title: EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 277/15/KOL af 6. juli 2015 om undtagelse af visse af Posten Norge AS's logistiktjenester fra anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester [2016/488]

text:
               7.4.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 92/68

         EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS BESLUTNING
   Nr. 277/15/KOL
   af 6. juli 2015
   om undtagelse af visse af Posten Norge AS's logistiktjenester fra anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester [2016/488]
   EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN (»TILSYNSMYNDIGHEDEN«) HAR —
   under henvisning til den retsakt, der henvises til i punkt 4 i bilag XVI til EØS-aftalen om fastlæggelse af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige kontrakter i forsyningssektoren (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester) (1), særlig artikel 30, stk. 1, 5 og 6,
   under henvisning til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol (»tilsyns- og domstolsaftalen«), særlig artikel 1 og 3 i protokol 1 til aftalen,
   under henvisning til EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning af 19. april 2012 om bemyndigelse af medlemslande med særlige forpligtelser inden for offentlige indkøb til at tage visse beslutninger på dette område (beslutning nr. 136/12/KOL),
   efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Offentlige Aftaler, og
   ud fra følgende betragtninger:
   I.   SAGSFREMSTILLING

               (1)

               Ved skrivelse af 20. marts 2015 (2) og efter drøftelser forud for anmeldelsen modtog Tilsynsmyndigheden en anmodning fra Posten Norge AS (»Posten Norge«) om at vedtage en beslutning om anvendelsen af artikel 30, stk. 1, i direktiv 2004/17/EF på visse logistiktjenester. Tilsynsmyndigheden informerede Norge om modtagelsen af anmodningen. (3) Ved skrivelse af 1. juni 2015 (4) ændrede Posten Norge rækkevidden af anmodningen efter konsultationer med Tilsynsmyndigheden. Ved skrivelser fra Tilsynsmyndigheden af 10. juni 2015 blev Det Rådgivende Udvalg for Offentlige Aftaler hørt og anmodet om at afgive udtalelse ved skriftlig procedure (5). Det Rådgivende Udvalg for Offentlige Aftaler afgav med enstemmighed en positiv udtalelse om udkastet til Tilsynsmyndighedens beslutning den 26. juni 2015 (6).

               (2)

               Posten Norges anmodning, som ændret, vedrører følgende logistiktjenester som defineret af samme:

                           a)

                           Standardlevering af pakker fra virksomhed til virksomhed (»B2B«) — national, svarende til distribution af pakker med en vægt på under 35 kg, der sendes fra og leveres til virksomheder i Norge (herunder indgående pakker, dvs. levering af pakker fra en postoperatør eller udbyder af logistiktjenester i Norge på vegne af en postoperatør eller udbyder af logistiktjenester i udlandet).

                           b)

                           Standardlevering af B2B-pakker — international udgående, svarende til distribution af pakker med en vægt på under 35 kg, som sendes fra virksomheder i Norge til virksomheder i udlandet.

                           c)

                           Ekspreslevering (»dag 1«/om natten) af pakker — national, svarende til distribution af pakker og varer til virksomheder i Norge med garanteret levering inden et bestemt tidspunkt næste dag.

                           d)

                           Ekspreslevering af pakker — international (herunder ind- og udgående), svarende til eksprestransport af pakker til og fra Norge.

                           e)

                           Samlegods eller gods generelt, svarende til distribution af gods med en vægt på mellem 35 kg og 2,5 ton (ikke pakker), som håndteres gennem et netværk af terminaler, dog ikke termo- og massetransport, samt hvorved flere genstande leveres til samme modtagere.

                           f)

                           Stykgods, svarende til distribution af gods med en vægt på over 2 til 2,5 ton, som ikke behandles i terminaler, men leveres via vej eller jernbane, dog ikke termo- og massetransport.

               (3)

               Anmodningen er vedlagt en rapport fra den nationale konkurrencemyndighed, Konkurransetilsynet (»den norske konkurrencemyndighed«), som konkluderede, at Posten Norge var udsat for en betydelig grad af konkurrence på alle de markeder, som er meddelt Tilsynsmyndigheden.

         II.   RETSGRUNDLAG

               (4)

               Artikel 30, stk. 1, i direktiv 2004/17/EF åbner mulighed for fritagelse for kravene i bestemmelserne om offentlige udbud i en situation, hvor markedsaktørerne er undergivet almindelige konkurrencevilkår. Direktivets artikel 30, stk. 1, har følgende ordlyd:
               »Kontrakter, der indgås med henblik på at muliggøre udførelse af en af de i artikel 3-7 omhandlede aktiviteter, er ikke underlagt dette direktiv, hvis den pågældende aktivitet i den medlemsstat, hvor den udøves, er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår på markeder, hvortil adgangen er fri.«

               (5)

               I direktivets artikel 30, stk. 1, er det fastsat to krav, som begge skal være opfyldt, for at Tilsynsmyndigheden kan indrømme en undtagelse efter direktivets artikel 30, stk. 5, jf. artikel 30, stk. 6.

               (6)

               Det første krav i artikel 30, stk. 1, i direktiv 2004/17/EF er, at aktiviteten skal finde sted på et marked, hvortil adgangen er fri. Det fremgår af direktivets artikel 30, stk. 3, at adgangen til et marked betragtes som fri, hvis medlemsstaten har gennemført og anvender den relevante EØS-lovgivning om åbning af en bestemt sektor eller en del deraf.

               (7)

               Ifølge artikel 30, stk. 5, i direktiv 2004/17/EF kan Tilsynsmyndigheden træffe afgørelser på grundlag af artikel 30, stk. 1, efter anmodning fra ordregiverne, hvis en medlemsstats lovgivning giver mulighed herfor. Dette krav er opfyldt for Norges vedkommende. Direktiv 2004/17/EF er indarbejdet i den norske retsorden ved lov om offentlige udbud af 16. juli 1999, nr. 69 (7) og forskrift nr. 403 af 7. april 2006 om udbudsregler i forsyningssektorerne (vand- og energiforsyning, transport og posttjenester) (8). § 15, stk. 1, i forskrift nr. 403 indeholder betingelserne og proceduren for at anvende direktivets artikel 30 på norske ordregivere. Ifølge forskrift nr. 403 kan ordregivere stille krav om, at Tilsynsmyndigheden vedtager en beslutning om anvendelsen af artikel 30, stk. 1, i direktiv 2004/17/EF på en bestemt aktivitet i Norge. Inden ansøgningen indsendes, kan ordregiverne, hvor det er relevant, indhente en udtalelse fra den nationale konkurrencemyndighed.

               (8)

               Den relevante EØS-lovgivning for den relevante anmodning, jf. direktivets artikel 30, stk. 3, er omhandlet i punkt F i bilag XI til direktiv 2004/17/EF, nemlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF (9). Norge har gennemført direktiv 97/67/EF i sin nationale lovgivning samt de første ændringer, som blev indført ved Europa-Parlamentets og Rådets ændringsdirektiv 2002/39/EF (10). De seneste ændringer til direktiv 97/67/EF, som blev indført ved Europa-Parlamentets og Rådets ændringsdirektiv 2008/6/EF (11), er endnu ikke blevet indarbejdet i EØS-aftalen. Til trods herfor påvirker bestemmelserne i disse seneste ændringer til direktiv 97/67/EF ikke aktiviteterne i anmodningen, og der er således ingen retlige hindringer for at antage, at formodningen i artikel 30, stk. 3, i direktiv 2004/17/EF er opfyldt.

               (9)

               Det andet krav i artikel 30, stk. 1, i direktiv 2004/17/EF er, at aktiviteten i den EFTA-stat, hvor den udøves, er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår. Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt en aktivitet er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår, »anvendes kriterier, som er i overensstemmelse med konkurrencereglerne i traktaten, såsom de pågældende varers eller tjenesteydelsers særlige kendetegn, eventuelle alternative varer eller tjenesteydelser, prisvilkårene, og om der findes eller vil kunne findes mere end en leverandør af de pågældende varer eller tjenesteydelser« (12).

               (10)

               Om en aktivitet er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår, bedømmes på grundlag af forskellige indikatorer, hvoraf ingen nødvendigvis er afgørende i sig selv. Hvad angår de markeder, der er omfattet af denne beslutning, er hovedaktørernes markedsandel på et givet marked et af de kriterier, som bør tages i betragtning. Et andet kriterium er koncentrationsgraden på disse markeder. (13) Om en aktivitet er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår, afgøres på grundlag af objektive kriterier under hensyn til den pågældende sektors særlige kendetegn. Da vilkårene varierer for de forskellige aktiviteter, der er omfattet af denne beslutning, foretages der en særskilt vurdering for hver aktivitet eller hvert marked.

               (11)

               Selv om der i visse tilfælde kan findes forskellige markedsafgrænsninger, er det ikke nødvendigt at fastlægge en præcis afgrænsning af det relevante marked med hensyn til en række tjenesteydelser, som er nævnt i Posten Norges meddelelse, idet resultatet af vurderingen er det samme, uanset om det er baseret på en snæver eller bredere markedsafgrænsning.

               (12)

               Denne beslutning er udelukkende truffet for at indrømme en fritagelse efter artikel 30 i direktiv 2004/17/EF og berører ikke anvendelsen af konkurrencereglerne.

         III.   VURDERING

               (13)

               Det bør erindres, at formålet med nærværende afgørelse er at afgøre, om de tjenester, der er omfattet af anmodningen, er undergivet konkurrencevilkår i et sådant omfang (på markeder, hvortil der er fri adgang, jf. artikel 30 i direktiv 2004/17/EF), at det også ved fravær af de disciplinerende detaljerede kontraktregler i direktiv 2004/17/EF sikres, at kontrakter vedrørende udøvelsen af de berørte aktiviteter vil blive indgået på en gennemsigtig, ikkediskriminerende måde, på grundlag af kriterier der gør det muligt for køberne at finde den løsning, som samlet set er den økonomisk mest fordelagtige.

