title: 2005/530/EF, Euratom: Europa-Parlamentets afgørelse af 12. april 2005 om afslutningen af regnskaberne for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2003, sektion III — Kommissionen

text:
               27.7.2005

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 196/3

      EUROPA-PARLAMENTETS AFGØRELSE

   af 12. april 2005
   om afslutningen af regnskaberne for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2003, sektion III — Kommissionen
   (2005/530/EF, Euratom)
   EUROPA-PARLAMENTET,
   der henviser til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2003 (1),
   der henviser til det endelige årsregnskab for De Europæiske Fællesskaber — Regnskabsåret 2003 — Bind I — Konsolideret beretning om budgetgennemførelsen og konsolideret årsregnskab (SEK(2004) 1181 — C6-0012/2005, SEK(2004) 1182 — C6-0013/2005) (2),
   der henviser til Kommissionens beretning om opfølgningen af decharge for 2002 (KOM(2004) 648 — C6-0126/2004),
   der henviser til årsberetningen til dechargemyndigheden om interne revisioner i 2003 (KOM(2004) 740),
   der henviser til Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 2003 (3) og dens særberetninger med institutionernes svar,
   der henviser til Revisionsrettens erklæring om regnskabernes rigtighed og de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, jf. EF-traktatens artikel 248 (4),
   der henviser til Rådets henstilling af 8. marts 2005 (C6-0077/2005),
   der henviser til EF-traktatens artikel 274, 275 og 276 og Euratom-traktatens artikel 179 a og 180 b,
   der henviser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (5), særlig artikel 145, 146 og 147,
   der henviser til finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (6),
   der henviser til forretningsordenens artikel 70 og bilag V,
   der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget og udtalelser fra de øvrige berørte udvalg (A6-0070/2005),

               A.

               der henviser til, at det i medfør af EF-traktatens artikel 275 er Kommissionen, der har ansvaret for udarbejdelsen af regnskaberne,

               1.

               godkender afslutningen af regnskaberne for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2003;

               2.

               pålægger sin formand at sende denne afgørelse til Rådet, Kommissionen, Domstolen, Revisionsretten, Den Europæiske Investeringsbank og medlemsstaternes nationale og regionale revisionsinstitutioner og sørge for, at den offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende (L-udgaven).

         Josep BORRELL FONTELLES

            Formand

         Julian PRIESTLEY

            Generalsekretær

      (1)  EUT L 54 af 28.2.2003, s. 1.

      (2)  EUT C 294 af 30.11.2004, s. 1.

      (3)  EUT C 293 af 30.11.2004, s. 1.

      (4)  EUT C 294 af 30.11.2004, s. 99.

      (5)  EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1.

      (6)  EFT L 356 af 31.12.1977, s. 1.

         EUROPA-PARLAMENTETS BESLUTNING

      med bemærkningerne, der er en integrerende del af afgørelsen om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2003, sektion III — Kommissionen
      EUROPA-PARLAMENTET,
      der henviser til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2003 (1),
      der henviser til det endelige årsregnskab for De Europæiske Fællesskaber — Regnskabsåret 2003 — Bind I — Konsolideret beretning om budgetgennemførelsen og konsolideret årsregnskab (SEK(2004) 1181 — C6-0012/2005, SEK(2004) 1182 — C6-0013/2005) (2),
      der henviser til Kommissionens beretning om opfølgningen af decharge for 2002 (KOM(2004) 648 — C6-0126/2004),
      der henviser til årsberetningen til dechargemyndigheden om interne revisioner i 2003 (KOM(2004) 740),
      der henviser til Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 2003 (3) og dens særberetninger med institutionernes svar,
      der henviser til Revisionsrettens erklæring om regnskabernes rigtighed og de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, jf. EF-traktatens artikel 248 (4),
      der henviser til Rådets henstilling af 8. marts 2005 (C6-0077/2005),
      der henviser til EF-traktatens artikel 274, 275 og 276 og Euratom-traktatens artikel 179 a og 180 b,
      der henviser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (5), særlig artikel 145, 146 og 147,
      der henviser til finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (6),
      der henviser til forretningsordenens artikel 70 og bilag V,
      der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget og udtalelser fra de øvrige berørte udvalg (A6-0070/2005),

                  A.

                  der henviser til, at gennemførelsen af EU's politik først og fremmest er kendetegnet ved »delt forvaltning« mellem Kommissionen og medlemsstaterne,

                  B.

                  der henviser til, at der i henhold til finansforordningens artikel 53, stk. 3, overdrages »budgetgennemførelsesopgaver til medlemsstaterne«, når Kommissionen gennemfører budgettet ved delt forvaltning, og som henviser til, at medlemsstaterne skal handle i overensstemmelse med de retningslinjer, Unionen fastlægger,

                  C.

                  understreger på ny (7), at dechargeproceduren er en proces, der bl.a. har til formål at forbedre den økonomiske forvaltning i EU ved, at der på baggrund af Revisionsrettens beretninger og institutionernes svar og udtalelser skabes et bedre grundlag for at træffe beslutninger,

                  D.

                  der henviser til, at Kommissionen har initiativretten i henhold til traktaten, og som henviser til, at det endelige finansielle ansvar for budgettets gennemførelse er udeleligt og under behørig hensyntagen til nærhedsprincippet i Maastricht-traktaten ligger hos Kommissionen, som fastlagt i traktatens artikel 274, og at der derfor skal indføres passende kontrol med fællesskabsmidler,

                  E.

                  der henviser til, at det først og fremmest er Kommissionen, der har en interesse i, at kontrolbestemmelserne overholdes i fuldt omfang,

            A.   HORISONTALE SPØRGSMÅL

                  1.

                  beklager Revisionsrettens vildledende erklæring om de udestående forpligtelser i forbindelse med strukturfondene, som ved udgangen af 2003 androg »fem års betalinger med den nuværende udbetalingshastighed« (0.6), da dette tal omfatter årene fra 2004 til 2006, som der ikke kunne indgås forpligtelser for i 2003; minder om, at uudnyttede midler ved periodens udgang tilbagetales til medlemsstaterne;

                  2.

                  glæder sig over, at indførelsen af n +2-reglen (forpligtelsesår +2) i vid udstrækning har bidraget til at løse dette problem, og at der følgelig i de to seneste år har kunnet konstateres en absorbering af strukturfondsmidlerne på 99 %;

                  3.

                  opfordrer Kommissionen til at finde en balance mellem fastlæggelsen af politikker og aflæggelsen af regnskab for deres korrekte gennemførelse, også under hensyntagen til de nye finansielle overslag efter 2006, og opfordrer den til at foretage en kritisk analyse ved en genovervejelse af magtfordelingen i Kommissionen (governance set-up) og den administrative proces;

                  4.

                  opfordrer endvidere Kommissionen til at inkludere gennemførelsesomkostningerne og medlemsstaternes og støttemodtagernes administrative byrder i den udvidede konsekvensvurdering for nye forordninger, således at der skabes kontrolmuligheder for at holde gennemførelsesomkostninger og den administrative byrde inden for acceptable grænser;

            Regnskabernes pålidelighed — kvalificeret udtalelse

                  5.

