalens kontraherende
               parter. Som anført ovenfor kan foranstaltninger af denne art dog berøre konkurrencefor-
               holdene og samhandelen inden for EØS. Desuden kan der opstå konkurrencefordrej-
               ning, ikke alene mellem eksportører i forskellige EØS-stater i deres handel inden for og
               uden for EØS, men også mellem eksportkreditforsikringsselskaber, der tilbyder deres
               tjenesteydelser inden for EØS. Det er derfor Tilsynsmyndighedens opfattelse, at der med
               hensyn til anvendelsen af EØS-aftalens artikel 61 og artikel 1 i protokol nr. 3 til aftalen
               om Tilsynsmyndigheden og Domstolen på kortfristet eksportkreditforsikring foreligger
               en lignende situation som for anvendelsen af EF-traktatens artikel 92 og 93. Med andre
               ord kræver de aktuelle eller potentielle konkurrencefordrejninger inden for EØS, at
               Tilsynsmyndigheden træffer foranstaltninger i henhold til reglerne for statsstøtte.
         4)    Formålet med disse regler er at fjerne statsstøttebetinget fordrejning inden for sektoren
               for eksportkreditforsikring, hvor der er konkurrence mellem offentlige eller offentligt
               støttede eksportkreditforsikringsselskaber og private eksportkreditforsikringsselskaber.
               Denne kommercielle sektor af eksportkreditforsikring vedrører forsikring af kortfristede
               eksportkreditrisici i forbindelse med EØS-handel og handel med mange tredjelande.
               Sådanne risici benævnes »markedsmæssige« og vil blive defineret i afsnit 17A.2. Defini-
               tionen omfatter i dag kun såkaldte »kommercielle« til forskel fra »politiske« risici i
               forbindelse med handel inden for EØS og handel med de fleste OECD-lande, som er
               anført i bilag IX til disse retningslinjer. Skønt EFTA-staterne har gjort en stor indsats for
               at fjerne subsidier i forbindelse med kommerciel eksportkreditforsikring, kræves der, for
               at EØS-aftalen skal fungere godt, en række sikkerhedsforanstaltninger, således at der
               under alle omstændigheder bliver ensartede konkurrencevilkår.
         5)    Nærværende regler vil ikke beskæftige sig med forsikring af mellemlange og langfristede
               eksportkreditrisici, som i dag i vidt omfang ikke er markedsmæssige risici. På dette
               område taler de faktorer, der har foranlediget Kommissionen og EFTA-Tilsynsmyndig-
               heden til ikke at gøre vidtgående brug af beføjelser til at føre kontrol med statsstøtte
               stadig imod indskriden på dette område.
         6)    I nærværende retningslinjers afsnit 17A.2 beskrives strukturen på eksportkreditforsik-
               ringsmarkedet, og der sondres mellem på den ene side den kommercielle eller markeds-
               mæssige sektor, hvor private forsikringsselskaber opererer, og som er omfattet af disse
               retningslinjer, og på den anden side den ikke-kommercielle sektor. Der gøres også rede
               for, hvorfor og i hvilket omfang EØS-aftalens bestemmelser finder anvendelse. Endelig
               anfører Tilsynsmyndigheden i afsnit 17.A.4, hvilke foranstaltninger der anses for
               nødvendige for at sikre, at enhver tilbagebleven støtte af den art, der er anført i afsnit
               17.A.3, fjernes fra den kommercielle sektor, og det henstilles til EFTA-medlemsstaterne,
               at de i henhold til artikel 1, stk. 1, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og
               Domstolen træffer de fornødne foranstaltninger.
 ---pagebreak--- 23. 4. 98    ¬ DA ¬                     De Europæiske Fællesskabers Tidende                                     L 120/29
          17A.2. Den markedsmæssige og ikke-markedsmæssige sektor for kortfristet eksport-
                 kreditforsikring
          1)     Det fremgår af rapporten fra Rådets eksportkreditgruppe, der er omtalt i en fodnote til
                 punkt 17.A.1.2) (herefter benævnt »rapporten«), en række klager fra private eksportkredit-
                 forsikringsselskaber til Kommissionen og en række sager ved EF-Domstolen, at det i
                 visse EF-medlemsstater forholder sig således, at »officielle« eksportkreditforetagender, der
                 for statens regning eller med statens garanti (6) forsikrer eksportørers mellemlange og
                 langfristede risici, også opererer for statens regning eller med statsgaranti, når der er tale
                 om kortfristet eksportkreditforsikring, hvor der er konkurrence med private eksportkre-
                 ditforsikringsselskaber, der ikke har en sådan forbindelse til staten. Det fremgår af forelø-
                 bige undersøgelser foretaget af EFTA-Tilsynsmyndigheden, at dette også er tilfældet i to
                 af de tre EFTA-stater, der har underskrevet EØS-aftalen, nemlig Norge og Island. De
                 pågældende »officielle« eksportkreditforetagender kan være organer under regeringen,
                 statsejede eller statskontrollerede selskaber eller 100 % privatejede eller privatkontrolle-
                 rede selskaber. I nærværende regler vil sådanne foretagender blive omtalt som »offentlige
                 eller offentligt støttede eksportkreditforsikringsselskaber«. Ligesom »officielle« foreta-
                 gender opererer inden for såvel mellem- og langfristede som kortfristede eksportkredit-
                 ter, er der privatejede eller privatkontrollerede eksportkreditforsikringsselskaber, der kun
                 tegner kortfristede forsikringer, men som støttes af deres regeringer via garantier eller
                 tilsvarende genforsikringsarrangementer for visse segmenter af deres aktiviteter. Disse
                 forsikringsselskaber må også henføres til gruppen »offentlige eller offentligt støttede
                 eksportkreditforsikringsselskaber«. Derimod vil eksportkreditselskaber, der udelukkende
                 eller hovedsagelig tegner kortfristede eksportkreditforsikringer, hvor det ikke sker for
                 statens regning eller med statsgaranti (7), blive omtalt som »private eksportkreditforsik-
                 ringsselskaber«.
          2)     Rapporten viste, at offentlige eller offentligt støttede eksportkreditforsikringsselskaber,
                 der opererer for statens regning eller med statsgaranti for så vidt angår kortfristet
                 eksportkredit og konkurrerer med private forsikringsselskaber, har visse finansielle
                 fordele, som kan fordreje konkurrencen til skade for de private forsikringsselskaber.
                 Offentlige eller offentligt støttede eksportforsikringsselskaber har ikke i noget land
                 monopol for så vidt angår kortfristede forretninger.
          3)     Et af de vanskeligste områder, der blev behandlet i rapporten, var den af staten direkte
                 eller indirekte ydede genforsikringsdækning. I rapporten konstateredes det, at der findes
                 genforsikringsarrangementer, der giver 100 % dækning, og som svarer til garantier, der
                 anses for subsidier. Det anerkendes nu, at genforsikringsfaciliteter, hvor staten kun
                 deltager i eller supplerer en privat genforsikringsaftale, også kan give disse selskaber en
                 fordel i forhold til private forsikringsselskaber, der ikke får en sådan dækning, således at
                 der dermed er tale om konkurrencefordrejning.
          4)     Til trods for at der inden for den seneste tid er sket forbedringer, idet offentlige eller
                 offentligt støttede eksportkreditforsikringsselskaber i stadig højere grad udskiller deres