               (14)

               I denne forbindelse skal det erindres, at de definerede produktmarkeder generelt er kendetegnet ved at have adskillige udbydere af logistiktjenester. I analysen af undergivelse af konkurrencevilkår vil det dog i forbindelse med denne beslutning, og uden at det indskrænker konkurrencelovgivningen, kun blive vurderet, om Posten Norges aktiviteter er undergivet almindelige konkurrencevilkår på markeder, hvortil adgangen ikke er begrænset.

               (15)

               Som anført ovenfor skal Tilsynsmyndigheden tage stilling til, om de pågældende sektorer er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår. I denne henseende har den gennemgået den dokumentation, som Posten Norge har indsendt, samt oplysningerne fra den norske konkurrencemyndighed, konkurrenter og kunder hos Posten Norge. Det bemærkes, at Tilsynsmyndigheden primært har benyttet markedsoplysninger fra Posten Norge for at få adgang til markedsandele og koncentrationsniveauer. Nogle af oplysningerne blev bekræftet i forbindelse med Tilsynsmyndighedens indsamling af markedsoplysninger, men Tilsynsmyndigheden kunne ikke bekræfte alle oplysningerne om markedsandele.

      Markedsafgrænsning — produktmarked

               (16)

               I overensstemmelse med Kommissionens praksis vedrørende afgørelser på det konkurrenceretlige område (14) samt i forbindelse med fritagelser efter artikel 30 i direktiv 2004/17/EF (15) vedrørende pakkeleveringstjenester har ansøgeren skelnet mellem de relevante markeder på grundlag af følgende:

                           a)

                           Standardlevering/udsat levering og ekspreslevering af pakker efter forsendelsens tidsfølsomhed

                           b)

                           National og international levering af pakker

                           c)

                           Levering af pakker fra virksomhed til forbruger (»B2C«) og fra virksomhed til virksomhed (»B2B«)

                           d)

                           Pakker og gods efter vægt, format og nødvendigt håndteringsudstyr.

      Markedsafgrænsning — geografisk marked

               (17)

               Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) har i forskellige konkurrenceretlige afgørelser (16), men også i forbindelse med artikel 30 i direktiv 2004/17/EF (17), fundet, at de geografiske markeder for national og international levering af B2B-pakker, nationale og internationale eksprestjenester og tjenester vedrørende generelt gods/samlegods (eller letgods) og dellasttjenester var af national karakter. Med hensyn til nogle af disse markeder havde Kommissionen overvejet, om markederne kunne være bredere end nationale, men nåede i sidste ende ikke frem til nogen konklusion på dette punkt (18). Denne segmentering er hovedsageligt baseret på det forhold, at sådanne tjenester leveres på nationalt plan. Ansøgerens standpunkt er i overensstemmelse med Kommissionens praksis.

               (18)

               Den norske konkurrencemyndighed har konkluderet, at en præcis geografisk afgrænsning af det relevante marked ikke er fornøden, da resultatet af analysen vil være det samme, uanset om det er baseret på en snæver eller en bred markedsafgrænsning (19).

               (19)

               I betragtning af at der ikke er tegn på en større eller mindre geografisk rækkevidde af markedet, anses det relevante geografiske marked i denne beslutning, uden at det indskrænker konkurrencelovgivningen, for at være Norges område, når det skal vurderes, om betingelserne i artikel 30, stk. 1, i direktiv 2004/17/EF er opfyldt.

               (20)

               Disse spørgsmål behandles mere indgående nedenfor med henvisning til de produktmarkeder, som er nævnt i Posten Norges meddelelse.

         1.1.   Standardlevering af B2B-pakker — det nationale marked

   1.1.1.   Relevant produktmarked

               (21)

               Ansøgeren har oplyst, at det nationale marked for standardlevering af B2B-pakker bør defineres som distribution af pakker med en vægt på under 35 kg, der sendes fra og leveres til virksomheder i Norge (herunder indgående pakker, dvs. levering af pakker fra en postoperatør eller udbyder af logistiktjenester i Norge på vegne af en postoperatør eller udbyder af logistiktjenester i udlandet) (20).

               (22)

               I sin beslutning i sagen Posten Norge/Privpak (21) fandt Tilsynsmyndigheden, at levering af B2B-pakker anvendes af virksomhedskunder, der kræver levering fra dør til dør til andre virksomheder i åbningstiderne. Sådanne virksomhedskunder er tidsfølsomme og parate til at betale en betydeligt højere pris for sådanne tjenester. Tilsynsmyndigheden besluttede, at levering af B2B-pakker har en anden karakter, andre priser og andre anvendelsesformål end levering af B2C-pakker (22). Denne konklusion stemmer tilsyneladende overens med Kommissionens praksis, idet Kommissionen har defineret særskilte markeder for levering af pakker til virksomhedskunder og private kunder, da B2B- og B2C-pakker ikke blev anset for at være indbyrdes substituerbare (23).

               (23)

               Ansøgeren skelner også mellem markedet for levering af B2B-pakker og godsmarkedet på grund af forskelle i håndtering og priser. Pakkesorteringen hos udbydere af B2B-tjenester er underlagt en vægtbegrænsning, baseret på at en enkelt person skal kunne løfte den enkelte pakke, og at den enkelte pakke kan maskinhåndteres. Ansøgeren har oplyst, at pakker med en vægt på over 35 kg ikke håndteres i samme sorteringsanlæg som pakker med en vægt på under 35 kg, og at leverandørerne synes at anvende vægtbegrænsninger i omegnen 30-35 kg (24).

               (24)

               Dette stemmer overens med Kommissionens praksis, hvor der blev identificeret et særskilt produktmarked for levering af småpakker. Det er lagt til grund, at der findes et særskilt produktmarked for levering af småpakker, hvor 31,5 kg synes at være en passende grænse for at adskille småpakker fra gods. Dette skyldes, at gods og småpakker sædvanligvis transporteres via forskellige infrastrukturer, som er indrettet forskelligt. Ifølge en markedsundersøgelse foretaget af Kommissionen i en af dens seneste sager bekræftede respondenterne, at der ikke findes nogen entydig vægtgrænse i branchen, der bestemmer, hvilke enheder der accepteres som småpakker. De fleste konkurrenter nævnte imidlertid vægtgrænser på mellem 25 og 35 kg (25).

               (25)

               Endvidere udgør national og international standardlevering af B2B-pakker ifølge Posten Norge også to særskilte produktmarkeder. Internationale udgående pakker kræver normalt to leverandører og forskellige infrastrukturer (26). Dette stemmer igen overens med Kommissionens afgørelse, hvor der på markedet skelnes mellem national og international levering af småpakker (27).

               (26)

               Ansøgeren er af den opfattelse, at levering af nationale B2B-pakker og levering af internationale indgående pakker udgør en del af det samme marked. Kommissionen har tilsyneladende truffet en række afgørelser, hvor sådanne internationale indgående leveringer synes at have været omfattet af det nationale marked (28). Uanset om disse markeder behandles særskilt eller som en del af det samme marked, påvirker det ikke den endelige vurdering, så der foretages ingen yderligere sondring i denne beslutning, og der foretages derfor ikke nogen præcis afgrænsning af det relevante marked.

               (27)

               Henset til ovenstående bemærkninger konkluderer Tilsynsmyndigheden, at der med hensyn til denne beslutning findes et særskilt produktmarked for distribution af pakker med en vægt på under 35 kg mellem virksomheder i Norge.

         1.1.2.   Direkte eksponering for konkurrence

               (28)

               Posten Norges markedsandel af det nationale B2B-marked blev skønnet til 35 % efter værdi i 2013. Den skønnede kombinerede markedsandel for de tre største konkurrenter udgjorde 33 % — en andel, som havde været stigende hvert år siden 2011. I denne henseende havde PostNord 13 %, Schenker havde 11 %, og UPS havde 9 % efter værdi i 2013 (29). Derudover er Posten Norges konkurrenter internationale operatører, som økonomisk er stærke nok til at ekspandere, og kunderne synes i vid udstrækning at anvende udbud til levering af tjenester, hvilket gør det relativt let at skifte til en ny leverandør. Kontrakterne har en relativ kort løbetid, og kundernes loyalitet over for leverandørerne synes at være ringe (30).

               (29)

               Selv om den norske konkurrencemyndighed anførte, at den ikke kunne verificere Posten Norges oplysninger om markedsandele på det foreliggende grundlag, konkluderede den, at Posten Norge synes at stå over for konkurrence fra store internationale konkurrenter og »i ikke ubetydelig grad er eksponeret for konkurrence på markedet for standard-[B2B]-pakker« (31).

               (30)

               På grundlag af ovenstående og navnlig i betragtning af konkurrenternes nuværende markedsposition og økonomiske styrke konkluderer Tilsynsmyndigheden, at markedet for standardlevering af B2B-pakker er direkte eksponeret for konkurrence.

         1.2.   Standardlevering af B2B-pakker — udgående international

   1.2.1.   Relevant produktmarked

               (31)

               Ansøgeren er af den opfattelse, at det internationale marked for standardlevering af B2B-pakker bør defineres som distribution af pakker, der sendes fra virksomheder i Norge til virksomheder i udlandet, og at der bør skelnes mellem dette og det nationale marked for levering af B2B-pakker (32).

               (32)

               Som anført i betragtning 16 ovenfor og i overensstemmelse med Kommissionens praksis (33) udgør national og international levering af pakker to særskilte produktmarkeder. Derudover mener ansøgeren som nævnt ovenfor, at segmentet for det internationale marked for indgående pakker bør være en del af det nationale indenlandske marked for B2B-pakker i overensstemmelse med en række af Kommissionens afgørelser (34).

               (33)

               International udgående levering omfatter indsamling, international transport og levering af pakker gennem et helt andet distributionsnet end nationale pakkeleveringstjenester. International udgående levering omfatter normalt to logistikudbydere, én i indsamlingslandet og en anden i destinationslandet. I indsamlingslandet indsamler en logistikudbyder pakker til transport til flere destinationslande. Den samme eller en anden logistikudbyder distribuerer derefter pakken til den endelige destination i destinationslandet.