                  noterer sig, at Revisionsretten, bortset fra, at der ikke findes nogen effektive procedurer for intern kontrol med diverse indtægter og udbetalte forskud, er af den opfattelse, at De Europæiske Fællesskabers konsoliderede årsregnskab og de forklarende bemærkninger hertil giver et retvisende billede af Fællesskabernes indtægter og udgifter for regnskabsåret 2003 og af den finansielle stilling ved regnskabsårets udgang (revisionserklæringens punkt II og III);

                  6.

                  henleder opmærksomheden på følgende uddrag fra årsberetningen til dechargemyndigheden om interne revisioner i 2003 (8), for så vidt angår regnskabs- og forvaltningsinformationssystemer:

                              »… regnskabsfunktionen i generaldirektoraterne bør styrkes og gøres mere professionel, så Kommissionen og dens ledelse både inden for og på tværs af generaldirektoraterne kan få systemisk sikkerhed for, at regnskaberne er fuldstændige, nøjagtige og relevante.« (side 6)

                              »Systemerne skal sikre, at regnskaberne indeholder alle relevante oplysninger, …« (side 6)

                              »Ledelsen og eksterne interessenter skal sikres, at tallene afspejler virkeligheden, …« (side 6)

                        og konkluderer, at formuleringen betyder, at

                              —

                              der er ikke nogen systemisk sikkerhed for, at regnskaberne er fuldstændige, nøjagtige og relevante

                              —

                              systemerne ikke sikrer, at regnskaberne indeholder alle relevante oplysninger

                              —

                              ledelsen og eksterne interessenter ikke sikres, at tallene afspejler virkeligheden;

                  7.

                  beklager, at magtfordelingen i ledelsesstrukturen i Kommissionen reducerer regnskabsførerens rolle til at aggregere de informationer om regnskaberne, han modtager fra de anvisningsberettigede; mener, at regnskabsføreren bør have det samlede ansvar for regnskabernes integritet i institutionen som helhed og ikke alene sætte sin lid til mere end 30 individuelle ved delegation bemyndigede anvisningsberettigede;

                  8.

                  forventer, at regnskabsføreren påtegner regnskaberne — og ikke den note, der ledsager regnskaberne — for derved at påtage sig et personligt ansvar for de tal, der indgår i regnskaberne, og, såfremt der er forbehold, klart at redegøre for arten og omfanget af disse forbehold; understreger forskellen mellem kollegiets formelle vedtagelse af regnskaberne, og regnskabsførerens attestering af regnskaberne som et korrekt og retvisende billede; opfordrer på ny (9) Kommissionen til at forelægge det nødvendige lovgivningsforslag til ændring af finansforordningen og/eller gennemførelsesbestemmelserne hertil;

                  9.

                  beklager Kommissionens modvilje mod at opgradere regnskabsførerens rolle; understreger, at attestering af regnskaberne er et fundamentalt element i kontrolstrukturen, og at andre elementer i kontrolstrukturen som helhed svækkes alvorligt, så længe dette element mangler; bifalder det overordnede formål med den seneste reform af den økonomiske forvaltning i Kommissionen, som var at pålægge de enkelte generaldirektører et ansvar; er imidlertid overbevist om, at den erklæring, som generaldirektørerne kan afgive, må støttes af en overordnet erklæring fra regnskabsføreren, som bør have fuld regnskabspligt og råde over de nødvendige midler til at opfylde denne pligt;

                  10.

                  forventer, at Kommissionen lader sit forslag til ændring af finansforordningen indeholde bestemmelser om, at regnskabsføreren skal attestere regnskaberne, dvs. på grundlag af systematisk kontrol af deres rigtighed og stikprøvekontroller; mener, at regnskabsføreren må opnormeres til ledende finansadministrator og spille rollen som forvaltningens institutionelle modvægt over for de 39 tjenester, og at hans nuværende rolle, hvor han slet og ret foretager en meget formel attestering af oplysningerne fra generaldirektørerne uden at kunne tage forbehold, hvis dette er nødvendigt (finansforordningens artikel 61), strider imod målet med reformen af den økonomiske forvaltning;

                  11.

                  understreger, at opnormering af regnskabsføreren ikke er et tilbageskridt til den gamle ordning, hvor den daværende »finansinspektør« skulle godkende betalinger og forpligtelser og foretog forudgående kontrol af de forskellige transaktioner; understreger forskellen mellem den gamle ordning og anmodningen om at opnormere regnskabsføreren, så at han kan foretage forudgående systemkontrol og efterfølgende stikprøvekontrol af transaktioner; beklager, at Kommissionen fortsætter med at anføre det misvisende og fejlagtige argument, at en styrket rolle for regnskabsføreren i kontrolstrukturen er et tilbageskridt til den gamle ordning, og at regnskabsførerens godkendelse af regnskaberne er rent formel;

                  12.

                  gør Kommissionen opmærksom på, at det ikke kan acceptere nogen rent kosmetiske forbedringer med hensyn til regnskabsførerens rolle; forventer, at der i finansforordningen indføjes et krav om, at den ledende finansadministrator skal afgive en erklæring, hvori han på eget ansvar — og ikke på grundlag af oplysninger fra generaldirektørerne — erklærer, at regnskaberne giver et retvisende billede, og at de underliggende transaktioner er lovlige og formelt rigtige;

                  13.

                  forstår ikke, hvorledes Revisionsretten i 10 år har kunnet udstede en negativ revisionserklæring om betalingsbevillingerne, men samtidig de facto har afgivet en uforbeholden erklæring om Kommissionens generelle regnskaber; ville sætte pris på en kort skriftlig forklaring fra Revisionsretten om denne sag;

                  14.

                  gør opmærksom på, at Kommissionen den 17. december 2002 vedtog en handlingsplan for modernisering af De Europæiske Fællesskabers regnskabssystem, som skulle være operationel fra den 1. januar 2005; understreger, at opstillingen af åbningsbalancen er helt afgørende for, at overgangen fra et kasseregnskabssystem til et regnskab baseret på periodiseringsprincippet kan lykkes;

            Revisionsrettens samlede vurdering for regnskabsåret 2003 — ingen rimelig sikkerhed

                  15.

                  finder det skuffende, at Revisionsretten endnu en gang ikke har »rimelig sikkerhed for, at de systemer, der anvendes til overvågning og kontrol af væsentlige budgetområder af medlemsstaterne, fungerer effektivt, så man kan styre risiciene vedrørende de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed« (0.4);

            Revisionsrettens specifikke vurdering

                  16.

                  henviser til Revisionsrettens specifikke konklusioner med hensyn til udgifter til betalinger:

                              —

                              Landbrug: »Det gælder for alle landbrugsudgifterne, at der fortsat bør ske forbedringer, således at de omfattende svigt, der blev konstateret i kontrol- og overvågningssystemerne, kan afhjælpes.« (Revisionserklæringen, punkt VI, litra a))

                              —

                              Strukturfonde: »… fortsat er svagheder i de systemer i medlemsstaterne, som skal sikre, at gennemførelsen af fællesskabsbudgettet overvåges og kontrolleres …« (Revisionserklæringen, punkt VI, litra b))