                 kortfristede forretninger og henlægger dem til selvstændige selskaber eller indfører
                 særskilt regnskabsføring, har det vist sig, jf. ovenfor, at det stadig er nødvendigt med
                 visse foranstaltninger for at opnå de tilsigtede ensartede konkurrencevilkår. Den første
                 opgave er at finde frem til den sektor, hvor der hersker konkurrence. I rapporten var det
                 afgørende kriterium for indkredsning af den relevante markedssektor, om privat genfor-
                 sikring generelt, og ikke blot i individuelle tilfælde, var til rådighed. Det konstateredes,
                 at svaret generelt set var ja for så vidt angår kommercielle risici på ikke-offentlige
                 købere, men at forsikringsdækningskapaciteten for så vidt angår politiske risici (herunder
                 risici på offentlige købere samt risiciene ved valutaoverførsel og ved ikke-kommercielle
                 katastrofer), hidtil ikke har været tilstrækkelig til, at dækningen af sådanne risici klart
                 kunne betragtes som en markedsaktivitet. Ud fra en analyse af det private genforsikrings-
                 marked på grundlag af tre kriterier, nemlig den forsikrede risikos varighed, lokalisering
                 og art, er »markedsmæssige« risici i rapporten defineret som kommercielle risici, der ved
                 eksport til verdensmarkedet dækker en periode af højst tre år.
 ---pagebreak--- L 120/30     ¬ DA ¬                   De Europæiske Fællesskabers Tidende                                        23. 4. 98
         5)     Af bemærkninger fra EF-medlemsstater, EFTA-stater, erhvervsorganisationer og
                forsikringsselskaber fremgår det, at denne definition generelt set er for bred.
                Hovedparten af dem, der fremkom med bemærkninger, var enig med rapporten i, at
                politiske risici ikke skulle medregnes, fordi det private genforsikringsmarked ikke var
                stort nok, og de foretrak, at risikoperioden for kommercielle risici maksimalt skulle være
                på to år. Det syntes også at være meget vanskeligt på det private marked at få genfor-
                sikret kommercielle risici for langvarig betalingsforsinkelse fra ikke-OECD-landes side.
         6)     På grund af den snævre forbindelse mellem langvarig betalingsforsinkelse og insolvens
                — langvarig betalingsforsinkelse vil ofte munde ud i insolvens — og den heraf følgende
                nødvendighed af at klassificere begge former for risici i samme kategori (markedsmæssig
                eller ikke-markedsmæssig) er det klogt indtil videre at udelukke alle kommercielle risici
                på ikke-OECD-lande fra definitionen på markedsmæssige risici og heller ikke medtage
                dem i nærværende regler. Endelig skal det nævnes, at det i dag er vanskeligt at opnå
                privat genforsikring af kommercielle risici på visse OECD-lande.
         7)     På baggrund af ovenstående defineres »markedsmæssige« risici med henblik på nærvæ-
                rende regler som: kommercielle risici på ikke-offentlige debitorer (8), der er etableret i de
                lande, der er anført i bilag IX til disse retningslinjer. For disse risici er den maksimale
                risikoperiode (fremstilling plus kreditperiode med det i Bern-unionen fastsatte normale
                starttidspunkt og med sædvanlige kreditvilkår) på mindre end to år.
         8)     Alle andre risici (dvs. politiske risici, katastroferisici (9) og kommercielle risici på offent-
                lige købere og på lande, der ikke er opført i bilag IX) betragtes endnu ikke som
                markedsmæssige.
         9)     »Kommercielle risici« defineres med henblik på nærværende regler som risikoen for, at:
                — debitor på et arbitrært grundlag afviser en kontrakt, dvs. at en ikke-offentlig debitor
                    på et arbitrært grundlag beslutter at afbryde eller ophæve kontrakten uden lovlig
                    grund
                — en ikke-offentlig debitor på et arbitrært grundlag og uden lovlig grund nægter at
                    acceptere de af kontrakten omfattede varer
                — den ikke-offentlige debitor eller hans garant bliver insolvent
                — den ikke-offentlige debitor eller en garant ikke betaler en gæld ifølge kontrakten,
                    dvs. langvarig betalingsforsinkelse.
         10)    Det private genforsikringsmarkeds kapacitet varierer. Dette betyder, at definitionen på
                markedsmæssige risici ikke er fast, idet den kan ændres med tiden; definitionen kan
                f.eks. udvides til også at omfatte politiske risici. Tilsynsmyndigheden skal derfor jævnligt
                (mindst én gang om året) tage definitionen op til fornyet overvejelse og skal i den forbin-
                delse høre EFTA-staterne og eventuelt andre interesserede parter. Ændres definitionen,
                skal der om nødvendigt tages hensyn til EØS-lovgivningen vedrørende eksportkreditfor-
                sikring for herved at undgå konflikt eller retsusikkerhed.
         17A.3. Faktorer, der fordrejer konkurrencen mellem på den ene side private eksport-
                kreditforsikringsselskaber og på den anden side offentlige eller offentligt støt-
                tede eksportkreditforsikringsselskaber
         1)     Som faktorer, der kan fordreje konkurrencen til fordel for offentlige eller offentligt støt-
                tede eksportkreditforsikringsselskaber, der forsikrer markedsmæssige risici, kan
                nævnes (10):
                — statsgarantier (de jure eller de facto) til dækning af lån og tab. Sådanne garantier bety-
                    der, at forsikringsselskaberne kan låne til en lavere rente end den normale markeds-
                    rente eller i det hele taget kan optage lån. Endvidere medfører en statsgaranti, at
                    forsikringsselskaberne ikke behøver at genforsikre sig på det private marked
 ---pagebreak--- 23. 4. 98    ¬ DA ¬                      De Europæiske Fællesskabers Tidende                                       L 120/31
                — enhver forskel — sammenlignet med private forsikringsselskaber — i kravene til
                     reservebeholdningen. Det skal bemærkes, at da Rådets direktiv 73/239/EØF (11) blev
                     ændret ved direktiv 87/343/EF (12), skulle den undtagne forretningsvirksomhed,
                     nemlig eksportkreditforsikring for statens regning eller med statsgaranti (artikel 2,
                     stk. 2, litra d), i det oprindelige direktiv), ikke omfatte forretningsvirksomhed, hvor
                     der var tale om kortfristede kommercielle risici, der dækkedes af offentlige eller
                     offentligt støttede eksportkreditforsikringsselskaber for egen regning og uden statsga-
                     ranti (13). Dette betyder, at offentlige eller offentligt støttede forsikringsselskaber —
                     for at kunne forsikre kortfristede kommercielle risici — må have en vis egenkapital
                     (solvensmargen inklusive garantifond) samt forsikringsmæssige reserver (herunder
                     navnlig en udjævningsreserve), ligesom de også skal være i besiddelse af en for-
                     sikringstilladelse, jf. artikel 6 ff. i direktiv 73/239/EØF
                — nedslag i eller fritagelse for afgifter, der normalt skal betales (f.eks. selskabsskat og
                     afgifter på forsikringspolicer)
                — tilskud eller kapitalindskud fra staten. Hvad angår sidstnævnte gælder det princip, at
                     medmindre staten handler, som en privat investor ville gøre i en markedsøkonomi,
                     skal kapitaltilførsel betragtes som statsstøtte (14); fri benyttelse af statens infrastruktur