               (34)

               Henset til ovenstående bemærkninger konkluderer Tilsynsmyndigheden, at der med hensyn til denne beslutning findes et særskilt produktmarked for distribution af pakker med en vægt på under 35 kg fra virksomheder i Norge til virksomheder i udlandet.

         1.2.2.   Direkte eksponering for konkurrence

               (35)

               På markedet for international udgående standardlevering af B2B-pakker havde Posten Norge i 2013 en markedsandel efter værdi på 9 %, mens de største konkurrenters andel var på henholdsvis 26 % (DHL), 24 % (UPS) og 11 % (TNT) (35). De mange stærkere konkurrenter på markedet synes at udgøre et stort konkurrencemæssigt pres.

               (36)

               På grundlag af ovenstående konkluderer Tilsynsmyndigheden, at markedet for international udgående standardlevering af B2B-pakker er direkte eksponeret for konkurrence. Denne konklusion stemmer overens med den norske konkurrencemyndigheds vurdering (36).

         1.3.   Markedet for ekspreslevering af pakker på dag 1/om natten — national

   1.3.1.   Relevant produktmarked

               (37)

               Ifølge ansøgeren findes der et særskilt marked for distribution af pakker og varer til virksomheder i Norge med garanteret levering inden et bestemt tidspunkt næste formiddag. Denne eksprestjeneste, som ansøgeren kalder »dag 1«- eller nattjenester, udgør et særskilt produktmarked i forhold til standardtjenesten for B2B med levering inden næste eftermiddag. Eksprestjenesten med levering på dag 1/om natten er to til tre gange dyrere end standardtjenesten eller den forskudte tjeneste for B2B (37).

               (38)

               Som nævnt ovenfor synes afgrænsningen af et særskilt produktmarked for ekspreslevering af pakker på grundlag af leveringshastigheden at stemme overens med Kommissionens afgørelser (38). Sondringen er baseret på, at de to tjenester ydes ved hjælp af forskellige infrastrukturer og netværk, at eksprestjenester er hurtigere og mere pålidelige, og at eksprestjenesterne også er betydeligt dyrere. Eksprestjenester leveres typisk fra dag til dag på et bestemt tidspunkt og omfatter en række af følgende ekstra tjenester: dokumentation for levering, sporing, mulighed for at ændre destination eller adresse under forsendelse, levering fra bord til bord, fleksibel betaling og fleksible priser, forsikring og pengene tilbage-garanti (39). Selv om leveringstiderne kan være meget forskellige for ekspresleveringstjenester (i modsætning til forskellene mellem ekspreslevering og forskudt levering af pakker), har Kommissionen for nyligt konkluderet, at sådanne forskellige tjenester ikke udgør særskilte produktmarkeder, men er segmenter på ekspresmarkedet generelt (40).

               (39)

               Henset til ovenstående bemærkninger konkluderer Tilsynsmyndigheden, at der med hensyn til denne beslutning findes et særskilt produktmarked for ekspreslevering af pakker og varer til virksomheder i Norge.

         1.3.2.   Direkte eksponering for konkurrence

               (40)

               Posten Norges markedsandel af det nationale marked i 2013 skønnes til 28 % efter værdi, mens PostNords markedsandel udgjorde 33 %, Jetpaks 11 % og Schenkers 12 %. Posten Norges markedsandel er faldet siden 2011. Flere internationale virksomheder er aktive på dette marked, og mange kunder arrangerer udbud, inden de indgår kontrakter med udbyderne (41). I lyset af disse faktorer og i overensstemmelse med den norske konkurrencemyndigheds vurdering og konklusion (42) konkluderer Tilsynsmyndigheden, at markedet for national eksprespakkelevering er direkte eksponeret for konkurrence.

         1.4.   Markedet for eksprespakkelevering — international (herunder indgående og udgående)

   1.4.1.   Relevant marked

               (41)

               Ansøgeren er af den opfattelse, at der findes et særskilt marked for eksprestransport af pakker og varer til og fra Norge (43). Denne markedsafgrænsning synes igen at være i overensstemmelse med Kommissionens afgørelser (44). Kommissionen har rent faktisk fastslået, at international levering af pakker omfatter indsamling, international transport og levering af pakker gennem et helt andet distributionsnetværk (45). Internationale eksprestjenester kræver et betydeligt højere antal destinationer, specifik og kompleks logistik, mere kvalificerede medarbejdere og evnen til at håndtere yderligere lovkrav. Selv om nogle aktører er aktive på såvel det nationale som det internationale ekspresmarked, er der en tendens til, at deres aktiviteter tilrettelægges særskilt. Fra en leverandørs synspunkt er salg, markedsføring og drift af internationale og nationale eksprestjenester derfor meget forskellige (46). Der er ligeledes blevet skelnet mellem international ekspreslevering og national ekspreslevering på grund af arten af den nationale infrastruktur (47).

               (42)

               Henset til ovenstående bemærkninger konkluderer Tilsynsmyndigheden, at der med hensyn til denne beslutning findes et særskilt produktmarked for international ekspreslevering af pakker.

         1.4.2.   Direkte eksponering for konkurrence

               (43)

               På markedet for international ekspreslevering af pakker har Posten Norge haft en markedsandel efter værdi på 4,4 % i 2013, men det oplever stor konkurrence fra store internationale selskaber som DHL med en markedsandel på 38 %, TNT med 21 % og UPS med 19 % (48). Posten Norges markedsandel er lav sammenlignet med konkurrenternes og har været faldende siden 2011. I lyset af disse faktorer og i overensstemmelse med den norske konkurrencemyndigheds vurdering og konklusion (49) konkluderer Tilsynsmyndigheden, at markedet for international eksprespakkelevering er direkte eksponeret for konkurrence.

         1.5.   Spedition via land — generelt gods/samlegods

   1.5.1.   Relevant produktmarked

               (44)

               Ansøgeren har anført, at der findes et særskilt marked for spedition — generelt gods, og henviser til distribution af varer med en vægt på mellem 35 kg og 2,5 ton, som håndteres gennem et netværk af terminaler. Ifølge ansøgeren bør termo- og massetransport ikke medtages på dette marked (50).

               (45)

               Ansøgeren skelner mellem transport af B2B-pakker og godstransport, da gods kræver andet håndteringsudstyr end pakker, som typisk håndteres i sorteringsanlæg, der kan håndtere store mængder med vægtbegrænsninger på op til 30-35 kg, både automatisk og i standardiseret format. Gods derimod er typisk kendetegnet ved større og tungere enheder, som kræver særligt håndteringsudstyr (som f.eks. gaffeltrucks mv.). Derudover er godstransport også underlagt andre prismodeller end pakketransport, hvilket ofte betyder lavere priser for levering af gods (51).

               (46)

               Ansøgeren er endvidere af den opfattelse, at markedet for gods kan opdeles i et marked for generelt gods/samlegods og et marked for tungere gods eller såkaldt stykgods. Denne sondring er baseret på prisforskelle, men endnu vigtigere på, at disse produkter kræver et andet netværk eller en anden infrastruktur for transport og håndtering. Generelt gods eller samlegods skal bruge et terminalnetværk, eftersom det håndteres i terminaler, mens stykgods kræver bredere køretøjsdækning, eftersom disse enheder generelt sendes direkte fra afsenderen til modtageren.

               (47)

               Selv om Kommissionen ikke har lagt sig fast på et endeligt standpunkt for så vidt angår afgrænsningen af det relevante marked inden for speditørvirksomhed, har den i en række sager tydeligt skelnet mellem pakke- og godsleveringstjenester, alt efter vægt, format og nødvendigt håndteringsudstyr (pakketjenester, som har til formål at håndtere store mængder enheder med en begrænset vægt og i et standardiseret format, hvorved håndtering og transport standardiseres for at opnå lave enhedsomkostninger) (52). Spedition er i Kommissionens praksis defineret som tilrettelæggelse af transporten af varer (eventuelt inklusive aktiviteter, såsom toldklarering, toldoplag, ground handling osv.) på kundernes vegne og alt efter deres behov (53).

               (48)

               Endvidere skelnede Kommissionen i en undtagelse efter artikel 30 i direktiv 2004/17/EF mellem markedet for letgods defineret som transport af enkeltforsendelser i transportenheder med en vægt på mellem 35 kg og 2,5 ton, og godsmarkedet defineret som transport af tunge containerenheder på over 5 ton eller tunge containerladninger på 2,5 til 5 ton (54). Dette ræsonnement synes at stemme overens med en af Kommissionens fusionsafgørelser, hvor der blev foretaget yderligere segmentering inden for spedition i henhold til kategorierne »mindre end lastet lastbil eller samlegods«, »delvis lastet lastbil eller dellast« og »fuldt lastet lastbil«. »Mindre end lastet lastbil eller samlegods« blev defineret som alt, der var større end en pakke, men mindre end 2 ton, hvorimod »delvis lastet lastbil eller dellast« blev defineret som gods på over 2 ton op til fuldt lastet lastbil. »Fuldt lastet lastbil« omfatter gods, der fylder en hel lastbil. Kommissionen anførte, at de forskellige krav til håndtering tydede på særskilte produktmarkeder, eftersom infrastrukturen og markedsdeltagerne var forskellige. I sidste ende fandt Kommissionen det unødvendigt med en præcis afgrænsning af markedet, da der selv med den snævrest mulige definition af markedet ikke var nogen tegn på, at parterne ville blive dominerende (55).

               (49)

               Selv om Kommissionen har overvejet endnu en underopdeling af speditørvirksomhed, alt efter typen af virksomhed, efter national og international spedition og efter typen af forsendelsesmåde til spedition via luft, land eller vand (56), finder Tilsynsmyndigheden det i dette tilfælde unødvendigt at afgrænse de relevante produktmarkeder yderligere i forhold til ovenstående afgrænsning. Uanset om masse- og termotransport betragtes særskilt eller som led i speditørvirksomhed, vil det generelle godsmarked heller ikke påvirke den endelige vurdering, så der foretages ingen yderligere sondring med hensyn til denne beslutning, og en præcis afgrænsning af det relevante marked foretages derfor ikke.