                              —

                              Interne politikker: »… de forbedringer, der blev konstateret i kontrol- og overvågningssystemerne, endnu ikke tilstrækkelige til, at man kan undgå væsentlige fejl …« (Revisionserklæringen, punkt VI, litra c))

                              —

                              Foranstaltninger udadtil: »… det er derfor af altafgørende betydning, at de elementer bliver operationelle, som er nødvendige for, at man kan overvåge og kontrollere systemerne og udgifterne, da der stadig er behov for forbedring på dette område« (Revisionserklæringen, punkt VI, litra d))

                              —

                              Førtiltrædelsesstøtte: »de svigt i kontrol- og overvågningsystemerne, som allerede blev konstateret i 2002, givet sig udslag i fejl og forøget risiko, hvilket indvirker på transaktionernes lovlighed og formelle rigtighed« (Revisionserklæringen, punkt VI, litra e))

                              —

                              Delt forvaltning: »Transaktionerne i forbindelse med delt forvaltning … der skal gøres en større indsats for at sikre, at kontrol- og overvågningssystemerne faktisk fungerer, så man bedre kan styre de risici, der er forbundet med disse transaktioner« (Revisionserklæringen, punkt VIII);

                  17.

                  noterer sig, at Revisionsrettens resultater klart afslører, at hovedproblemerne, hvad angår de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, først og fremmest findes i medlemsstaterne og i mindre grad i Kommissionen;

                  18.

                  mener, at Kommissionen i sager, der involverer delt forvaltning af EU-midler, snarest muligt bør finde metoder til at forbedre kontrollen i medlemsstaterne ved effektivt at afhjælpe »delegationsrisikoen«, som er en følge af, at Kommissionen ikke alene har det endelige budgetmæssige ansvar for alle sine udgifter, men også må bære dette ansvar, når forvaltningen af EU-midler deles med medlemsstaterne;

            Delegationsrisiko

                  19.

                  noterer sig, at medlemsstaterne ganske vist står for gennemførelsen af størstedelen af budgettet, men at Kommissionen under behørig hensyntagen til nærhedsprincippet som vedtaget i Maastricht-traktaten bærer det endelige ansvar for gennemførelsen og dermed også for kontrolforanstaltningerne i medlemsstaterne og Kommissionen selv;

                  20.

                  noterer sig, at den skelnen, der foretages mellem finansiering og gennemførelse af en fællesskabspolitik, er årsagen til den såkaldte »delegationsrisiko«, som bl.a. hænger sammen med:

                              a)

                              det forhold, at medlemsstaterne og modtagerne ikke altid er lige så opmærksomme på anvendelsen af EU-midler som på anvendelsen af nationale midler

                              b)

                              det forhold, at medlemsstaternes kontrolstandarder er af vidt forskellig kvalitet, og den iøjnefaldende mangel på interesse fra de fleste nationale revisionsinstitutioners side i at forvisse sig om, at EU-midler anvendes lovligt og formelt rigtigt til de formål, de er beregnet til

                              c)

                              den overdrevne tillid til lovmæssige og kontraktlige definitioner på kontrolmekanismer uden tilstrækkeligt forsøg på at basere forholdet mellem Kommissionen og medlemsstaternes administrative myndigheder på principperne om god forvaltningspraksis og god kontrol

                              d)

                              inddrivelsesmekanismernes ex post-karakter, som afleder opmærksomheden fra nødvendigheden af, at der gribes ind hurtigst muligt, og i mange tilfælde gør det muligt at blive ved med at gentage fejl i for lang en periode

                              e)

                              den lange kæde af begivenheder fra forpligtelsen af bevillingerne på budgettet til deres udbetaling til de endelige modtagere, som kræver en stor indsats for at sikre, at revisionssporet kan følges

                              f)

                              den begrænsede substansrevision af stikprøver, som kan gennemføres i praksis, sammenlignet med det samlede antal transaktioner;

                  21.

                  er af den opfattelse, at disse problemer ikke udelukkende kan løses ved hjælp af centralt indførte kontroller, og at den nuværende situation klart viser, at der er behov for nye instrumenter til at forbedre Kommissionens indblik i medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer; mener, at kun tilstrækkeligt omfattende ex ante-oplysninger i en formel oplysende erklæring og en årlig efterfølgende revisionserklæring, for så vidt angår de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, fra de enkelte medlemsstaters øverste politiske og forvaltende myndigheder (finansministeren), således som det flere gange er blevet foreslået af Kommissionens Interne Revisionstjeneste (10), kan sætte Kommissionen i stand til at opfylde de forpligtelser, der påhviler den i henhold til EF-traktatens artikel 274;

                  22.

                  opfordrer Kommissionen til inden den 1. oktober 2005 at fremlægge den første beretning med et udkast til en aftale med medlemsstaterne, hvori den forvaltende myndighed (finansministeren) forud for udbetalingen hvert år erklærer, at der er etableret passende kontrolsystemer, der kan give tilstrækkelig sikkerhed for, at Kommissionen kan foretage sin kontrol;

                  23.

                  anbefaler, at denne beretning skal kræve, at den årlige oplysende erklæring omfatter

                              a)

                              en beskrivelse af kontrolsystemerne udarbejdet af medlemsstaternes forvaltende myndigheder

                              b)

                              en evaluering af kontrolsystemernes effektivitet

                              c)

                              eventuelt en plan for afhjælpning af mangler udarbejdet af medlemsstaternes forvaltende myndigheder i samarbejde med Kommissionen

                              d)

                              en bekræftelse af beskrivelsen fra et nationalt revisionsorgan eller anden ekstern revisor;

                        anbefaler endvidere, at denne beretning bør specificere Kommissionens ret til at verificere den oplysende erklæring, og fastlægge en klar retsautoritet til at pålægge sanktioner i forbindelse med de pågældende medlemsstaters samlede støtte, såfremt der gives utilstrækkelige oplysninger;

                  24.

                  finder det upassende at træffe afgørelse om bevillingerne til politikken under delt forvaltning for perioden efter 2007, uden at der gives konkrete svar på Revisionsrettens bemærkninger, og uden at kontrolmekanismerne i medlemsstaterne forbedres væsentligt;

                  25.

                  meddeler Kommissionen og Rådet, at det vil være vanskeligt at indgå en interinstitutionel aftale om de nye finansielle overslag, før princippet om, at de enkelte medlemsstaters øverste politiske og forvaltende myndigheder (finansministre) skal afgive oplysende erklæringer, jf. punkt 21-23, er fuldt accepteret og den praktiske gennemførelse heraf har fået høj prioritet;

                  26.

                  er af den opfattelse, at der ikke kan ske fremskridt i Den Europæiske Unions finansielle forvaltning uden aktiv medvirken fra medlemsstaternes side, og at denne »medvirken« skal være velfunderet på politisk plan;

                  27.

                  er overbevist om, at en finansminister vil foretrække at etablere velfungerende overvågnings- og kontrolsystemer frem for at risikere at blive tvunget til at forklare sit nationale parlament, hvorfor statskassen skal betale betydelige beløb tilbage til Den Europæiske Union;

                  28.

                  opfordrer Kommissionen til at gennemføre en mere stringent kontrol med de udbetalende organer og være mindre tolerant med inkompetence samt undersøge mulighederne for:

                              —

                              krav om, at udbetalende organer hvert år revideres af en ekstern revisor

                              —

                              fastlæggelse af resultatmål

                              —

                              suspension af betalinger, såfremt klart definerede resultatmål ikke nås, og sikring af, at organerne på forhånd gøres bekendt med, at dette ville være den uundgåelige konsekvens af deres dårlige resultater

                              —

                              udeladelse af organer, der regelmæssigt ikke kan leve op til resultatmålene

                              —

                              økonomisk ansvarliggørelse af organer for deres fejl;

            Revisionsrettens revisionserklæring …

                  29.

                  gør opmærksom på, at Revisionsretten siden Maastricht-traktatens ikrafttrædelse har været forpligtet til hvert år at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en revisionserklæring (kendt under betegnelsen »DAS-erklæringen«, hvor DAS er en forkortelse af det franske »Déclaration d'Assurance«) om regnskabernes rigtighed og de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed;

                  30.

                  understreger, at afgørelsen, med hensyn til hvilke kriterier og hvilken metode der skulle lægges til grund ved udarbejdelsen af DAS-erklæringen, blev overladt til Revisionsrettens eget skøn og ikke foreskrevet af den lovgivende myndighed;

                  31.

                  gør opmærksom på, at Revisionsretten i begyndelsen udelukkende baserede sin revisionserklæring på en statistisk metode, som bestod i substansrevision af en omfattende stikprøve og ekstrapolering af den mest sandsynlige fejlrate;

            … og de dermed forbundne problemer

                  32.

                  sammenfatter nogle af begrænsningerne ved og selve karakteren af DAS-erklæringen som følger, da disse faktorer må tages i betragtning ved vurderingen af resultaterne af DAS-analysen og konsekvenserne af disse resultater for afgørelsen om meddelelse eller nægtelse af decharge samt mulige fremtidige forbedringer af DAS-metoderne:

                              a)

                              DAS-erklæringen indgår i den finansielle revision, som Revisionsretten foretager; den har som sådan til formål at skabe sikkerhed med hensyn til de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed; de typiske spørgsmål, der søges besvaret ved den finansielle revision, er: »Giver regnskaberne et korrekt og retvisende billede?« og »Hvor mange fejl blev der fundet ved transaktionerne?«

                              b)

                              DAS-erklæringen indgår kun indirekte i resultatrevisionen (11), som er bredere, da den også kontrollerer, om ressourcerne er blevet udnyttet optimalt; det typiske spørgsmål, der søges besvaret ved resultatrevisionen, er: »Blev midlerne givet fornuftigt ud og udnyttet sparsommeligt, produktivt og effektivt?«

                              c)

                              selv om DAS-erklæringen viser, at midlerne er blevet udnyttet lovligt og helt i overensstemmelse med reglerne, siger dette ikke noget om, hvorvidt der er opnået valuta for pengene, fordi DAS-erklæringen ikke bliver anvendt til og ikke kan anvendes til at stille eller besvare dette spørgsmål; det betyder med andre ord, at pengene kan være totalt spildt, selv om de er brugt absolut lovligt og i overensstemmelse med reglerne

                              d)

                              den vægt, der rent faktisk lægges på at fastslå udgifternes lovlighed og formelle rigtighed, fortæller ikke den lovgivende myndighed og offentligheden noget om, hvorvidt pengene er brugt effektivt

                              e)

                              DAS-proceduren er en naturlig følge af den politiske opmærksomhed omkring »nødvendigheden« af at begrænse svig og uregelmæssigheder, men den bidrager ikke meget til at begrænse spild

                              f)

                              medierne fejlfortolker meget ofte den nuværende revisionserklæring og præsenterer den negative DAS-erklæring som et bevis på, at der svindles med stort set alle EU-midler; dette vildledende billede kan indvirke negativt på borgernes holdning til andre EU-spørgsmål som f.eks. forfatningen eller de nye finansielle overslag

                              g)

                              DAS-proceduren gør det endnu ikke muligt i tilstrækkelig grad at fastslå fremskridt; DAS-erklæringen er enten positiv eller negativ; metoderne bør videreudvikles med henblik på at opnå tilstrækkelige oplysninger om, hvilke forbedringer der er sket inden for de enkelte sektorer fra et år til det næste i de forskellige medlemsstater;

            Den igangværende reform af DAS-proceduren …

                  33.

                  erkender, at Revisionsretten i de seneste år har været ret opmærksom på den rejste kritik og har forsøgt at reformere DAS-metoderne ved at udvide grundlaget for sin vurdering;

                  34.

                  konstaterer, at den samlede DAS-erklæring nu er et resultat af en konsolidering af de specifikke vurderinger af de egne indtægter inden for de enkelte udgiftsområder i de finansielle overslag, og at sektorvurderingerne nu baseres på fire informationskilder:

                              a)

                              en vurdering af overvågnings- og kontrolsystemerne

                              b)

                              substansrevision af transaktioner

                              c)

                              revision af de årlige aktivitetsrapporter og erklæringer fra generaldirektørerne i Kommissionen

                              d)

                              evaluering af andre revisorers relevante resultater;

            … er et skridt i den rigtige retning, men synes for begrænset

                  35.

                  konstaterer, at det centrale spørgsmål i forbindelse med DAS-erklæringen bør være, om de overvågnings- og kontrolsystemer, der er indført på EU-plan og nationalt plan, giver Kommissionen rimelig sikkerhed for, at de underliggende transaktioner er lovlige og formelt rigtige;

                  36.

                  opfordrer Revisionsretten til at forbedre præsentationen af den samlede revisionserklæring og de specifikke vurderinger ved at videreføre tendensen hen imod en mere omfattende beskrivelse af forbeholdene og medtage mere detaljerede og specifikke oplysninger om svagheder i de forskellige sektorer og medlemsstater med henblik på at etablere en effektiv risikobaseret liste over forbeholdene, som kan kontrolleres løbende;

                  37.

                  forstår, at målet med at undersøge en stikprøve af transaktionerne ikke længere er at beregne den mest sandsynlige fejlrate, og at resultaterne af undersøgelserne efter den nye metode sammenholdes med resultaterne fra de øvrige tre søjler;

                  38.

                  opfordrer Revisionsretten til — med henblik på at vurdere, om den nye metode er grundlæggende forskellig fra den oprindelige metode — at fremlægge yderligere oplysninger om forholdet mellem de fire kilder, der danner grundlag for de sektorrelaterede vurderinger;

                  39.

                  opfordrer Revisionsretten til i detaljer at redegøre for, i hvor høj grad den har været i stand til at indhente revisionsresultater fra »andre revisorer«, og hvilken rolle hvert enkelt af disse resultater har spillet for Revisionsrettens vurdering; bemærker, at der ikke henvises til resultater fra andre revisorer i årsberetningen; ville især gerne se oplysninger om resultater og problemer, hvad angår samarbejdet med »andre revisorer« i de forskellige medlemsstater, da disse »andre revisorer« også omfatter nationale revisionsinstitutioner, som er fuldstændig uafhængige i forhold til EU-institutionerne;

                  40.