                     og herunder navnlig privilegeret adgang til visse oplysninger (f.eks. oplysninger om
                     debitorer indsamlet af ambassader) på vilkår, der ikke afspejler de hermed forbundne
                     omkostninger; og genforsikring ydet af staten enten direkte eller indirekte via et
                     offentligt eller offentligt støttet eksportkreditforsikringsselskab på vilkår, der er mere
                     favorable end dem, som det private genforsikringsmarked kan tilbyde, hvilket medfø-
                     rer, at genforsikring kan tilbydes til lavere priser, eller at der kunstigt skabes kapa-
                     citet, som det private marked ikke kan leve op til.
          2)    De under punkt 17A.3.1) nævnte fordele giver eller kan give de eksportkreditfor-
                sikringsselskaber, som nyder godt heraf, en finansiel fordel i forhold til andre eksportkre-
                ditforsikringsselskaber. Sådanne finansielle fordele, der gives bestemte virksomheder,
                fordrejer konkurrencen og udgør statsstøtte i henhold til EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.
          3)    Artikel 61, stk. 1, finder anvendelse på alle foranstaltninger, hvorved visse virksomheder
                eller produkter indrømmes en finansiel eller økonomisk fordel, som finansieres over
                offentlige midler, eller som påfører eller vil kunne påføre staten tab, og for hvilken de
                begunstigede virksomheder eller produkter ikke skal yde noget eller kun lidt til gengæld,
                forudsat at sådanne foranstaltninger berører samhandelen mellem de kontraherende
                parter og fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen ved at begunstige visse virk-
                somheder eller produktionen af visse varer (15).
          4)    De under punkt 17A.3.1) nævnte finansielle fordele i forbindelse med markedsmæssige
                risici, jf. definitionen under punkt 17A.2.7)-9) berører samhandelen med tjenesteydelser
                inden for EØS. Endvidere fører de til en differentiering af den forsikringsmæssige
                dækning af markedsmæssige risici i de forskellige EØS-stater, hvorved konkurrencen
                fordrejes mellem selskaberne i EØS-staterne, hvilket har en sekundær indvirkning på
                samhandelen inden for EØS, hvad enten der er tale om eksport inden for EØS eller ud
                af de kontraherende parters område (16). De i EØS-aftalens artikel 61 hjemlede undta-
                gelser kan ikke bringes i anvendelse på støtte i forbindelse med forsikring af markeds-
                mæssige risici. De konkurrencefordrejende virkninger af sådan støtte inden for EØS vejer
                tungere end en eventuel interesse fra national side eller fra EØS i fællesskab i at støtte
                eksporten. Dette standpunkt er blevet bekræftet ved en af EF-Domstolen afsagt dom i
                sag C-63/89, som direkte vedrørte det spørgsmål, som nærværende regler omhandler.
                Domstolen fastslog, at selv om det direktiv, der gik ud på delvis harmonisering af udjæv-
                ningsreserverne for forsikringsselskaber, og som undtog eksportkreditforsikringsvirksom-
                hed, der udøvedes for statens regning eller med statsgaranti, ikke var ulovlig, så kunne de
                faktorer, der fordrejede konkurrencen mellem private og offentlige eller offentligt støt-
 ---pagebreak--- L 120/32     ¬ DA ¬                    De Europæiske Fællesskabers Tidende                                    23. 4. 98
                tede eksportkreditforsikringsselskaber, give anledning til et søgsmål for Domstolen på
                grundlag af overtrædelse af bestemmelserne (i EF-traktatens artikel 92) (17). I den i sag
                C-44/93 afsagte dom nåede EF-Domstolen til den konklusion, at de pågældende fordele
                udgjorde statsstøtte og bekræftede, at Kommissionen kunne gribe ind for at sikre, at
                fordelene blev bragt til ophør.
         17A.4. Foranstaltninger, der må iværksættes for at eliminere konkurrencefordrejning
                hvad angår kortfristet eksportkreditforsikring af markedsmæssige risici
          1)    Statsstøtte af den art, der er nævnt under punkt 17A.3.1), der ydes til offentlige eller
                offentligt støttede eksportkreditforsikringsselskaber, der dækker markedsmæssige risici,
                jf. definitionen under punkt 17A.2.7)-9), fordrejer konkurrencen og kan ikke fritages fra
                det i EØS-aftalen indeholdte forbud mod statsstøtte.
          2)    Med hjemmel i artikel 1, stk. 1, i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og
                Domstolen henstilles det derfor til EFTA-staterne, at de om nødvendigt ændrer de af
                deres eksportkreditforsikringsordninger, der gælder for markedsmæssige risici, således at
                enhver ydelse af statsstøtte af nedennævnte art til offentlige eller offentligt støttede
                eksportkreditforsikringsselskaber bringes til ophør for sådanne risicis vedkommende
                inden 1. januar 1999. Det drejer sig om følgende former for statsstøtte:
                a) statsgaranti for lån eller til dækning af tab
                b) fritagelse for kravet om, at der skal afsættes dækkende reserver samt fritagelse for
                    andre krav, der er anført under punkt 17A.3.1), andet led
                c) nedslag i eller fritagelse for afgifter eller lignende, der normalt skal betales
                d) støtte eller kapitalindskud eller anden form for finansiering under omstændigheder,
                    hvor en privat investor, der handler under normale markedsvilkår, ikke ville investere
                    i selskabet, eller på vilkår, som en privat investor ikke ville acceptere
                e) serviceydelser fra staten, som f.eks. adgang til benyttelse af statens infrastruktur og
                    faciliteter samt privilegeret adgang til visse oplysninger (f.eks. oplysninger om debi-
                    torer indsamlet af ambassader), og hvor den pågældende service ydes på vilkår, der
                    ikke afspejler omkostningerne i forbindelse hermed, og
                f) genforsikring ydet af staten enten direkte eller indirekte via et offentligt eller offent-
                    ligt støttet eksportkreditforsikringsselskab på vilkår, der er mere favorable end dem,
                    som det private genforsikringsmarked kan tilbyde, hvilket medfører, at genforsikring
                    kan tilbydes til lavere priser, eller at der kunstigt skabes kapacitet, som det private
                    marked ikke kan leve op til.
          3)    Men de eksisterende supplerende statslige genforsikringsarrangementer skal, i afventning
                af udfaldet af den under punkt 17A.4.6) nævnte gennemgang, forblive tilladte i en over-
                gangsperiode, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
                — statens genforsikring skal være et underordnet element i forsikringsselskabets globale
                     genforsikringspakke
                — dersom forsikringsselskabets genforsikringsaftaler dækker både markedsmæssige og
                     ikke-markedsmæssige risici, således at statens eventuelle genforsikring uundgåeligt
                     vil komme til at dække markedsmæssige risici, må omfanget af statens genforsikring
                     af markedsmæssige risici ikke overstige det, der ville have kunnet opnås på det
                     private genforsikringsmarked, dersom genforsikring af disse risici var søgt isoleret
                — statens genforsikring må ikke bevirke, at forsikringsselskabet dermed kan forsikre