         1.5.2.   Direkte eksponering for konkurrence

               (50)

               På markedet for spedition — generelt gods har Posten Norge haft en markedsandel efter værdi i 2013 på 10 %, mens Schenker havde 13 %, og PostNord havde 12 %. Posten Norges markedsandel var stabil i perioden 2011-2013, og det samme gjaldt dets største konkurrenter (57). Derudover er mange store internationale operatører aktive på dette marked og lægger et stort konkurrencemæssigt pres på Posten Norge. I lyset af disse faktorer og i overensstemmelse med den norske konkurrencemyndigheds vurdering og konklusion (58) konkluderer Tilsynsmyndigheden, at markedet for spedition — generelt gods er direkte eksponeret for konkurrence.

         1.6.   Spedition via land — dellast

   1.6.1.   Relevant produktmarked

               (51)

               I lighed med argumenterne i afsnit 1.5.1 har ansøgeren anført, at der findes et særskilt marked for spedition — dellast med henvisning til distribution af varer med en vægt på over 2 til 2,5 ton, som ikke håndteres i terminaler, men snarere transporteres på vej eller jernbane fra afsenderen til modtageren. Også her anfører ansøgeren, at termo- og massetransport ikke bør medtages i denne markedsafgrænsning (59).

               (52)

               Uanset om det relevante produktmarked har en snæver eller bred afgrænsning, påvirker det ikke den endelige vurdering. Tilsynsmyndigheden finder det derfor unødvendigt at afgrænse de relevante produktmarkeder yderligere i forhold til ovenstående afgrænsning og vil vurdere, om Posten Norge er direkte eksponeret for konkurrence på markedet for spedition — dellast uden termo- og massetransport.

         1.6.2.   Direkte eksponering for konkurrence

               (53)

               På markedet for spedition — dellast har Posten Norge haft en markedsandel efter værdi i 2013 på 16 %, mens Schenker havde 11 %, og PostNord havde 9 %. Posten Norges markedsandel er faldet let siden 2011. Derudover er mange store internationale operatører aktive på dette marked og lægger et stort konkurrencemæssigt pres på Posten Norge (60). I overensstemmelse med den norske konkurrencemyndigheds vurdering og konklusion (61) finder Tilsynsmyndigheden, at disse faktorer skal ses som et tegn på, at markedet for spedition — dellast er direkte eksponeret for konkurrence.

         IV.   KONKLUSIONER

               (54)

               Henset til ovenstående indikatorer er betingelsen om direkte eksponering for konkurrence i artikel 30, stk. 1, i direktiv 2004/17/EF opfyldt med hensyn til følgende tjenester, som udbydes i Norge:

                           a)

                           standardlevering af B2B-pakker (national)

                           b)

                           standardlevering af B2B-pakker (international udgående)

                           c)

                           eksprespakkelevering dag 1/om natten (national)

                           d)

                           eksprespakkelevering (international, herunder indgående og udgående)

                           e)

                           spedition via land (generelt gods/samlegods)

                           f)

                           spedition via land (dellast).

               (55)

               Eftersom betingelsen om ubegrænset adgang til markedet synes at være opfyldt, finder direktiv 2004/17/EF ikke anvendelse, når ordregiverne tildeler kontrakter om levering af de i litra a)-f) i betragtning 54 nævnte tjenester i Norge, eller når der arrangeres designkonkurrencer om udførelse af sådanne aktiviteter i Norge.

               (56)

               Denne beslutning er baseret på de oplysninger, som Tilsynsmyndigheden har modtaget. Den kan revideres, hvis betydelige ændringer i retlige eller faktiske forhold betyder, at betingelserne om anvendelsen af artikel 30, stk. 1, i direktiv 2004/17/EF ikke længere er opfyldt.

               (57)

               Denne beslutning er udelukkende truffet for at indrømme en fritagelse efter artikel 30 i direktiv 2004/17/EF og berører ikke anvendelsen af konkurrencereglerne.

               (58)

               Denne beslutning udelukker ikke anvendelsen af EØS-reglerne om offentlige udbud på områder, som ikke er omfattet af afgørelsen. Endvidere bør det erindres, at indkøbskontrakter, der omfatter flere aktiviteter, bør behandles i overensstemmelse med artikel 9 i direktiv 2004/17/EF. Det betyder, at såfremt en ordregiver deltager i en »blandet« indkøbskontrakt, det vil sige indkøb, som skal støtte udførelsen af begge aktiviteter, som er undtaget fra anvendelsen af direktiv 2004/17/EF, og aktiviteter, som ikke er undtaget, skal der tages højde for de aktiviteter, som kontrakten principielt er rettet mod. I tilfælde af sådanne blandede indkøbskontrakter, hvor formålet principielt er at støtte aktiviteter, som ikke var undtaget, finder bestemmelserne i direktiv 2004/17/EF anvendelse. Hvis det er objektivt umuligt at fastslå, hvilken aktivitet kontrakten principielt er rettet mod, tildeles kontrakten i overensstemmelse med reglerne i artikel 9, stk. 2 og 3, i direktiv 2004/17/EF.

               (59)

               Foranstaltningerne i denne beslutning er i overensstemmelse med udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg for Offentlige Aftaler —

         VEDTAGET DENNE BESLUTNING:
   Artikel 1
   Retsakten i punkt 4 i bilag XVI til EØS-aftalen om fastlæggelse af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige kontrakter i forsyningssektoren (direktiv 2004/17/EF) finder ikke anvendelse på kontrakter, som tildeles af ordregivere, og som skal gøre det muligt at tilbyde følgende tjenesteydelser i Norge:

               a)

               standardlevering af B2B-pakker (national)

               b)

               standardlevering af B2B-pakker (international udgående)

               c)

               eksprespakkelevering dag 1/om natten (national)

               d)

               eksprespakkelevering (international, herunder indgående og udgående)

               e)

               spedition via land (generelt gods/samlegods)

               f)

               spedition via land (dellast)

         Artikel 2
   Denne beslutning er rettet til Kongeriget Norge.

      Udfærdiget i Bruxelles, 6. juli 2015.

            På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne

         Helga JÓNSDÓTTIR

            Medlem af kollegiet

         Markus SCHNEIDER

            Fungerende direktør

      (1)  EUT L 134 af 30.4.2004, s. 1.

      (2)  Modtaget af Tilsynsmyndigheden den 23. marts 2015 — Se dokument nr. 752259.

      (3)  Dokument nr. 760094, 757507, 758208.

      (4)  Dokument nr. 758924.

      (5)  Dokument nr. 758020, 759785, 759788.

      (6)  Dokument nr. 762175.

      (7)  Lov 16. juli 1999 nr. 69 om offentlige anskaffelser.

      (8)  Forskrift 7. april 2006 nr. 403 om innkjopsregler i forsyningssektorene (vann- og energiforsyning, transport og posttjenester).

      (9)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet (EFT L 15 af 21.1.1998, s. 14). Retsakt, som der henvises til i punkt 5d i bilag XI til EØS-aftalen.

      (10)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/39/EF af 10. juni 2002 om ændring af direktiv 97/67/EF for så vidt angår yderligere åbning af Fællesskabets marked for posttjenester (EFT L 176 af 5.7.2002, s. 21). Retsakt, som der henvises til i punkt 5d i bilag XI til EØS-aftalen.

      (11)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/6/EF af 20. februar 2008 om ændring af direktiv 97/67/EF med henblik på fuld realisering af det indre marked for posttjenester i Fællesskabet (EUT L 52 af 27.2.2008, s. 3).

      (12)  Artikel 30, stk. 2, i direktiv 2004/17/EF.

      (13)  Se også Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 189/12/KOL af 22. maj 2012 om undtagelse af produktion og engrossalg af elektricitet i Norge fra anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (EUT L 287 af 18.10.2012, s. 21, og EØS-tillæg nr. 58 af 18.10.2012, s. 14).

      (14)  Kommissionens afgørelse IV/M.1549 af 8. juli 1999 Deutsche Post/ASG, betragtning 10; Kommissionens afgørelse COMP/M.3155 af 19. juni 2003 Deutsche Post/Securicor, betragtning 8; Kommissionens afgørelse COMP/M.5152 af 21. april 2009 Posten AB/Post Danmark A/S, betragtning 49 til 63, og Kommissionens afgørelse COMP/M.6570 af 30. januar 2013 UPS/TNT Express, betragtning 156 og 164.

      (15)  Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2013/154/EU af 22. marts 2013 om undtagelse af visse tjenester i postsektoren i Ungarn fra anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (EUT L 86 af 26.3.2013, s. 22), betragtning 9 og 18; Kommissionens afgørelse 2010/142/EU om undtagelse af visse tjenester i postsektoren i Østrig fra anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF (EUT L 56 af 6.3.2010, s. 8), betragtning 9-14; Kommissionens beslutning 2009/46/EF af 19. december 2008 om undtagelse af visse tjenester i postsektoren i Sverige fra anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (EUT L 19 af 23.1.2009, s. 50), betragtning 16-24, og Kommissionens beslutning 2007/564/EF af 6. august 2007 om undtagelse af visse tjenester i postsektoren i Finland, undtagen Ålandsøerne, fra anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (EUT L 215 af 18.8.2007, s. 21), betragtning 17-23.

      (16)  Kommissionens afgørelse COMP/M.1347 af 23. februar 1999 Deutsche Post/Securicor, betragtning 32-34; Kommissionens afgørelse IV/M.1405 af 15. februar 1999 TNT Post Group/Jet Services, betragtning 29-31; Kommissionens afgørelse IV/M.1513 af 1. juli 1999 Deutsche Post/Danzas/Nedlloyd, betragtning 15-19; Kommissionens afgørelse COMP/M.1549 af 8. juli 1999 Deutsche Post/ASG, betragtning 15-18; Kommissionens afgørelse COMP/M.2908 af 21. oktober 2002 Deutsche Post/DHL (II), betragtning 19 og 20; Kommissionens afgørelse COMP/M.3155 af 19. juni 2003 Deutsche Post/Securicor, betragtning 11; Kommissionens afgørelse COMP/M.3971 af 24. november 2005 Deutsche Post/Exel, betragtning 31-32; Kommissionens afgørelse COMP/M.5152 af 21. april 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, betragtning 64-74; Kommissionens afgørelse COMP/M.6503 af 4. juli 2012 La Poste/Swiss Post/JV, betragtning 53-56, og Kommissionens afgørelse COMP/M.6570 af 30. januar 2013 UPS/TNT Express, betragtning 241-243.