                  mener ikke, at den igangværende reform af DAS-proceduren er tilstrækkelig til at afhjælpe de ovennævnte begrænsninger og mangler, selv om den er et skridt i den rigtige retning; glæder sig over, at den nye metode giver indblik i, om reglerne følges inden for de enkelte sektorer, men beklager, at der stadig ikke er opnået tilstrækkeligt overblik over den formelle rigtighed af udgifterne i medlemsstaterne; mener, at DAS-proceduren stadig i for høj grad er baseret på analyse af transaktioner og individuelle fejl; mener derfor, at analysen af, hvordan overvågnings- og kontrolsystemerne fungerer, bør strammes op med henblik på at foreslå konkrete forbedringer af disse systemer og finde ud af, hvad der er årsagen til de konstaterede svagheder;

                  41.

                  opfordrer Revisionsretten til yderligere at udvikle den kvalitative DAS-metode for at tage tilstrækkeligt hensyn til flerårigheden af mange af programmerne og de dertil knyttede kompenserende kontrolforanstaltninger som f.eks. ex post-revisioner og korrektioner i forbindelse med regnskabsafslutning, som skal beskytte EU-budgettet ved at gøre det muligt at tilbagesøge uretmæssigt udbetalte beløb; så gerne, at Revisionsretten udarbejdede en særberetning om dette vigtige spørgsmål og i den forbindelse afklarede forholdet mellem ex ante- og ex post-kontroller;

                  42.

                  understreger, at kompenserende kontroller ganske vist er en vigtig bestanddel af overvågnings- og kontrolsystemerne, men at de ikke kan kompensere for mangler ved overvågnings- og kontrolsystemerne eller for den sags skyld ved selve formuleringen af politikkerne;

                  43.

                  beklager i denne forbindelse det øgede antal anmodninger om præjudicielle afgørelser om fortolkning og gyldighed af EU-lovgivning; understreger betydningen af at undgå dårlig EU-lovgivning, fordi den indvirker negativt på EU's resultater og skaber retsusikkerhed blandt personer, institutioner og virksomheder i medlemsstaterne, som er omfattet heraf; noterer sig Revisionsrettens utvetydige udtalelse med hensyn til forskningsrammeprogrammerne, hvor der er risiko for, at »[væsentlige fejl i betalingerne med hensyn til lovlighed og formel rigtighed] bliver ført videre, hvis de regler, der gælder for disse programmer, ikke laves om« (Revisionserklæringen, punkt VI, litra c));

                  44.

                  opfordrer Kommissionen til at reducere fejlrisikoen i ansøgninger om fællesskabsstøtte ved at sikre, at EU-lovgivningen indeholder klare og praktiske regler for støtteberettigelse og krav om pålæggelse af afskrækkende og passende administrative sanktioner, såfremt støtteberettigede udgifter er blevet ansat for højt;

            »Single audit«

                  45.

                  gør opmærksom på, at Europa-Parlamentets i punkt 48 i sin afgørelse af 10. april 2002 om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2000 (12) anmodede Revisionsretten om at udarbejde en udtalelse om »om mulighederne for at indføre én enkelt revisionsmodel i forbindelse med EU-budgettet, hvor hvert enkelt kontrolniveau er baseret på det foregående, således at man kan reducere byrden for den reviderede og øge kvaliteten af revisionsarbejdet uden at undergrave de pågældende revisionsorganers uafhængighed«;

                  46.

                  gør også opmærksom på, at Kommissionen i samme afgørelse blev anmodet om at udarbejde en rapport om dette emne, og bemærker, at den endnu ikke har gjort det;

                  47.

                  glæder sig over Revisionsrettens udtalelse nr. 2/2004 (13) om indførelse af »én enkelt revisionsmodel«, som det anser for at være et meget vigtigt bidrag til debatten om DAS-proceduren, som derfor fortjener at blive behandlet indgående af alle involverede parter; konstaterer, at udtalelsen ikke primært handler om »én enkelt revisionsmodel« i ordets bogstavelige betydning, der indebærer, at en transaktion kun forelægges én myndighed til revision, men først og fremmest om indførelse af en »struktur for intern kontrol i Fællesskabet (Community Internal Control Framework, »CICF«)« (punkt 3);

                  48.

                  noterer sig med særlig interesse Revisionsrettens anbefalinger til et effektivt og produktivt internt kontrolsystem:

                              a)

                              »fælles principper og standarder … [skal] anvendes på alle administrationsniveauer både i institutionerne og i medlemsstaterne« (punkt 57)

                              b)

                              de interne kontroller skal give »rimelig« (ikke absolut) »sikkerhed for, at transaktionerne er lovlige og formelt rigtige, og for at principperne om sparsommelighed, produktivitet og effektivitet er overholdt« (punkt 57)

                              c)

                              »Omkostningerne forbundet med at foretage kontrollen skal stå rimeligt i forhold til det udbytte, den giver, både pengemæssigt og politisk« (punkt 57)

                              d)

                              »Systemet skal baseres på en logisk kædestruktur, hvor kontrollerne foretages og registreres og kontrolrapporterne udarbejdes efter en fælles standard, så alle deltagerne i systemet kan forlade sig på dem.« (punkt 57) (14);

                  49.

                  undrer sig i betragtning af den kritik, der konstant er blevet rettet mod den traditionelle DAS-metode inden for de seneste ti år, over, at disse anbefalinger ikke er blevet offentliggjort meget tidligere;

                  50.

                  mener, at den foreslåede struktur for intern kontrol i Fællesskabet kan blive et vigtigt instrument til etablering af bedre og mere effektive overvågnings- og kontrolsystemer og dermed kan bidrage til den yderst tiltrængte modernisering af DAS-metoderne;

                  51.

                  understreger, at kontrol med anvendelsen af EU-midler begynder i medlemsstaterne, og at oplysende erklæringer, jf. punkt 21-23, fra de enkelte medlemsstaters øverste politiske og forvaltende myndigheder (finansministre) derfor bør være en integrerende del af strukturen for intern kontrol i Fællesskabet;

                  52.

                  konstaterer, at strukturen for intern kontrol i Fællesskabet — som navnet antyder — hører hjemme inden for sektoren »intern kontrol« og derfor ikke vedrører aktørerne i sektoren »ekstern revision«;

                  53.

                  beklager, at Revisionsretten ikke har fremsat modige forslag med hensyn til nationale revisionsinstitutioners medvirken til forbedring af gennemsigtighed og kontrol (centrale elementer i god offentlig administration) på medlemsstatsplan, især i betragtning af, at Revisionsrettens revisionsresultater klart viser, at det er der, behovet er størst;

                  54.

                  noterer sig med glæde den nederlandske revisionsrets initiativ til hvert år at offentliggøre en »EU Trend Report« indeholdende en analyse af Den Europæiske Unions finansielle forvaltning og en udtalelse om overvågningen af og kontrollen med anvendelsen af EU-midler i Nederlandene (15); vil gerne opmuntre andre nationale institutioner til at følge dette initiativ;

                  55.

                  opfordrer Kommissionen til at tage initiativ til drøftelser med dechargemyndigheden, Rådet og — med al respekt for dens uafhængighed — Revisionsretten som observatør, og udarbejde en handlingsplan med henblik på at få etableret en struktur for intern kontrol i Fællesskabet snarest muligt;