                     individuelle køberes forretninger i et omfang, der går ud over, hvad de deltagende
                     private genforsikringsselskaber har fastsat
                — præmien for statens genforsikring skal påviseligt afspejle risikoen, og den skal
                     beregnes under anvendelse af kommercielle markedsteknikker, og dersom der findes
                     en ækvivalent præmietakst på markedet, skal statens præmie mindst svare til denne
                     takst
                — statens genforsikring af markedsmæssige risici skal være åben for alle forsikringssel-
                     skaber, der tegner eksportkreditforsikringer, og som opfylder de almindelige kriterier
                     for at kunne deltage.
 ---pagebreak--- 23. 4. 98     ¬ DA ¬                   De Europæiske Fællesskabers Tidende                                     L 120/33
          4)     Med henblik på at imødekomme den under punkt 17A.4.2)-3) nævnte henstilling skal
                 offentlige eller offentligt støttede eksportkreditforsikringsselskaber som et minimum
                 indføre særskilt forvaltning og særskilte regnskaber for forsikring af markedsmæssige og
                 ikke-markedsmæssige risici for statens regning eller med statsgaranti, således at det på
                 grundlag heraf kan dokumenteres, at de ikke får statsstøtte, når de forsikrer markeds-
                 mæssige risici. Regnskaberne for risici, der forsikres for forsikringsselskabets egen
                 regning, skal være i overensstemmelse med den i punkt 12b i bilag IX til EØS-aftalen
                 nævnte retsakt (18).
          5)     Endvidere skal EFTA-stater, der yder genforsikringsdækning til et eksportkreditfor-
                 sikringsselskab via en genforsikringsaftale, som staten har indgået med den private
                 sektor, og som dækker både markedsmæssige og ikke-markedsmæssige risici, påvise, at et
                 sådant arrangement ikke involverer statsstøtte af den art, der er anført under punkt
                 17A.2) litra f).
          6)     Med henblik herpå vil EFTA-Tilsynsmyndigheden i snæver kontakt med EFTA-staterne
                 til stadighed efter offentliggørelsen af nærværende regler overvåge sådanne arrange-
                 menter på grundlag af halvårlige rapporter, der forelægges af de berørte EFTA-stater, og
                 inden februar 1999 vil der blive fortaget en komplet gennemgang af sådanne arrange-
                 menter. Ved denne gennemgang vil der blive taget hensyn til den viden og erfaring, der
                 i mellemtiden er opnået vedrørende markedet for kortfristet eksportkreditforsikring,
                 ligesom der også vil blive taget hensyn til EFTA-staternes intervention på dette marked,
                 idet man tager udgangspunkt i følgende: De rapporter, der skal fremlægges i henhold til
                 punkt 17A.4.14), den første årlige gennemgang, der skal foretages i henhold til punkt
                 17A.4.15), og de notifikationer, der modtages vedrørende anvendelsen af den undtagel-
                 sesklausul, der er nævnt under punkt 17A.4.8)-13). Skulle det under en sådan gennem-
                 gang vise sig, at de i en EFTA-stat gældende arrangementer involverer statsstøtte,
                 henstilles det til den pågældende EFTA-stat, at den senest ved udgangen af 1999 bringer
                 dem til ophør.
          7)     Princippet om, at eksportkreditforsikring af markedsmæssige risici kun kan tegnes af
                 offentlige eller offentligt støttede eksportkreditforsikringsselskaber, hvis de under punkt
                 17A.4.2) nævnte finansielle fordele ophører — med forbehold af punkt 17A.4.3) — kan
                 fraviges under de i følgende punkt 8)-13) nævnte omstændigheder (undtagelsesklausul).
          8)     I visse lande kan det på grund af manglende kapacitet på markedet for forsikring eller
                 genforsikring forekomme, at markedsmæssige eksportkreditrisici midlertidigt ikke kan
                 dækkes via et privat eksportkreditforsikringsselskab eller via et offentligt eller et offent-
                 ligt støttet eksportkreditforsikringsselskab, der opererer for egen regning. Disse risici
                 betragtes indtil videre som ikke-markedsmæssige.
          9)     Under sådanne omstændigheder kan forsikringsdækningen overtages af et offentligt eller
                 offentligt støttet eksportkreditforsikringsselskab, der forsikrer ikke-markedsmæssige risici
                 for statens regning eller med statsgaranti. Forsikringsselskabet skal da så vidt muligt
                 afpasse de opkrævede præmier efter de præmier, der forlanges af private eksportkredit-
                 forsikringsselskaber for risici af samme art.
          10)    En EFTA-stat, der agter at gøre brug af denne undtagelsesklausul, skal straks give EFTA-
                 Tilsynsmyndigheden meddelelse herom. Af meddelelsen skal det fremgå, at det private
                 forsikringsmarked ikke kan dække risiciene, idet der skal fremlægges bevis herfor fra to
                 store velrenommerede, internationale, private eksportkreditforsikringsselskaber og fra et
                 nationalt kreditforsikringsselskab, således at brugen af undtagelsesklausulen kan begrun-
                 des. Som et alternativ kan beviset for, at det private forsikringsmarked ikke kan dække
                 risiciene, fremlægges i form af en markedsrapport udarbejdet af en uafhængig konsulent,
                 som Tilsynsmyndigheden betragter som pålidelig og upartisk. Endvidere skal medde-
                 lelsen indeholde en beskrivelse af de vilkår, hvorunder offentlige eller offentligt støttede
                 eksportkreditforsikringsselskaber vil forsikre sådanne risici.
          11)    Inden for en frist på to måneder efter modtagelsen af en sådan meddelelse skal Tilsyns-
                 myndigheden undersøge, hvorvidt brugen af undtagelsesklausulen er i overensstemmelse
                 med ovennævnte betingelser og forenelig med EØS-aftalen.
 ---pagebreak--- L 120/34       ¬ DA ¬                    De Europæiske Fællesskabers Tidende                                   23. 4. 98
          12)      Finder Tilsynsmyndigheden, at betingelserne for brugen af undtagelsesklausulen er
                   opfyldt, gælder dens tilladelse i to år fra beslutningens vedtagelse, forudsat at de mar-
                   kedsvilkår, der berettigede brugen af undtagelsesklausulen, ikke har ændret sig i den
                   pågældende periode.
          13)      Endvidere kan Tilsynsmyndigheden i samråd med EFTA-staterne tage betingelserne for
                   brugen af undtagelsesklausulen op til fornyet overvejelse; Tilsynsmyndigheden kan også
                   suspendere klausulen eller erstatte den med en passende ordning.
          14)      Nærværende regler anvendes fra den 1. januar 1998 indtil udgangen af år 2002. Inden
                   for en frist på to måneder efter bekendtgørelsen af nærværende regler bedes EFTA-
                   staterne informere EFTA-Tilsynsmyndigheden om, hvorvidt de accepterer de i reglerne
                   indeholdte henstillinger. Derefter bedes de senest den 1. januar 1999 meddele Tilsyns-
                   myndigheden, hvilke foranstaltninger de har truffet for at imødekomme dem. Skulle det
                   vise sig — enten via rapporterne eller på anden måde — at de anvendte systemer i
                   EFTA-staterne stadig involverer statsstøtte, vil Tilsynsmyndigheden i overensstemmelse
                   med den ovenfor skitserede politik vurdere støtten på grundlag af EØS-aftalens artikel 61
                   og artikel 1 i protokol nr. 3 til aftalen om Tilsynsmyndigheden og Domstolen.