      (17)  Kommissionens afgørelse 2013/154/EU, betragtning 19.

      (18)  Kommissionens afgørelse COMP/M.3971 af 24. november 2005 Deutsche Post/Exel, betragtning 25-27.

      (19)  Se den norske konkurrencemyndigheds holdning af 29. januar 2015 (dokument nr. 746121), s. 4.

      (20)  Se Posten Norges ansøgning, s. 23.

      (21)  EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 322/10/KOL af 14. juli 2010, Posten Norge/Privpak.

      (22)  EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning nr. 322/10/KOL af 14. juli 2010, Posten Norge/Privpak, afsnit 12.1.2, betragtning 360.

      (23)  Kommissionens afgørelse COMP/M.5152 af 21. april 2009 Posten AB/Post Danmark A/S, betragtning 58-63; Kommissionens beslutning 2009/46/EF, betragtning 17 og 18; samt Kommissionens beslutning 2007/564/EF, betragtning 17 og 18.

      (24)  Se Posten Norges ansøgning, s. 26.

      (25)  Kommissionens afgørelse COMP/M.6570 af 30. januar 2013 UPS/TNT Express, betragtning 159-164, og Kommissionens afgørelse IV/M.1513 af 1. juli 1999 Deutsche Post/Danzas/Nedlloyd, betragtning 10.

      (26)  Se Posten Norges ansøgning, s. 25.

      (27)  Kommissionens afgørelse COMP/M.6570 af 30. januar 2013 UPS/TNT Express, betragtning 165-182, og Kommissionens afgørelse COMP/M.5152 af 21. april 2009 Posten AB/Post Danmark A/S, betragtning 54-74.

      (28)  Kommissionens afgørelse COMP/M.5152 af 21. april 2009 Posten AB/Post Danmark A/S, betragtning 54-57. Se også Kommissionens afgørelse 2010/142/EU, betragtning 10 og 11, og Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2014/184/EU af 2. april 2014 om undtagelse af visse tjenester i postsektoren i Østrig fra anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (EUT L 101 af 4.4.2014, s. 4), betragtning 29, 44 og 45 (om levering af post).

      (29)  Se Posten Norges ansøgning, s. 102-105.

      (30)  Se Posten Norges ansøgning, s. 107 og 115.

      (31)  Se den norske konkurrencemyndigheds holdning af 29. januar 2015 (dokument nr. 746121), s. 6.

      (32)  Se Posten Norges ansøgning, s. 25.

      (33)  Kommissionens afgørelse COMP/M.5152 af 21. april 2009 Posten AB/Post Danmark A/S, betragtning 54-74, og Kommissionens afgørelse COMP/M.6570 af 30. januar 2013 UPS/TNT Express, betragtning 165-182.

      (34)  Se betragtning 26 ovenfor.

      (35)  Se Posten Norges ansøgning, s. 119 og 121.

      (36)  Se den norske konkurrencemyndigheds holdning af 29. januar 2015 (dokument nr. 746121), s. 6.

      (37)  Se Posten Norges ansøgning, s. 53-54.

      (38)  Kommissionens afgørelse COMP/M.3971 af 24. november 2005 Deutsche Post/Exel, betragtning 21 og 22; Kommissionens afgørelse COMP/M.5152 af 21. april 2009 Posten AB/Post Danmark A/S, betragtning 50-53; Kommissionens afgørelse COMP/M.6570 af 30. januar 2013 UPS/TNT Express, betragtning 188-219. Se også Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2013/154/EU, betragtning 9; Kommissionens afgørelse 2010/142/EU, betragtning 11; Kommissionens beslutning 2009/46/EF, betragtning 19; og Kommissionens beslutning 2007/564/EF, betragtning 19.

      (39)  Kommissionens afgørelse COMP/M.3971 af 24. november 2005 Deutsche Post/Exel, betragtning 21.

      (40)  Kommissionens afgørelse COMP/M.6570 af 30. januar 2013 UPS/TNT Express, betragtning 220-226.

      (41)  Se Posten Norges ansøgning, s. 134-147.

      (42)  Se den norske konkurrencemyndigheds holdning af 29. januar 2015 (dokument nr. 746121), s. 6.

      (43)  Se Posten Norges ansøgning, s. 23 og 148.

      (44)  Kommissionens afgørelse COMP/M.2908 af 21. oktober 2002 Deutsche Post/DHL (II), betragtning 10-18; Kommissionens afgørelse COMP/M.3971 af 24. november 2005 Deutsche Post/Exel, betragtning 22; Kommissionens afgørelse COMP/M.5152 af 21. april 2009 Posten AB/Post Danmark A/S, betragtning 54-57, og Kommissionens afgørelse COMP/M.6570 af 30. januar 2013 UPS/TNT Express, betragtning 165-187. Se også Kommissionens afgørelse 2013/154/EU, betragtning 9, og Kommissionens beslutning 2007/564/EF, betragtning 19.

      (45)  Kommissionens afgørelse COMP/M.5152 af 21. april 2009 Posten AB/Post Danmark A/S, betragtning 55.

      (46)  Kommissionens afgørelse COMP/M.3971 af 24. november 2005 Deutsche Post/Exel, betragtning 22.

      (47)  Kommissionens afgørelse COMP/M.2908 af 21. oktober 2002 Deutsche Post/DHL (II), betragtning 12.

      (48)  Se Posten Norges ansøgning, s. 150-151.

      (49)  Se den norske konkurrencemyndigheds holdning af 29. januar 2015 (dokument nr. 746121), s. 6-7.

      (50)  Posten Norge definerer termotransport som transport af varer med en vis temperatur (dvs. kold), som sker med særligt udstyrede køretøjer til særlige priser og på særlige ruter, der ofte anvendes (Posten Norges ansøgning s. 29). Posten Norge definerer massetransport som transport af upakkede varer, ofte i flydende form eller som gas eller granulat, som det er uhensigtsmæssigt at transportere sammen med andre typer varer (som grus, jord, gødning, olie og gas), og som kræver særlige typer af køretøjer som særligt udstyrede tanke eller åbne lastbiler/anhængere (Posten Norges skrivelse af 13. maj 2015, dokument nr. 757562).

      (51)  Se Posten Norges ansøgning, s. 23 og 26.

      (52)  Kommissionens afgørelse IV/M.1513 af 1. juli 1999 Deutsche Post/Danzas/Nedloyd, betragtning 10; Kommissionens afgørelse IV/M.1549 af 8. juli 1999 Deutsche Post/ASG, betragtning 10; Kommissionens afgørelse COMP/M.2908 af 21. oktober 2002 Deutsche Post/DHL (II), betragtning 10, og Kommissionens afgørelse COMP/M.6570 af 30. januar 2013 UPS/TNT Express, betragtning 159-164.

      (53)  Kommissionens afgørelse COMP/M.1794 af 7. februar 2000 Deutsche Post/Air Express International, betragtning 8, og Kommissionens afgørelse COMP/M.5152 af 21. april 2009 Posten AB/Post Danmark A/S, betragtning 108-110.

      (54)  Kommissionens beslutning 2007/564/EF, betragtning 20.

      (55)  Kommissionens afgørelse IV/M.1549 af 8. juli 1999 Deutsche Post/ASG, betragtning 11-13. Se også Kommissionens afgørelse COMP/M.1513 af 1. juli 1999 Deutsche Post/Danzas/Nedloyd, betragtning 11, sidste punktum.

      (56)  Kommissionen har endvidere anført, at spedition via land kan underopdeles i spedition via vej eller jernbane. Se Kommissionens afgørelse COMP/M.1794 af 7. februar 2000 Deutsche Post/Air Express International, betragtning 8-11, og Kommissionens afgørelse COMP/M.5152 af 21. april 2009 Posten AB/Post Danmark A/S, betragtning 108-110.

      (57)  Se Posten Norges ansøgning, s. 166 og 168.

      (58)  Se den norske konkurrencemyndigheds holdning af 29. januar 2015 (dokument nr. 746121), s. 7.

      (59)  Se Posten Norges ansøgning, s. 23.

      (60)  Se Posten Norges ansøgning, s. 183-195.

      (61)  Se fodnote 58.


title: Den Europæiske Centralbanks afgørelse (EU) 2016/457 af 16. marts 2016 om belånbarheden af omsættelige gældsinstrumenter, som er udstedt eller fuldt ud garanteret af Republikken Cypern (ECB/2016/5)

text:
               30.3.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 79/41

         DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS AFGØRELSE (EU) 2016/457
   af 16. marts 2016
   om belånbarheden af omsættelige gældsinstrumenter, som er udstedt eller fuldt ud garanteret af Republikken Cypern (ECB/2016/5)
   STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 127, stk. 2, første led,
   under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 3.1, første led, artikel 12.1, artikel 18, og artikel 34.1, andet led,
   under henvisning til Den Europæiske Centralbanks retningslinje (EU) 2015/510 af 19. december 2014 om gennemførelsen af Eurosystemets pengepolitiske ramme (retningslinjen, der udgør dokumentationsgrundlaget) (ECB/2014/60) (1), særlig artikel 1, stk. 4, afsnit I, II, IV, V, VI og VIII i fjerde del og sjette del,
   under henvisning til Den Europæiske Centralbanks retningslinje ECB/2014/31 af 9. juli 2014 om yderligere midlertidige foranstaltninger vedrørende Eurosystemets refinansieringstransaktioner og belånbar sikkerhed og om ændring af retningslinje ECB/2007/9 (2), særlig artikel 1, stk. 3, og artikel 8, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I henhold til artikel 18.1 i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank kan Den Europæiske Centralbank (ECB) og de nationale centralbanker i de medlemsstater, der har euroen som valuta, udføre lånetransaktioner med kreditinstitutter og andre markedsdeltagere, hvor lån ydes mod passende sikkerhed. Standardkriterierne og mindstekravene til kreditkvalitet, der bestemmer belånbarheden af omsættelige aktiver som sikkerhedsstillelse med henblik på Eurosystemets pengepolitiske operationer, er fastsat i retningslinje (EU) 2015/510 (ECB/2014/60), særlig artikel 59 og fjerde del, afsnit II.