                  56.

                  opfordrer desuden Kommissionen til at sikre, at der i de detaljerede forslag til retsgrundlag for de politikforslag, Kommissionen fremsætter som led i det politiske projekt for EU frem til 2013, i fuldt omfang tages højde for elementerne i »strukturen for intern kontrol i Fællesskabet« og princippet om årlige oplysende erklæringer fra de enkelte medlemsstaters øverste politiske og forvaltende myndigheder (finansministre), jf. punkt 21-23;

                  57.

                  opfordrer Revisionsretten til at oplyse Europa-Parlamentets kompetente udvalg om, hvorvidt Kommissionens forslag er i overensstemmelse med »strukturen for intern kontrol i Fællesskabet« og med princippet om årlige oplysende erklæringer;

            Forbedring af de årlige aktivitetsrapporter og erklæringer fra generaldirektørerne

                  58.

                  glæder sig over, at Revisionsretten »konstaterer, at Kommissionen for første gang fremlægger en analyse af den grad af sikkerhed, som kontrol- og overvågningssystemerne giver for, at de underliggende transaktioner er lovlige og formelt rigtige«, og at den dermed har påtaget sig »ansvaret for budgetgennemførelsen … ved … at angive, at de anvisningsberettigedes erklæringer er udtryk for dens egen stillingtagen« (punkt 1.58 i Revisionsrettens årsberetning for 2003);

                  59.

                  bemærker imidlertid, at Revisionsretten konstaterer (se punkt 1.69, tabel 1.2, punkt 5.57-5.62, 7.48, 8.36 og 8.38), at »de forbehold, nogle af tjenestegrenene har fremsat ... kun dårligt (kan) forenes med eller er utilstrækkeligt underbygget i forhold til den forvisning, der gives udtryk for i erklæringerne«, og at den, selv om der er sket forbedringer, ikke mener, at den »systematisk kan anvende generaldirektørernes årlige aktivitetsrapporter og erklæringer som en nyttig kilde... til underbygning af sine egne konklusioner af revisionen på de forskellige udgiftsområder i de finansielle overslag« (se punkt 1.71 og tabel 1.2);

                  60.

                  opfordrer Kommissionen til at tage hensyn til ovennævnte bemærkninger fra Revisionsretten og lade hver enkelt årlig aktivitetsrapport indeholde en redegørelse for de foranstaltninger, der er truffet for at begrænse risikoen for fejl i de underliggende transaktioner, samt en vurdering af deres effektivitet; forventer, at sådanne foranstaltninger vil skabe større generel forståelse for risiciene og forbedre risikoforvaltningen i Kommissionens generaldirektorater; bemærker dog, at dette må underbygges og støttes af en fælles, centralt styret metode for risikoforvaltning;

                  61.

                  opfordrer også Kommissionen til at forbedre processen til udarbejdelse af den årlige aktivitetsrapport og den sammenfattende rapport og give Revisionsretten større sikkerhed at basere sin revisionserklæring på; erkender, at der er taget de første skridt til at forbedre forståelsen for denne proces og til at gøre de årlige aktivitetsrapporter, forbehold og erklæringer mere betydningsfulde; opfordrer Kommissionen til at være meget omhyggelig med at forbedre rapporterne yderligere og styrke opfølgningen af de bemærkninger, der indgår i dem; opfordrer navnlig Kommissionen til at præcisere definitionen på kvalificeringer, forbehold og andre bemærkninger i de årlige aktivitetsrapporter, der kunne indikere undtagelser fra bestemmelserne;

                  62.

                  henstiller til Kommissionen at ændre den årlige synteserapport til en konsolideret revisionserklæring vedrørende Kommissionens forvaltning og finansielle kontrol som helhed;

                  63.

                  opfordrer Revisionsretten til at angive, hvilke betingelser der skal opfyldes for at gøre det muligt for den at tage større hensyn til de årlige aktivitetsrapporter og erklæringer ved udarbejdelsen af revisionserklæringen;

                  64.

                  opfordrer Kommissionen til ved hjælp at omfattende uddannelses- og oplysningsprogrammer at sikre, at dens tjenestemænd ved, hvorledes de kan indberette enhver mistanke om fejl eller mangler ad den normale hierarkiske vej eller ved hjælp af informantprocedurerne;

            Yderligere anbefalinger

                  65.

                  opfordrer Kommissionen til at forelægge overslag over fejlrater for hver enkelt sektor og medlemsstat under anvendelse af resultaterne af det revisionsarbejde, den i forvejen udfører, og det kontrolarbejde, medlemsstaterne udfører, samt en analyse af kvaliteten af de oplysninger, medlemsstaterne giver, og offentliggøre resultaterne i de årlige aktivitetsrapporter og den sammenfattende årlige rapport for at give et klart overblik over kvaliteten af medlemsstaternes administrative systemer, hvad angår kontrol med EU-midler;

                  66.

                  opfordrer Revisionsretten til lade en evaluering af korrektheden af Kommissionens og de enkelte medlemsstaters oplysninger indgå i bemærkningerne til revisionserklæringen og evaluere de opnåede fremskridt;

                  67.

                  anmoder Kommissionen om at revidere finansforordningen for at forbedre anvendeligheden og forståelsen og øge kontrollens effektivitet ved en kritisk analyse af de planlagte kontrolforanstaltningers kvantitet og kvalitet;

                  68.

                  minder de enkelte kommissionsmedlemmer om deres politiske ansvar for at sikre, at generaldirektoraterne under deres ansvarsområde forvaltes godt, og gentager forslaget om, at en rådgiver i hvert enkelt kabinet får et specifikt ansvar for bl.a. overvågningen af samtlige revisionsberetninger (som det foreslog i sin beslutning af 22. april 2004 om Eurostat (16), hvor tidlige advarsler om problemer er blevet ignoreret;

                  69.

                  bemærker, at den systematiske pålæggelse af sanktioner mod medlemsstater har medført, at medlemsstaterne er uvillige til at oplyse om gennemførelsesproblemer; anmoder Kommissionen om at stimulere og i højere grad fokusere på den finansielle kontrols pædagogiske element ved at fremme udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne, benchmarking, deltagelse af nationale revisorer i revisionsteam og delt investering i bedre it-systemer og ved gennemførelse af præventive revisioner med fokus på rådgivning i stedet for sanktioner;

                  70.

                  forventer, at Kommissionen i sin opfølgningsrapport i detaljer redegør for de aktioner, der er vedtaget og gennemført som opfølgning af de bemærkninger og anbefalinger, Revisionsretten har fremsat i årsberetningen for regnskabsåret 2003 og i de tre foregående årsberetninger (2002-2001-2000); anmoder Kommissionen om at lade en detaljeret liste over og en tidsplan for de planlagte foranstaltninger indgå i opfølgningsrapporten i de tilfælde, hvor der endnu ikke er vedtaget og/eller gennemført nogen aktion;

                  71.