          15)      Tilsynsmyndigheden vil i samarbejde med EFTA-staterne og interesserede parter tage
                   definitionen på markedsmæssige risici op til fornyet overvejelse og se på, hvorledes
                   nærværende regler har fungeret i lyset af markedsudviklingen og eventuel EØS-relevant
                   lovgivning. Alle oplysninger, som Tilsynsmyndigheden modtager fra EFTA-staterne og
                   interesserede parter i forbindelse med en sådan gennemgang, vil — med tilladelse fra
                   dem, der har givet oplysningerne — blive stillet til rådighed for alle andre deltagende
                   parter.
         (1) Dette kapitel svarer til meddelelse fra Kommissionen til medlemsstaterne i henhold til EF-
             traktatens artikel 93, stk. 1, med henblik på anvendelse af traktatens artikel 92 og 93 på kort-
             fristet eksportkreditforsikring (EFT C 281 af 17. 9. 1997, s. 4).
         (2) I Kommissionens syvende beretning om konkurrencepolitikken (1997), punkt 242, fastslog
             Kommissionen, at eksportstøtte i samhandelen inden for EF ikke kan meddeles fritagelse,
             uanset hvilken intencitet eller form støtten har, eller hvad der er dens begrundelse eller
             formål.
         (3) Se EF-Domstolens dom i sag C-142/87, Belgien mod Kommissionen, Sml. 1990,
             s. I-959. Se også dom af 9. august 1994 i sag C-44/93, Assurances du Crédit mod OND og
             Belgien, Sml. 1994, s. I-3829 (præmis 30).
         (4) »Kreditforskning og enhedsmarkedet 1992 (kortfristet)«, betænkning forelagt af Koordina-
             tionsgruppen, referent Ph. Callut.
         (5) Se EF-Domstolens domme i sag C-63/89, Assurances du Crédit og Cobac mod Rådet og
             Kommissionen, Sml. 1991, s. I-1799, og i sag C-44/93, Assurances du Crédit mod OND og
             Belgien, Sml. 1994, s. I-3829.
         (6) I visse tilfælde er mellemlange og langfristede forretningstransaktioner ikke dækket af en
             garanti, men derimod af en omfattende genforsikringsaftale med regeringen.
         (7) Eller med et tilsvarende genforsikringsarrangement.
         (8) Eller ikke-offentlige garanter. En offentlig debitor eller garant er en debitor eller garant, der
             på den ene eller anden måde repræsenterer den offentlige myndighed selv, og som hverken
             af domstolene eller administrativt kan erklæres for insolvent. Med henblik på nærværende
             regler betragtes offentligt ejede eller kontrollerede selskaber, som er hjemmehørende i de i
             bilag IX til disse retningslinjer anførte lande, hvori der består markedsmæssige risici, og som
             er underkastet den normale selskabslovgivning, som ikke-offentlige debitorer/garanter.
         (9) Dvs. krig, revolution, naturkatastrofer, atomulykker osv., ikke såkaldte »kommercielle kata-
             stroferisici« (hvortil henføres en katastrofal akkumulation af tab på individuelle købere eller
             lande), der kan dækkes ved en excedent genforsikringskontrakt, og som betragtes som
             kommercielle risici.
 ---pagebreak--- 23. 4. 98        ¬ DA ¬                    De Europæiske Fællesskabers Tidende                                    L 120/35
          (10) Hvis offentlige eller offentligt støttede eksportkreditforsikringsselskaber, der forsikrer ikke-
               markedsmæssige risici, stiller en betingelse, om at markedsmæssige risici skal dækkes, kan
               dette udgøre en overtrædelse af EØS-aftalens artikel 54. Både EFTA-Tilsynsmyndigheden og
               EF-Kommissionen kan skride ind heroverfor, ligesom det også kan indbringes for domsto-
               lene og for de nationale konkurrencemyndigheder.
          (11) Rådets første direktiv 73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller
               ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forretningsvirksomhed
               bortset fra livsforsikring (EFT L 228 af 16. 8. 1973, s. 3), jf. nr. 2 i bilag IX til EØS-aftalen.
          (12) Rådets direktiv 87/343/EØF af 22. juni 1987 om ændring af direktiv 73/239/EØF af 24. juli
               1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til
               og udøvelse af direkte forretningsvirksomhed bortset fra livsforsikring (EFT L 185 af 4. 7.
               1987, s. 72), jf. nr. 2 i bilag IX til EØS-aftalen, tredje led.
          (13) Se EF-Domstolens dom i sag C-63/89, Assurances du Crédit og Cobac mod Rådet og
               Kommissionen, Sml. 1991, s. 1-1848 (præmis 22).
          (14) Se kapitel 19 og 20 i nærværende retningslinjer for statsstøtte.
          (15) Se EF-Domstolens dom af 23. februar 1961 i sag 30/59, Steenkolenmijnen mod Den Høje
               Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 211, præmis 19; dom af 2. juli 1974 i sag 173/73, Italien mod
               Kommissionen, Sml. 1974, s. 709 ff.; dom af 17. september 1980 i sag 730/79, Philip Morris
               mod Kommissionen, Sml. 1980, s. 2671 ff.
          (16) I en dom afsagt i sag C-142/87, Belgien mod Kommissionen, som nævnt i en fodnote til
               punkt 17A.1.1) fastslog EF-Domstolen, at ikke alene støtte til eksport inden for EF, men også
               støtte til eksport ud af EF kan påvirke konkurrencen og samhandelen inden for EF. Både
               eksport inden for og ud af EF er forsikret af eksportkreditforsikringsselskaber, og støtte til
               begge former for eksport kan derfor påvirke konkurrencen og samhandelen inden for EF.
          (17) Dom af 18. april 1991 i sag C-63/89, Sml. 1991, s. I-1849 (præmis 24) som nævnt i en
               fodnote til punkt 17A.1.3). Generaladvokat Tesauro udtalte i sit forslag til afgørelse af den
               pågældende sag, at dersom der er konkurrence mellem private og offentlige eller offentligt
               støttede eksportkreditforsikringsselskaber, er det højst tvivlsomt, om medlemsstaterne lovligt
               kan yde offentlig støtte til de offentlige foretagender. En sådan intervention kan være ufore-
               nelig med statsstøttereglerne, Sml. 1991, s. I-1835 (præmis 15).
          (18) Rådets direktiv 91/674/EØF af 19. december 1991 om forsikringsselskabers årsregnskaber og
               konsoliderede regnskaber (EFT L 374 af 31. 12. 1991, s. 7), som ændret med henblik på
               EØS-aftalen ved afgørelse truffet af Det Blandede EØS-Udvalg nr. 7/94 (EFT L 160 af 28. 6.
               1994 og EØS-tillægget til EFT 17 af 28. 6. 1994).«
                                                        »BILAG IX
          LISTE OVER LANDE, HVORI DER BESTÅR MARKEDSMÆSSIGE RISICI MED
          HENBLIK PÅ ANVENDELSE AF BESTEMMELSERNE I KAPITEL 17A OM KORT-
                                      FRISTET EKSPORTKREDITFORSIKRING
          Lande, som har underskrevet EØS-aftalen
          Belgien
          Danmark
          Det Forenede Kongerige
 ---pagebreak--- L 120/36       ¬ DA ¬               De Europæiske Fællesskabers Tidende                      23. 4. 98
         Finland
         Frankrig
         Grækenland
         Irland
         Italien
         Luxembourg
         Nederlandene
         Portugal
         Spanien
         Sverige
         Tyskland
         Østrig
         Island
         Liechtenstein
         Norge
         Andre lande, der er medlemmer af OECD, og som betragtes som lande, hvori der består
         markedsmæssige risici
         Australien
         Canada
         Japan
         New Zealand
         Schweiz
         USA«
         Udfærdiget i Bruxelles, den 4. marts 1998
                                                            For EFTA-Tilsynsmyndigheden
                                                                    Knut ALMESTAD
                                                                       Formand