               (2)

               I henhold til artikel 1, stk. 4, i retningslinje (EU) 2015/510 (ECB/2014/60) kan Styrelsesrådet til enhver tid ændre redskaberne, instrumenterne, betingelserne, kriterierne og procedurerne for gennemførelsen af Eurosystemets pengepolitiske operationer. I henhold til artikel 59, stk. 6, i retningslinje (EU) 2015/510 (ECB/2014/60) forbeholder Eurosystemet sig ret til at fastslå, om en udstedelse, udsteder, debitor eller garant opfylder Eurosystemets kreditkvalitetskrav, på grundlag af en hvilken som helst oplysning, som Eurosystemet måtte anse for relevant med henblik på at sikre en passende risikobeskyttelse af Eurosystemet.

               (3)

               Som en undtagelse fra Eurosystemets krav til kreditkvalitet for omsættelige aktiver finder Eurosystemets grænseværdier for kreditkvalitet i henhold til artikel 8 i retningslinje ECB/2014/31 ikke anvendelse på omsættelige gældsinstrumenter, som er udstedt eller fuldt ud garanteret af centralregeringerne i medlemsstater i euroområdet, der er underlagt et program fra EU/Den Internationale Valutafond, medmindre Styrelsesrådet træffer beslutning om, at den pågældende medlemsstat ikke overholder de betingelser, der er knyttet til den finansielle støtte og/eller det makroøkonomiske program.

               (4)

               Som en ekstraordinær foranstaltning blev Eurosystemets mindstekrav til grænseværdierne for kreditkvalitet, der gælder for omsættelige gældsinstrumenter, som er udstedt eller fuldt ud garanteret af Republikken Cypern, midlertidigt suspenderet ved Den Europæiske Centralbanks afgørelse ECB/2013/13 (3). Efter at Republikken Cypern fuldførte et gældsforvaltningstiltag, og det blev bekræftet, at Republikken Cypern opfyldte betingelserne i dens økonomiske og finansielle tilpasningsprogram, blev belånbarheden af omsættelige gældsinstrumenter, som er udstedt eller fuldt ud garanteret af Republikken Cypern med henblik på Eurosystemets pengepolitiske operationer, genetableret ved Den Europæiske Centralbanks afgørelse ECB/2013/22 (4) under forbehold af, at der anvendes særlige haircuts på disse instrumenter, og forudsat at Republikken Cypern betragtes som en medlemsstat i euroområdet, der overholder et program fra EU/Den Internationale Valutafond.

               (5)

               I henhold til artikel 1, stk. 3, i retningslinje ECB/2014/31 betragtes Republikken Cypern, i forbindelse med artikel 8 i denne retningslinje, på nuværende tidspunkt som en medlemsstat i euroområdet, der overholder et program fra EU/Den Internationale Valutafond. Retningslinjens artikel 8, stk. 3, fastsætter endvidere, at omsættelige gældsinstrumenter, som er udstedt eller fuldt ud garanteret af Republikken Cypern, underlægges de særlige haircuts, der fremgår af bilag II til den retningslinje.

               (6)

               Som følge af en anmodning fra Republikken Cypern blev dens program fra Den Internationale Valutafond annulleret med virkning fra den 7. marts 2016 (5). I henhold til artikel 1 i facilitetsaftalen om finansiel støtte mellem den europæiske stabilitetsmekanisme (ESM), Republikken Cypern og Central Bank of Cyprus (6) blev udløbsdatoen for ESM-programmet fastsat til den 31. marts 2016. Som følge heraf betragtes Republikken Cypern fra den 1. april 2016 ikke længere som en medlemsstat, der er underlagt et program fra EU/Den Internationale Valutafond. Fra den dato er betingelserne for den midlertidige suspension af Eurosystemets grænseværdier for kreditkvalitet for så vidt angår omsættelige gældsinstrumenter, der er udstedt eller fuldt ud garanteret af Republikken Cypern, i henhold til artikel 8, stk. 2, i retningslinje ECB/2014/31, ikke længere opfyldt.

               (7)

               Styrelsesrådet har derfor besluttet, at Eurosystemets standardkriterier og grænseværdier for kreditkvalitet fra den 1. april 2016 bør gælde for omsættelige gældsinstrumenter, som er udstedt eller fuldt ud garanteret af Republikken Cypern, og at disse gældsinstrumenter underlægges de standardhaircuts, der er fastsat i Den Europæiske Centralbanks retningslinje (EU) 2016/65 (ECB/2015/35) (7) —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Belånbarheden af omsættelige gældsinstrumenter, som er udstedt eller fuldt ud garanteret af Republikken Cypern
   1.   I forbindelse med artikel 8 i retningslinje ECB/2014/31 betragtes Republikken Cypern ikke længere som en medlemsstat, der er underlagt et program fra EU/Den Internationale Valutafond.
   2.   Eurosystemets mindstekrav til grænseværdier for kreditkvalitet, som fastsat i retningslinje (EU) 2015/510 (ECB/2014/60), særlig artikel 59 og fjerde del, afsnit II, finder anvendelse på omsættelige gældsinstrumenter, som er udstedt eller fuldt ud garanteret af Republikken Cypern.
   3.   Omsættelige gældsinstrumenter, som er udstedt eller fuldt ud garanteret af Republikken Cypern, underlægges ikke længere de særlige haircuts, der fremgår af bilag II til retningslinje ECB/2014/31.
   4.   I tilfælde af uoverensstemmelse mellem denne afgørelse og retningslinje (EU) 2015/510 (ECB/2014/60) eller retningslinje ECB/2014/31, således som disse er gennemført på nationalt plan af de nationale centralbanker i medlemsstater, der har euroen som valuta, har denne afgørelse forrang.
   Artikel 2
   Ikrafttrædelse
   Denne afgørelse træder i kraft den 1. april 2016.

      Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 16. marts 2016.

         Mario DRAGHI

            Formand for ECB

      (1)  EUT L 91 af 2.4.2015, s. 3.

      (2)  EUT L 240 af 13.8.2014, s. 28.

      (3)  Den Europæiske Centralbanks afgørelse ECB/2013/13 af 2. maj 2013 om midlertidige foranstaltninger vedrørende belånbarheden af omsættelige gældsinstrumenter, som er udstedt eller fuldt ud garanteret af Republikken Cypern (EUT L 133 af 17.5.2013, s. 26).

      (4)  Den Europæiske Centralbanks afgørelse ECB/2013/22 af 5. juli 2013 om midlertidige foranstaltninger vedrørende belånbarheden af omsættelige gældsinstrumenter, som er udstedt eller fuldt ud garanteret af Republikken Cypern (EUT L 195 af 18.7.2013, s. 27).

      (5)  Udtalelse fra Den Internationale Valutafonds administrerende direktør, Christine Lagarde, på Cypern den 7. marts 2016, pressemeddelelse nr. 16/94.

      (6)  Findes på ESM's websted www.esm.europa.eu.

      (7)  Den Europæiske Centralbanks retningslinje (EU) 2016/65 af 18. november 2015 om anvendelsen af haircuts i forbindelse med gennemførelsen af Eurosystemets pengepolitiske ramme (ECB/2015/35) (EUT L 14 af 21.1.2016, s. 30).


title: Rådets afgørelse (EU) 2016/298 af 29. februar 2016 om den holdning, som Den Europæiske Union skal indtage i AVS-EU-Ambassadørudvalget til godkendelse af fravigelser fra finansforordningen for Centret for Virksomhedsudvikling (CVU)

text:
               3.3.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 57/4

         RÅDETS AFGØRELSE (EU) 2016/298
   af 29. februar 2016
   om den holdning, som Den Europæiske Union skal indtage i AVS-EU-Ambassadørudvalget til godkendelse af fravigelser fra finansforordningen for Centret for Virksomhedsudvikling (CVU)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 209, stk. 2, sammenholdt med artikel 218, stk. 9,
   under henvisning til bilag III til partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater (1), særlig artikel 2, stk. 6,
   under henvisning til AVS-EF-Ambassadørudvalgets afgørelse nr. 5/2004 af 17. december 2004 om finansforordningen for Centret for Virksomhedsudvikling (2),
   under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               AVS-EU-Ministerrådet besluttede på sit 39. møde den 19. og 20. juni 2014 i Nairobi, Kenya, i en fælles erklæring, at gå videre med den ordnede lukning af Centret for Virksomhedsudvikling (»CVU«) og at ændre bilag III til partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater (AVS-EU-partnerskabsaftalen) og med henblik herpå at give AVS-EU-Ambassadørudvalget beføjelse til at gå videre med dette spørgsmål med henblik på at få truffet de nødvendige afgørelser.

               (2)

               AVS-EU-Ambassadørudvalget erindrede i sin afgørelse nr. 4/2014 (3) om, at lukningen af CVU skal gennemføres under hensyn til CVU-tilsynsmyndighedernes kompetence som fastlagt i bilag III til AVS-EU-partnerskabsaftalen og de nærmere ordninger, der er fastsat i AVS-EU-Ministerrådets fælles erklæring.

               (3)

               I henhold til bilag III til AVS-EU-partnerskabsaftalen skal AVS-EU-Ambassadørudvalget overvåge CVU's overordnede strategi og føre tilsyn med bestyrelsens arbejde.