                  opfordrer Revisionsretten til at udarbejde en årsrapport, der viser dens egne aktiviteter, dens evne til at opfylde produktionsmålene, omkostningerne pr. enhed, vigtige udviklingsområder og andre relevante faktorer, hvad angår institutionens præstation; bemærker, at en sådan præstationsrapport også ville være et udmærket instrument til offentliggørelse af oplysninger om moderniseringen af DAS-proceduren og andre ændringer i Revisionsrettens revisionsmetoder;

                  72.

                  opfordrer desuden Revisionsretten til at undersøge muligheden af at offentliggøre revisionsvejledningen og oplysninger om DAS-proceduren på institutionens egen hjemmeside;

                  73.

                  glæder sig over, at Rådet agter »yderligere at styrke arbejdet med revision og finanskontrol, så opfølgningen af Rådets henstilling i forbindelse med dechargen kan blive mere regelmæssig og effektiv« (17);

                  74.

                  henstiller til Revisionsretten hvert år at tilrettelægge en række benchmark-revisioner af konti vedrørende delegerede udgifter, som skal offentliggøres i særskilte beretninger, hvor

                              —

                              samme program eller aktivitet revideres i alle 25 medlemsstater

                              —

                              resultaterne offentliggøres åbent og gennemskueligt for hver medlemsstat, så der kan laves sammenligninger

                        og opfordrer Revisionsretten til efterfølgende at tilrettelægge opfølgningsrevisioner, så fremskridtene kan overvåges;

                  75.

                  opfordrer Rådet til at samarbejde med Europa-Parlamentet og Kommissionen om at give etableringen af en omfattende kontrol- og revisionsramme den prioritering og politiske fremdrift, der er nødvendig, ved nedsættelse af et ekspertpanel på højt plan, der skulle have til opgave:

                              i)

                              at samle en række førende personligheder med erfaring fra EU-institutioner, nationale revisionsorganer eller finansministerier samt eksperter fra internationale revisionsorganer

                              ii)

                              at forberede et forslag til handlingsplan med henblik på fastlæggelse af et sammenhængende internt kontrol- og eksternt revisionsmiljø, med særlig henblik på den delte forvaltnings udfordringer

                              iii)

                              at identificere eventuelle forfatningsmæssige, politiske og administrative hindringer, der skal overvindes, så de nationale revisionsorganer kan blive aktive aktører i processen for at beskytte skatteydermidler, der kanaliseres via EU's budget

                              iv)

                              at aflægge beretning til Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet hurtigst muligt;

                  76.

                  agter en gang om året at opfordre en repræsentant fra Rådet til at underrette Europa-Parlamentets kompetente udvalg om fremskridt i arbejdsgruppens arbejde og på den måde sikrede arbejdets karakter af »løbende proces«;

                  77.

                  anser det for afgørende, at det undersøges, hvordan nationale revisionsinstitutioner kan spille en mere aktiv rolle i processen, ihukommende, at der er tale om uafhængige institutioner, som ikke altid råder over tilstrækkelig ekspertise, hvad angår EU-lovgivning; opfordrer Revisionsretten til at fremsende en evaluering af resultaterne af arbejdet i kontaktkomiteen for formændene for de overordnede revisionsorganer i medlemsstaterne og Revisionsretten (bl.a. af, om der er opnået valuta for pengene) samt Revisionsrettens vurdering af, om udvidelsen vil give dette organ en mere aktiv rolle;

                  78.

                  mener endvidere, at det kan blive nødvendigt at undersøge, om den »toptunge« Revisionsrets struktur og arbejdsmetoder bør ændres; gør opmærksom på, at Revisionsretten for øjeblikket har 25 medlemmer og 736 ansatte, hvoraf 325 er professionelle revisorer (i kategori A og B), og at 275 (i kategori A og B) arbejder i revisionsgrupperne og 50 (i kategori A) i medlemmernes kabinetter;

                  79.

                  beklager, at det på grund af tidnød ikke er i stand til at give Rådets henstilling den opmærksomhed, den fortjener, og opfordrer Kommissionen til at fremsende — og Rådet til at vedtage — følgende forslag til ændring af finansforordningens artikel 145, stk. 1:
                  »Efter henstilling fra Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, meddeler Europa-Parlamentet senest den 30. juni i år n+2 Kommissionen decharge for gennemførelsen af budgettet for regnskabsåret n.«;

                  80.

                  opfordrer sin formand til i sin tale på det næste møde i Det Europæiske Råd at nævne nødvendigheden af at forbedre medlemsstaternes finansielle forvaltning af midler fra Den Europæiske Union;

            B.   SEKTORSPECIFIKKE SPØRGSMÅL
      Egne indtægter

                  81.

                  gør opmærksom på, at BNI-andelen af de egne indtægter stadig stiger og i mellemtiden næsten udgør to tredjedele af de egne indtægter; støtter derfor udtrykkeligt Revisionsrettens anbefaling (punkt 3.48), at Kommissionen skal foretage mere direkte kontrol af de underliggende nationale regnskaber, som tallene i BNI-spørgeskemaerne stammer fra;

            Landbrug, dyresundhed og foranstaltninger til bekæmpelse af svig
      Inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb

                  82.

                  opfordrer medlemsstaterne til regelmæssigt hvert kvartal at indsende rapporter om uregelmæssigheder, men accepterer, at medlemsstaterne i særlige tilfælde kan anmode om en undtagelse; forventer, at de kompetente tjenester i medlemsstaterne har tilstrækkeligt, uddannet personale, og forventer, at samtlige medlemsstater, herunder også Tyskland, Grækenland og Spanien, seneste i juli 2005 skifter til elektronisk format ved indberetningen af uregelmæssigheder; opfordrer Kommissionen til senest i september 2005 at underrette det kompetente udvalg om fremskridt på dette område;

                  83.

                  bemærker, at Kommissionen er ansvarlig for ikke at have inddrevet mindst 1 120 mio. EUR i perioden fra 1971 til september 2004; anser dette for at være en uacceptabel situation, og finder, at medlemsstaterne og Kommissionen ikke har udvist rettidig omhu; forventer at modtage en rapport i god tid inden 2004-dechargeproceduren om, hvorledes og hvornår disse midler vil blive inddrevet; bemærker, at 812 mio. EUR søges inddrevet ad rettens vej, men måske også er tabt; forventer endvidere en evaluering af effektiviteten af den »præmie« på 20 %, der skal betales til udbetalingsorganet for effektiv tilbagesøgning;

                  84.

                  opfordrer Kommissionen til at foreslå forenklede og mere konsekvente regler om tilbagesøgning som optakt til revisionen af finansforordningen; forventer at blive hørt om dette aspekt inden færdiggørelsen af Kommissionens forslag;

                  85.

                  bemærker, at Kommissionen inden marts 2005 vil have gennemgået alle de ca. 4 000 tilfælde af uregelmæssigheder (442 væsentlige sager og 3 500 mindre sager) i referenceperioden;

                  86.

                  glæder sig over, at Kommissionen har til hensigt at forfine »sortlisten«, der angiver operatører, der udviser årlige uregelmæssigheder på mere end 100 000 EUR;

                  87.

                  fastholder, at Kommissionen skal gennemføre målelige fremskridt ved at foretage en realistisk benchmarking af fremtidige forbedringer og regelmæssigt indberette fremskridt til det kompetente udvalg;

                  88.