title: Rådets Afgørelse af 4. juni 1974 om indgåelse af aftalen mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab og republikken Niger om levering af majs og sorghum som fødevarehjælp

text:
19. 7. 74                              De Europæiske Fællesskabers Tidende                               Nr. L 196/ 1
                                                          II
                                (Retsakter hvis offentliggørelse ikke er obligatorisk)
                                                       RÅD
                                               RÅDETS AFGØRELSE
                                                   af 4. juni 1974
              om indgåelse af aftalen mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab og republikken
                             Niger om levering af majs og sorghum som fødevarehjælp
                                                    (74/354/EØF)
 RÅDET FOR DE EUROPÆISKE                                       VEDTAGET FØLGENDE AFGØRELSE
 FÆLLESSKABER HAR —
 under henvisning til traktaten om oprettelse af Det                                   Artikel 1
 europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artiklerne
 113, 114 og 228,                                              På Fællesskabets vegne indgås aftalen mellem Det
                                                               europæiske økonomiske Fællesskab og republikken
 under henvisning til henstilling fra Kommissionen, og         Niger om levering af majs og sorghum som føde
                                                               varehjælp, hvis tekst er bilagt denne afgørelse.
 ud fra følgende betragtninger:
 Det europæiske økonomiske Fællesskab har afgivet                                      Artikel 2
 en erklæring om foreløbig gennemførelse af konven
 tionen om fødevarehjælp af 1971 ; denne konvention            Formanden for Rådet bemyndiges til at udpege de
 har fundet anvendelse siden 1 . juli 1971 ;                   personer, som er beføjede til at underskrive aftalen,
                                                               og til at give dem de nødvendige fuldmagter til at
republikken Niger har ved brev af den 9. oktober               forpligte Fællesskabet.
 1973 fremsat en anmodning om fødevarehjælp ;
i betragtning af forsyningssituationen i Niger med             Udfærdiget i Luxembourg, den 4. juni 1974.
 hensyn til korn bør der tildeles dette land 20 000
tons korn i form af 15 000 tons majs og 5 000 tons                                         På Rådets vegne
 sorghum som gave, inden for rammerne af Fælles                                                J. ERTL
 skabets program for fødevarehjælp for korn for
 1973 / 1974 —                                                                                Vormand