               (4)

               I henhold til bilag III til AVS-EU-partnerskabsaftalen skal CVU's bestyrelse »fastlægge budgetordning og personaleregler samt nærmere regler for driften«.

               (5)

               I anmodningen fra CVU's bestyrelse til AVS-EU-Ambassadørudvalget i brev af 19. oktober 2015 forklares det, at bestyrelsen i forbindelse med lukningen af CVU ønsker at fravige artikel 27, stk. 1 og 5, i afgørelse nr. 5/2004 truffet af AVS-EF-ambassadørudvalget den 17. december 2004 om finansforordningen for Centret for Virksomhedsudvikling (»CVU-finansforordningen«), og den anmoder om tilsynsmyndighedernes forhåndsgodkendelse heraf.

               (6)

               Ændringen eller fravigelserne af CVU-finansforordningen og CVU-personalevedtægterne (4) kræver alt efter de behov, der måtte opstå under gennemførelsen af proceduren for den ordnede lukning af CVU, en fleksibel procedure.

               (7)

               Det er nødvendigt at tilpasse kravet om udpegningen af et revisionsfirma for en periode på tre år, jf. CVU-finansforordningens artikel 27, stk. 1, og kravet til dette firma om hvert år at udarbejde en lovpligtig revionsberetning, jf. CVU-finansforordningens artikel 27, stk. 5, for at sikre en mere effektiv procedure i forbindelse med organisationens nedlukning —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   1.   Den holdning, som Den Europæiske Union skal indtage i AVS-EU-Ambassadørudvalget vedrørende godkendelse af fravigelser fra CVU-finansforordningen, baseres på det udkast til AVS-EU-Ambassadørudvalgets afgørelse, der er knyttet til nærværende afgørelse.
   2.   Unionens repræsentanter i AVS-EU-Ambassadørudvalget kan tiltræde mindre ændringer til udkastet til afgørelsen uden yderligere afgørelse fra Rådet.
   Artikel 2
   AVS-EU-Ambassadørudvalgets afgørelse offentliggøres efter vedtagelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 3
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 29. februar 2016.

            På Rådets vegne

         H.G.J. KAMP

            Formand

      (1)  Aftale undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000 (EUT L 317 af 15.12.2000, s. 3), som ændret ved aftale undertegnet i Luxembourg den 25. juni 2005 (EUT L 209 af 11.8.2005, s. 27) og ved aftale undertegnet i Ouagadougou den 22. juni 2010 (EUT L 287 af 4.11.2010, s. 3).

      (2)  EUT L 70 af 9.3.2006, s. 52.

      (3)  AVS-EU-Ambassadørudvalgets afgørelse nr. 4/2014 af 23. oktober 2014 vedrørende mandatet til bestyrelsen for Centret for Virksomhedsudvikling (CVU) (EUT L 330 af 15.11.2014, s. 61).

      (4)  AVS-EF-Ambassadørudvalgets afgørelse nr. 9/2005 af 27. juli 2005 om personalevedtægterne for Centret for Virksomhedsudvikling (CVU) (EUT L 348 af 30.12.2005, s. 54).

      UDKAST TIL
      AVS-EU-AMBASSADØRUDVALGETS AFGØRELSE
      af …
      om godkendelse af fravigelser fra finansforordningen for Centret for Virksomhedsudvikling (CVU)
      AVS-EU-AMBASSADØRUDVALGET HAR —
      under henvisning til bilag III til partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater (1), særlig artikel 2, stk. 6,
      under henvisning til AVS-EU-Ambassadørudvalgets afgørelse nr. 5/2004 af 17. december 2004 om finansforordningen for Centret for Virksomhedsudvikling (2), og
      ud fra følgende betragtninger:

                  (1)

                  I henhold til artikel 2, stk. 6, litra d), i bilag III til partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater (AVS-EU-partnerskabsaftalen) skal AVS-EU-Ambassadørudvalget overvåge CVU's overordnede strategi og føre tilsyn med bestyrelsens arbejde.

                  (2)

                  I henhold til bilag III til AVS-EU-partnerskabsaftalen skal CVU's bestyrelse »fastlægge budgetordning og personaleregler samt nærmere regler for driften«.

                  (3)

                  Vedtægterne og forretningsordenen for Centret for Virksomhedsudvikling, der blev vedtaget ved AVS-EU-Ambassadørudvalgets afgørelse nr. 8/2005 (3) (»CVU-vedtægterne«), og AVS-EF-Ambassadørudvalgets afgørelse nr. 5/2004 (»CVU-finansforordningen«) (4) fastsætter sikkerhedsforanstaltninger med hensyn til underretning af og tilsyn fra AVS-EU-Ambassadørudvalgets side.

                  (4)

                  AVS-EU-Ministerrådet besluttede på sit 39. møde den 19. og 20. juni 2014 i Nairobi i en fælles erklæring, at gå videre med den ordnede lukning af CVU og at ændre bilag III til AVS-EU-partnerskabsaftalen og med henblik herpå at give AVS-EU-Ambassadørudvalget beføjelse til at gå videre med dette spørgsmål med henblik på at få truffet de nødvendige afgørelser.

                  (5)

                  AVS-EU-Ambassadørudvalget erindrede i sin afgørelse nr. 4/2014 (5) om, at lukningen af CVU skal gennemføres under hensyn til CVU-tilsynsmyndighedernes kompetence som fastlagt i bilag III AVS-EU-partnerskabsaftalen og de nærmere ordninger, der er fastsat i AVS-EU-Ministerrådets fælles erklæring.

                  (6)

                  I anmodningen fra CVU's bestyrelse til AVS-EU-Ambassadørudvalget i brev af 19. oktober 2015 forklares det, at CVU-bestyrelsen i forbindelse med lukningen af CVU ønsker at fravige artikel 27, stk. 1 og 5, i CVU's finansforordning, og den anmoder om tilsynsmyndighedernes forhåndsgodkendelse heraf.

                  (7)

                  Ændringen eller fravigelserne af CVU-finansforordningen og CVU-personalevedtægterne (6) kræver alt efter de behov, der måtte opstå under gennemførelsen af proceduren for den ordnede lukning af CVU, en fleksibel procedure.

                  (8)

                  Det er nødvendigt at tilpasse kravet om udpegningen af et revisionsfirma for en periode på tre år, jf. CVU-finansforordningens artikel 27, stk. 1, og kravet til dette firma om hvert år at udarbejde en lovpligtig revisionsberetning, jf. CVU-finansforordningens artikel 27, stk. 5, for at sikre en mere effektiv procedure i forbindelse med organisationens nedlukning —

            BESTEMT FØLGENDE:
      Artikel 1
      1.   AVS-EU-Ambassadørudvalget afgiver en positiv udtalelse vedrørende fravigelsen af artikel 27, stk. 1 og 5, i CVU-finansforordningen med øjeblikkelig virkning.
      2.   Uanset artikel 27, stk. 1, i CVU-finansforordningen kan CVU udpege et revisorfirma for en periode på fire år for regnskabsårene 2013-2016. Dette revisorfirma udvælges i overensstemmelse med de udbudsprocedurer, der er fastsat i CVU-finansforordningen.
      Uanset artikel 27, stk. 5, i CVU-finansforordningen vil der for de år, for hvilke der endnu ikke er gennemført revision, blive iværksat en samlet revision, og CVU's bestyrelse vil blive forelagt én afsluttende rapport.
      Artikel 2
      AVS-EU-Ambassadørudvalget giver CVU's bestyrelse beføjelse til at fravige og/eller ændre CVU-finansforordningen og CVU-personalevedtægterne alt efter de behov, der måtte opstå under gennemførelsen af proceduren for den ordnede lukning af CVU. CVU's bestyrelse underretter straks AVS-EU-Ambassadørudvalget om alle sådanne afgørelser om fravigelse og/eller ændring af CVU-forordningerne.
      Artikel 3
      Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.

         Udfærdiget i …,

               På AVS-EU-Ambassadørudvalgets vegne

               Formand

         (1)  Aftale undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000 (EUT L 317 af 15.12.2000, s. 3), som ændret ved aftale undertegnet i Luxembourg den 25. juni 2005 (EUT L 209 af 11.8.2005, s. 27) og ved aftale undertegnet i Ouagadougou den 22. juni 2010 (EUT L 287 af 4.11.2010, s. 3).

         (2)  EUT L 70 af 9.3.2006, s. 52.

         (3)  EUT L 66 af 8.3.2006, s. 16.

         (4)  AVS-EF-Ambassadørudvalgets afgørelse nr. 5/2004 af 17. december 2004 om finansforordningen for Centret for Virksomhedsudvikling (EUT L 70 af 9.3.2006, s. 52).

         (5)  EUT L 330 af 15.11.2014, s. 61.

         (6)  EUT L 348 af 30.12.2005, s. 54.


title: 2005/512/EF: Rådets afgørelse af 12. juli 2005 om ændring af afgørelse 1999/70/EF om de nationale centralbankers eksterne revisorer for så vidt angår den eksterne revisor for De Nederlandsche Bank

text:
               19.7.2005

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 187/20

      RÅDETS AFGØRELSE

   af 12. juli 2005
   om ændring af afgørelse 1999/70/EF om de nationale centralbankers eksterne revisorer for så vidt angår den eksterne revisor for De Nederlandsche Bank
   (2005/512/EF)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, knyttet som bilag til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 27.1,
   under henvisning til henstilling ECB/2005/9 af 20. maj 2005 fra Den Europæiske Centralbank til Rådet for Den Europæiske Union om den eksterne revisor for De Nederlandsche Bank (1), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Regnskaberne for Den Europæiske Centralbank (ECB) og for Eurosystemets nationale centralbanker skal revideres af uafhængige eksterne revisorer, der indstilles af ECB’s Styrelsesråd og godkendes af Rådet for Den Europæiske Union.

               (2)

               Mandatet for de nuværende eksterne revisorer for De Nederlandsche Bank (i det følgende benævnt »DNB«) er udløbet og vil ikke blive fornyet. Det er derfor nødvendigt at udnævne en ekstern revisor fra regnskabsåret 2005.