Avis juridique important

|

31977D0455

77/455/EØF: Rådets Afgørelse af 27. juni 1977 om ændring af afgørelse 75/365/EØF om nedsættelse af et udvalg af højere embedsmænd inden for sundhedsvæsenet

EF-Tidende nr. L 176 af 15/07/1977 s. 0013 - 0013 den finske specialudgave: kapitel 6 bind 1 s. 0209  den græske specialudgave: Kapitel 05 bind 2 s. 0182  den svenske specialudgave: kapitel 6 bind 1 s. 0209  den spanske specialudgave: Kapitel 06 bind 2 s. 0014  den portugisiske specialudgave: Kapitel 06 bind 2 s. 0014

++++  RAADETS AFGOERELSE  af 27 . juni 1977  om aendring af afgoerelse 75/365/EOEF om nedsaettelse af et udvalg af hoejere embedsmaend inden for sundhedsvaesenet   ( 77/455/EOEF )  RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ,  under henvisning til forslag fra Kommissionen , og  ud fra foelgende betragtninger :  Ved sin afgoerelse 75/365/EOEF ( 1 ) har Raadet nedsat et udvalg af hoejere embedsmaend inden for sundhedsvaesenet , der har til opgave at konstatere og analysere de vanskeligheder , som ivaerksaettelsen af direktiverne vedroerende laegers etableringsret og frie udveksling af tjenesteydelser maatte stoede paa , at samle alle nyttige oplysninger om vilkaarene for ydelse af laegehjaelp i medlemsstaterne samt at fremsaette udtalelser , som goer det muligt at laegge retningslinjer for Kommissionens arbejde med henblik paa eventuelle aendringer af ovennaevnte direktiver ;  gennemfoerelsen af de foranstaltninger , som Raadet har vedtager , for saa vidt angaar den faktiske gennemfoerelse af etableringsretten og den fri udveksling af tjenesteydelser samt af samordningen af de administrativt eller ved lovtfastsatte bestemmelser om virksomhed som sygeplejerske med ansvar for den almene sundheds - og sygepleje , kan rejse problemer , som ligeledes boer behandles i faellesskab ;  det forekommer oenskeligt i denne forbindelse ligeledes at overveje de problemer , som maatte opstaa for andre grupper af sygeplejepersonale ;  det er hensigtmaessigt at denne opgave paalaegges Udvalget af hoejere embedsmaend inden for Sundhedsvaesenet , nedsat ved afgoerelse 75/365/EOEF ;  som foelge heraf boer dette udvalgs mandat udvides -  TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE :  Eneste artikel  Artikel 2 i afgoerelse 75/365/EOEF affattes saaledes :   " Artikel 2  Udvalget har til opgave :   - at fremdrage og analysere de vanskeligheder , som ivaerksaettelsen af direktiv 75/362/EOEF ( 2 ) , 75/363/EOEF ( 3 ) , 77/452/EOEF ( 4 ) og 77/453/EOEF ( 5 ) maatte stoede paa ;   - at samle alle nyttige oplysninger vedroerende de vilkaar under hvilke almindelig laegehjaelp og speciallaegehjaelp ydes i medlemsstaterne ;   - at samle alle nyttige oplysninger vedroerende de vilkaar under hvilke sundheds - og sygepleje udoeves i medlemsstaterne af sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds - og sygepleje ;   - at fremsaette udtalelser , som goer det muligt at laegge retningslinjer for Kommissionens arbejde med henblik paa eventuelle aendringer af ovennaevnte direktiver . "  Udfaerdiget i Luxembourg , den 27 . juni 1977 .  Paa Raadets vegne  J . SILKIN  Formand  ( 1 ) EFT nr . L 167 af 30 . 6 . 1975 , s . 19 .  ( 2 ) EFT nr . L 167 af 30 . 6 . 1975 , s . 1 .  ( 3 ) EFT nr . L 167 af 30 . 6 . 1975 , s . 14 .  ( 4 ) Se side 1 i denne Tidende .  ( 5 ) Se side 8 i denne Tidende .


Avis juridique important

|

31990D0253

90/253/Euratom, EKSF, EØF: Kommissionens afgørelse af 29. maj 1990 om tilpasning af de justeringskoefficienter, der fra 1. marts 1990 finder anvendelse på lønninger til tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, ansat i et tredjeland

EF-Tidende nr. L 143 af 06/06/1990 s. 0014 - 0015

*****  KOMMISSIONENS  AFGOERELSE  af 29. maj 1990  om tilpasning af de justeringskoefficienter, der fra 1. marts 1990 finder anvendelse paa loenninger til tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber, ansat i et tredjeland  (90/253/Euratom, EKSF, EOEF)  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Et Faelles Raad og En Faelles Kommission for De Europaeiske Faellesskaber,  under henvisning til Vedtaegten for Tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber, fastsat ved forordning (EOEF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 (1), senest aendret ved forordning (EOEF, Euratom, EKSF) nr. 3728/89 (2), saerlig artikel 13, stk. 2, i bilag X til Vedtaegten, og  ud fra foelgende betragtninger:  I Raadets forordning (Euratom, EKSF, EOEF) nr. 1051/90 (3) fastsattes i medfoer af artikel 13, stk. 1, i bilag X til vedtaegten de justeringskoefficienter, hvormed de loenninger korrigeres fra 1. januar 1990, der i tjenestestedets valuta udbetales til tjenestemaend ansat i tredjelande;  Kommissionen har i de seneste maaneder foretaget forskellige tilpasninger af disse justeringskoefficienter (4) i overensstemmelse med artikel 13, stk. 2, i bilag X til Vedtaegten;  fra 1. marts 1990 boer visse af disse justeringskoefficienter tilpasses, idet de statistiske oplysninger, som Kommissionen raader over, har vist, at aendringerne i leveomkostningerne, maalt efter justeringskoefficienten og den tilsvarende vekselkurs, for nogle tredjelandes vedkommende har oversteget 5 % siden den sidste fastsaettelse eller tilpasning af koefficienterne -  TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE:  Eneste artikel  Med virkning fra 1. marts 1990 tilpasses de justeringskoefficienter, der finder anvendelse paa loenninger, som i tjenestestedets valuta udbetales til tjenestemaend i tredjelande, som anfoert i bilaget.  Ved udbetaling af denne loen anvendes de vekselkurser, som blev brugt ved gennemfoerelsen af De Europaeiske Faellesskabers budget for den maaned, der gik forud for den dato, hvor naervaerende forordning fik virkning.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 29. maj 1990.  Paa Kommissionens vegne  António CARDOSO E CUNHA  Medlem af Kommissionen  (1) EFT nr. L 56 af 4. 3. 1968, s. 1.  (2) EFT nr. L 364 af 14. 12. 1989, s. 1.  (3) EFT nr. L 108 af 28. 4. 1990, s. 1.  (4) Se side 12 i denne Tidende.  BILAG  1.2 //  //  // Land, hvor tjenestestedet er beliggende  // Justeringskoefficienter   //    //   // Brasilien  // 44,12   // Egypten   // 57,26   // Jordan   // 65,62  // Jugoslavien   // 43,44   // Libanon   // 31,52   // Peru  // 203,37   // Polen   // 4,85   // Somalia   // 24,18  // Sydkorea   // 94,17   // Syrien   // 142,70   // Tanzania  // 28,40   // Uganda   // 77,31   // Uruguay   // 52,50  // Venezuela   // 56,67   // Zambia   // 75,60   //    //


Avis juridique important

|

31979D0846

79/846/EØF: Rådets afgørelse af 9. oktober 1979 om udnævnelse af medlemmer og suppleanter til Det rådgivende udvalg for Lægeuddannelsen