               (3)

               DNB har valgt Josephus Andreas Nijhuis, statsautoriseret revisor og formand for direktionen for PricewaterhouseCoopers BV, i hans personlige egenskab som sin ny eksterne revisor, og efter ECB’s opfattelse opfylder den valgte revisor de nødvendige betingelser for udnævnelse.

               (4)

               ECB’s Styrelsesråd har anbefalet, at den eksterne revisors mandat bliver for et ikke nærmere fastsat tidsrum, under forbehold af fornyet godkendelse hvert år.

               (5)

               ECB’s Styrelsesråds henstilling bør følges og afgørelse 1999/70/EF (2) ændres i overensstemmelse hermed —

         TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Artikel 1, stk. 8, i afgørelse 1999/70/EF affattes således:

      »8.   Josephus Andreas Nijhuis, statsautoriseret revisor og formand for direktionen i PricewaterhouseCoopers BV, godkendes hermed i sin personlige egenskab som ekstern revisor for De Nederlandsche Bank fra regnskabsåret 2005 for et ikke nærmere fastsat tidsrum, under forbehold af godkendelse hvert år.«

   Artikel 2
   Denne afgørelse meddeles Den Europæiske Centralbank.
   Artikel 3
   Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. juli 2005.

            På Rådets vegne

         G. BROWN

            Formand

      (1)  EUT C 151 af 22.6.2005, s. 29.

      (2)  EFT L 22 af 29.1.1999, s. 69. Senest ændret ved afgørelse 2005/377/EF (EUT L 125 af 18.5.2005, s. 8).


title: 2010/131/: Rådets afgørelse af 25. februar 2010 om nedsættelse af Den Stående Komité for det Operationelle Samarbejde om den Indre Sikkerhed

text:
               3.3.2010

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 52/50

         RÅDETS AFGØRELSE
   af 25. februar 2010
   om nedsættelse af Den Stående Komité for det Operationelle Samarbejde om den Indre Sikkerhed
   (2010/131/EU)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 240, stk. 3, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Det fremgår af artikel 71 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, at der nedsættes en stående komité i Rådet, der skal sikre, at det operationelle samarbejde om den indre sikkerhed fremmes og styrkes i Unionen.

               (2)

               Der bør derfor vedtages en afgørelse om nedsættelse af en sådan komité, og dens opgaver bør fastlægges —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Den Stående Komité for det Operationelle Samarbejde om den Indre Sikkerhed (i det følgende benævnt »den stående komité«), som er omhandlet i traktatens artikel 71, nedsættes hermed i Rådet.
   Artikel 2
   Den stående komité letter, fremmer og styrker koordineringen af operationelle aktioner, der gennemføres af de myndigheder i medlemsstaterne, der er kompetente på området indre sikkerhed.
   Artikel 3
   1.   Uden at dette berører mandaterne for de organer, der er omhandlet i artikel 5, letter og sikrer den stående komité et effektivt operationelt samarbejde og en effektiv operationel koordinering i henhold til traktatens tredje del, afsnit V, herunder på områder, der er omfattet af politi- og toldsamarbejde og henhører under myndigheder, der er ansvarlige for kontrollen med og beskyttelsen af de ydre grænser. Omfattet er desuden, hvor det er hensigtsmæssigt, retligt samarbejde i straffesager med relevans for det operationelle samarbejde om den indre sikkerhed.
   2.   Den stående komité vurderer også effektiviteten af det operationelle samarbejde og dets generelle retning; den identificerer eventuelle mangler eller fejl og vedtager passende konkrete henstillinger til afhjælpning heraf.
   3.   Den stående komité bistår Rådet i overensstemmelse med bestemmelserne i traktatens artikel 222.
   Artikel 4
   1.   Den stående komité inddrages ikke i gennemførelsen af operationer, som forbliver medlemsstaternes opgave.
   2.   Den stående komité inddrages ikke i forberedelsen af lovgivningsmæssige retsakter.
   Artikel 5
   1.   Repræsentanter for Eurojust, Europol, Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved EU-medlemsstaternes Ydre Grænser (Frontex) og andre relevante organer indbydes, hvor det er hensigtsmæssigt, til som observatører at overvære møderne i den stående komité.
   2.   Den stående komité medvirker til at sikre sammenhæng i disse organers indsats.
   Artikel 6
   1.   Den stående komité forelægger regelmæssigt Rådet en rapport om sine aktiviteter.
   2.   Rådet holder Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter orienteret om den stående komités arbejde.
   Artikel 7
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.
   Den offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 25. februar 2010.

            På Rådets vegne

         A. PÉREZ RUBALCABA

            Formand


title: 2010/496/EU, Euratom: Europa-Parlamentets afgørelse af 5. maj 2010 om decharge for gennemførelsen af budgettet for Forvaltningsorganet for Konkurrenceevne og Innovation for regnskabsåret 2008

text:
               25.9.2010

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 252/33

         EUROPA-PARLAMENTETS AFGØRELSE
   af 5. maj 2010
   om decharge for gennemførelsen af budgettet for Forvaltningsorganet for Konkurrenceevne og Innovation for regnskabsåret 2008
   (2010/496/EU, Euratom)
   EUROPA-PARLAMENTET,
   der henviser til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2008 (1),
   der henviser til De Europæiske Fællesskabers endelige årsregnskab for regnskabsåret 2008 — Bind I (SEK(2009)1089 — C7-0172/2009) (2),
   der henviser til det endelige regnskab for Forvaltningsorganet for Konkurrenceevne og Innovation for regnskabsåret 2008,
   der henviser til Kommissionens årlige beretning til Europa-Parlamentet om opfølgning af dechargeafgørelserne for 2007 (KOM(2009) 526) og det arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene, der er vedføjet denne beretning (SEK(2009) 1427),
   der henviser til Kommissionens meddelelse med titlen »En sammenfatning af Kommissionens resultater på forvaltningsområdet i 2008« (KOM(2009) 256),
   der henviser til Kommissionens årlige beretning til dechargemyndigheden om de interne revisioner, der er foretaget i 2008 (KOM(2009) 419) og det arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene, der er vedføjet denne beretning (SEK(2009) 1102),
   der henviser til Revisionsrettens beretning om årsregnskabet for Forvaltningsorganet for Konkurrenceevne og Innovation for regnskabsåret 2008 med organets svar (3),
   der henviser til Revisionsrettens erklæring om regnskabernes rigtighed og de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, jf. EF-traktatens artikel 248 (4),
   der henviser til Kommissionens meddelelse af 16. december 2008»På vej mod en fælles forståelse af begrebet acceptabel fejlrisiko« (KOM(2008) 866) og det arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene, der er vedføjet denne meddelelse (SEK(2008) 3054),
   der henviser til Rådets henstilling af 16. februar 2010 om decharge til forvaltningsorganerne for gennemførelsen af budgettet for regnskabsåret 2008 (5828/2010 — C7-0055/2010),
   der henviser til EF-traktatens artikel 274, 275 og 276, artikel 317, 318 og 319 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde samt Euratom-traktatens artikel 179 a og 180 b,
   der henviser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (5), særlig artikel 145, 146 og 147,
   der henviser til Rådets forordning (EF) nr. 58/2003 af 19. december 2002 om vedtægterne for de forvaltningsorganer, der skal administrere opgaver i forbindelse med EF-programmer (6), særlig artikel 14, stk. 3,
   der henviser til Kommissionens forordning (EF) nr. 1653/2004 af 21. september 2004 om standardfinansforordningen for forvaltningsorganer i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 58/2003 om vedtægterne for de forvaltningsorganer, der skal administrere opgaver i forbindelse med EF-programmer (7), herunder forordningens artikel 66, stk. 1 og 2,
   der henviser til Kommissionens afgørelse 2004/20/EF af 23. december 2003 om oprettelse af et forvaltningsorgan benævnt »Forvaltningsorganet for Intelligent Energi« til forvaltning af Fællesskabets energipolitiske indsats i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 58/2003 (8),
   der henviser til Kommissionens afgørelse 2007/372/EF af 31. maj 2007 om ændring af afgørelse 2004/20/EF med henblik på omdannelse af Forvaltningsorganet for Intelligent Energi til Forvaltningsorganet for Konkurrenceevne og Innovation (9),
   der henviser til forretningsordenens artikel 76 og bilag VI,
   der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget og udtalelser fra de øvrige berørte udvalg (A7-0099/2010),

               A.

               der henviser til, at Kommissionen i henhold til artikel 317 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på eget ansvar gennemfører budgettet i samarbejde med medlemsstaterne i overensstemmelse med princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning,

               1.

               meddeler direktøren for Forvaltningsorganet for Konkurrenceevne og Innovation decharge for gennemførelsen af forvaltningsorganets budget for regnskabsåret 2008;

               2.

               fremsætter sine bemærkninger i nedenstående beslutning, der er en integrerende del af afgørelsen om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2008, Sektion III — Kommissionen;

               3.

               pålægger sin formand at sende denne afgørelse sammen med afgørelsen om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2008, Sektion III — Kommissionen og beslutningen, der er en integrerende del heraf, til direktøren for Forvaltningsorganet for Konkurrenceevne og Innovation, Rådet, Kommissionen, Den Europæiske Unions Domstol og Revisionsretten og drage omsorg for, at den offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende (L-udgaven).

         Jerzy BUZEK

            Formand

         Klaus WELLE

            Generalsekretær

      (1)  EUT L 71 af 14.3.2008.

      (2)  EUT C 273 af 13.11.2009, s. 1.

      (3)  EUT C 304 af 15.12.2009, s. 77.

      (4)  EUT C 273 af 13.11.2009, s. 122.

      (5)  EUT L 248 af 16.9.2002, s. 1.

      (6)  EFT L 11 af 16.1.2003, s. 1.

      (7)  EUT L 297 af 22.9.2004, s. 6.

      (8)  EUT L 5 af 9.1.2004, s. 85.

      (9)  EUT L 140, 1.6.2007, s. 52.