EF-Tidende nr. L 260 af 16/10/1979 s. 0012 - 0013

++++  RAADETS AFGOERELSE  af 9 . oktober 1979  om udnaevnelse af medlemmer og suppleanter til Det raadgivende udvalg for Laegeuddannelsen   ( 79/846/EOEF )  RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til Raadets afgoerelse 75/364/EOEF af 16 . juni 1975 om oprettelse af et raadgivende udvalg for Laegeuddannelsen ( 1 ) , saerlig artikel 3 og 4 ,  under henvisning til Raadets afgoerelse 76/385/EOEF af 6 . april 1976 om udnaevnelse af medlemmer af og suppleanter til Det raadgivende udvalg for Laegeuddannelsen ( 2 ) for perioden fra den 6 . april 1976 til den 5 . april 1979 , og  ud fra foelgende betragtninger :  De enkelte medlemsstaters regeringer har forelagt en liste over kandidater med henblik paa udnaevnelse af efterfoelgere for disse medlemmer og suppleanter eller fornyelse af deres mandat ;  paa grund af sin saerlige stilling udpeger Luxembourg for de sagkyndige fra de laegevidenskabelige universitetsfakulteter sagkyndige paa forslag af " Commission d'homologation pour les diplômes étrangers de médecine "  ( Homologationskommisionen for udenlandske eksamensbeviser for laeger ) -  TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE :  Eneste artikel  Foelgende personer udnaevnes til medlemmer af og suppleanter til Det raadgivende udvalg for Laegeuddannelsen for perioden fra den 6 . april 1979 til den 5 . april 1982 :  A . Sagkyndige fra laegeerhvervet   * Medlem * Suppleant *  Belgien : * Hr . André Wynen * Hr . Marc Dekesel *  Tyskland : * Hr . Hans-Joachim Sewering * Hr . Wolfgang Bechtoldt *  Danmark : * Hr . Erik Henrichsen * Hr . Mogens K . Hansen *  Frankrig : * Hr . Autin * Hr . Pouyaud *  Irland : * Hr . P . A . Farrelly * Hr . C . Galvin *  Italien : * Hr . Antonino Spinelli * Hr . Bruno Baruchello *  Luxembourg : * Hr . Mathias Demoulling * Hr . Guy Meisch *  Nederlandene : * Hr . C . L . C . van Nieuwenhuizen * Hr . J . I . van der Leeuw *  Det forenede Kongerige : * Hr . Roger Brearley * Hr . J . C . Cameron *  B . Sagkyndige fra de laegevidenskabelige universitetsfakulteter   * Medlem * Suppleant *  Belgien : * Hr . Jozuë Vandenbroucke * Hr . André Castermans *  Tyskland : * Hr . Eduard Seidler * Hr . Klaus Hinrichsen *  Danmark : * Hr . Bent Soerensen * Hr . Johannes Melchior *  Frankrig : * Hr . Rapin * Hr . Borde *  Irland : * Hr . P . N . Meenan * Hr . J . S . McCormick *  Italien : * Hr . Alessandro Beretta Anguissola * Hr . Raffaello Cortesini *  Luxembourg : * Mr . Mario Dicato * Hr . Henri Kuntzinger *  Nederlandene : * Hr . F . van Faassen * Hr . M . T . Jansen *  Det forenede Kongerige : * Hr . R . Whelan * Hr . Stanley Clayton *  C . Sagkyndige fra de kompetente myndigheder i medlemsstaten   * Medlem * Suppleant *  Belgien : * Hr . Pieter De Schouwer * Fru Yvonne Rombouts *  Tyskland : * Fru Marilene Schleicher * Hr . Georg Scholz *  Danmark : * Hr . Hans Karle * Hr . Ernst Goldschmidt *  Frankrig : * Hr . Dormont * Hr . Pierre Labrousse *  Irland : * Hr . A . Walsh * Hr . M . P . Brady *  Italien : * Hr . Carlo Vetere * Hr . Vito Di Leo *  Luxembourg : * Hr . Jos . Kohl * Fru Peirrette Huberty-Krau *  Nederlandene : * Hr . N.J . Dersjant * Hr . F . A . Vorst *  Det forenede Kongerige : * Hr . J . N . Walton * Hr . J . J . A . Reid *  Udfaerdiget i Luxembourg , den 9 . oktober 1979 .  Paa Raadets vegne  D . O'MALLEY  Formand  ( 1 ) EFT nr . L 167 af 30 . 6 . 1975 , s . 17 .  ( 2 ) EFT nr . L 101 af 15 . 4 . 1976 , s . 51 .


Avis juridique important

|

31992D0578

92/578/EØF: Rådets afgørelse af 30. november 1992 om indgåelse af aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Det Schweiziske Edsforbund om godstransport med jernbane og ad landvej

EF-Tidende nr. L 373 af 21/12/1992 s. 0026 - 0027 den finske specialudgave: kapitel 11 bind 20 s. 0072  den svenske specialudgave: kapitel 11 bind 20 s. 0072

RAADETS AFGOERELSE af 30. november 1992 om indgaaelse af aftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Det Schweiziske Edsforbund om godstransport med jernbane og ad landevej (92/578/EOEF)  RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 75,  under henvisning til forslag fra Kommissionen,  under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, (1) under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (2), og ud fra foelgende betragtninger:  Aftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Det Schweiziske Edsforbund om godstransport med jernbane og ad landevej kan bidrage til en loesning af de aktuelle problemer vedroerende godstransporten gennem Alperne; det er noedvendigt at sikre en  stabil og ikke-diskriminerende udvikling af transittrafikken, saaledes at den internationale samhandel kan foregaa med faerrest mulige samfundsmaessige omkostninger og saaledes, at de administrative og praktiske hindringer for transittrafikken reduceres mest  muligt;  samtidig boer der med disse maal for oeje tages hensyn til brugernes frie valg og til aspekterne i tilknytning til faerdselssikkerheden og beskyttelsen af folkesundheden og det alpine miljoe;  aftalens maal og indhold indgaar i den faelles transportpolitik og de tekniske standarder spiller en rolle med hensyn til gennemfoerelsen af disse maal;  der boer derfor fastlaegges en procedure til godkendelse af det administrative arrangement, der er omhandlet i aftalen - TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE:  Artikel 1  Aftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Det Schweiziske Edsforbund om godstransport med jernbane og ad landevej godkendes paa Faellesskabets vegne.  Teksten til aftalen er knyttet til denne afgoerelse.  Artikel 2  Formanden for Raadet foretager den i aftalens artikel 21 omhandlede notifikation.  Artikel 3  Det administrative arrangement, der er omhandlet i stk. 4, kapitel II i bilag 6 til aftalen, godkendes efter proceduren i artikel 4 i naervaerende afgoerelse.  Artikel 4  Kommissionen bistaas af et udvalg, der er sammensat af repraesentanter for medlemsstaterne, og som har en repraesentant for Kommissionen som formand.  Kommissionens repraesentant forelaegger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal traeffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsaette under hensyntagen til det paagaeldende spoergsmaals hastende  karakter. Det udtaler sig med det flertal, som er fastsat i Traktatens artikel 148, stk 2, for vedtagelse af de afgoerelser, som Raadet skal traeffe paa forslag af Kommissionen. Under afstemningen i udvalget tildeles de stemmer, der afgives af  repraesentanterne for medlemsstaterne, den vaegt, som er fastlagt i naevnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.  Kommissionen vedtager de paataenkte foranstaltninger, naar de er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse.  Er de paataenkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, eller hvis der ikke er afgivet nogen udtalelse, forelaegger Kommissionen straks Raadet et forslag angaaende de foranstaltninger, der skal traeffes. Raadet traeffer afgoerelse med  kvalificeret flertal.  Har Raadet efter udloebet af en frist paa fire uger regnet fra forslagets forelaeggelse for Raadet ikke truffet nogen afgoerelse, vedtages de foreslaaede foranstaltninger af Kommissionen.  Artikel 5  Kommissionen traeffer de noedvendige foranstaltninger til gennemfoerelse af det i artikel 3 naevnte administrative arrangement efter proceduren i artikel 4.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 30. november 1992.  Paa Raadets vegne Formand T. EGGAR (1) EFT nr. C 305 af 23. 11. 1992.(2) EFT nr. C 313 af 30. 11. 1992, s. 16.