                  anmoder Kommissionen om at forbedre overvågningen af de udbetalingsorganer, der er ansvarlige for gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik; understreger, at udbetalingsorganerne i de nye medlemsstater skulle godkendes af Kommissionen før tiltrædelsen; anmoder Kommissionen om at følge op på denne praksis og forelægge Europa-Parlamentet en rapport om muligheden for et krav om, at udbetalingsorganerne i de nuværende medlemsstater skal godkendes af Kommissionen;

            Ordningen for identifikation og registrering af kvæg

                  89.

                  bemærker, at de nationale databaser, som medlemsstaterne har oprettet som led i ordningen for identifikation og registrering af kvæg i mangel af fælles standarder ikke giver mulighed for udveksling af data; beklager, at dette kan gøre det umuligt at spore kvæg på tværs af grænserne;

                  90.

                  erkender, at den nuværende forordning ikke giver Kommissionen mulighed for at fastlægge bindende regler for samkøring af nationale databaser; opfordrer på baggrund af resultaterne i Revisionsrettens særberetning Kommissionen til at forelægge et lovgivningsforslag om udvidelse af Kommissionens gennemførelsesbeføjelser, så der sikres kompatibilitet mellem de nationale databaser;

                  91.

                  opfordrer Kommissionen til inden for den eksisterende lovgivningsramme at give vejledning og råd om dataudveksling, navnlig til nye medlemsstater, der er ved at oprette deres nationale databaser;

                  92.

                  bemærker, at en erstatning af den nuværende øremærkningsordning med elektronisk identifikation ikke blot ville øge dyrevelfærden, men også sikre sporingen af kvæg fra en medlemsstat til en anden, såfremt oplysningerne på disse elektroniske anordninger harmoniseres; anmoder Kommissionen om at forelægge et konkret forslag om anvendelse af elektronisk identifikation i stedet for øremærkning; understreger, at forslaget bør indebære en overførsel af gennemførelsesbeføjelser til Kommissionen for at fremme indførelsen af fælles standarder for oplysninger på de respektive elektroniske anordninger; mener, at teknologien for indførelse af et elektronisk identifikationssystem skal have en passende standard, inden den kan gennemføres;

            Administration og overvågning af foranstaltningerne til bekæmpelse af mund- og klovesyge

                  93.

                  bemærker, at Kommissionen i henhold til EU-lovgivningen hvert tredje år skal forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om gennemførelsen af foranstaltningerne til udryddelse af mund- og klovesyge og EU-udgifterne hertil; beklager, at Kommissionen hidtil ikke har imødekommet denne forpligtelse; anmoder Kommissionen om at forelægge en sådan omfattende evaluering hvert tredje år fra 2006; mener, at denne evaluering bør omfatte en cost-benefit-analyse af Kommissionens strategi;

                  94.

                  understreger, at det ikke blot er den formelle, men også den faktiske gennemførelse i medlemsstaterne, der bør overvåges nøje; anmoder Kommissionen om at fremme forskning i vacciner og testmetoder yderligere og ajourføre undersøgelsen vedrørende medlemsstaternes veterinærtjenesters muligheder for rettidigt at sikre en effektiv sygdomskontrol;

                  95.

                  bemærker, at omfanget af dyretransporter inden for det indre marked er steget voldsomt inden for de sidste ti år, mens problemerne i forbindelse med sporbarheden af dyreflytninger og dyrevelfærd under transport endnu ikke er blevet løst på tilfredsstillende vis; anmoder Kommissionen om at overveje muligheden for at reducere transporterne ved i højere grad at anvende lokale slagterier; opfordrer endvidere Kommissionen til straks at træffe foranstaltninger til at reducere transporterne af syge eller tilskadekomne dyr;

                  96.

                  anser det for vigtigt at understrege, at landbrugerne spiller en afgørende rolle i Fællesskabets strategi for sygdomsforebyggelse og -kontrol; opfordrer Kommissionen til at forelægge et lovgivningsforslag for Rådet og Europa-Parlamentet, så EU-godtgørelse af medlemsstaternes kompensation til landbrugere i forbindelse med udryddelsesforanstaltninger forudsætter, at landbrugerne efterkommer deres pligt til at anmelde sygdomsudbrud hurtigt;

                  97.

                  bemærker, at der er behov for en yderligere præcisering af den finansielle ramme for at sikre ligebehandling for landbrugere og gennemskuelighed ved beregning af kompensationen; understreger, at det i sin beslutning af 17. december 2002 om mund- og klovesygekrisen (18) påpegede, at en rimelig forvaltning af kompensationsordningen var afgørende for at undgå svig; anmoder Kommissionen om at tilpasse godtgørelsessatserne for de forskellige dyresygdomme og indføre effektive beregningskriterier, som f.eks. dyrets aktuelle markedsværdi; erkender, at der i tilfælde af et sygdomsudbrud ikke findes nogen klart defineret markedsværdi for besætninger af ungkvæg til opfedning, avlsdyrbesætninger og stambogsførte besætninger, men kun for slagtemodne besætninger;

                  98.

                  understreger, at den offentlige sundhed angår hele samfundet, og at offentlige midler derfor skal være hovedkilden til finansiering af Fællesskabets udryddelsesudgifter, og at landbrugerne også er skatteydere; bemærker, at landbrugerne i visse medlemsstater bidrager økonomisk til de nationale udryddelsesudgifter (som skal bruges til medfinansiering af de samlede udgifter), mens andre medlemsstater ikke kræver bidrag fra deres landbrugssektor, hvilket kan være til skade for balancen mellem landbrugsproducenter i EU; minder om, at Europa-Parlamentets Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovesyge havde anmodet Kommissionen om forslag til, hvorledes producenterne kunne deltage i Fællesskabets udgifter; glæder sig over indsatsen i forskellige medlemsstater og den undersøgelse, der blev gennemført for Kommissionen i 2003 med henblik på at få økonomiske bidrag fra producenterne;

            Den fælles markedsordning for råtobak

                  99.

                  bifalder reformen af den fælles landbrugspolitiks støtte til tobak, som Rådet vedtog i 2004, og som har til formål, at støtten kobles fra produktionen ved en gradvis overførsel af tobakspræmien til ret til støtte i form af en enkelt betaling pr. bedrift inden for en overgangsperiode på fire år;

                  100.

                  tilslutter sig Revisionsrettens henstilling, at Kommissionen bør søge at sikre, at reformforslag støttes af en passende data- og konsekvensanalyse; anmoder Kommissionen om at være særlig opmærksom på tobaksproduktionens betydning for beskæftigelsen og økonomien i ugunstigt stillede områder;

                  101.

                  bemærker, at Fællesskabets tobaksproduktion kun dækker 30 % af branchens behov; understreger, at den sidste revision af den fælles markedsordning allerede indførte mekanismer, der sikrer, at den europæiske produktion er i overensstemmelse med efterspørgslen i EU;

                  102.

                  bemærker, at hovedparten af den tobak, der produceres i EU, eksporteres på grund af det aktuelle misforhold mellem udbud og efterspørgsel; beklager, at denne politik ikke er i overensstemmelse med EU's udviklingsstøtte til små tobaksproducenter i udviklingslandene, der er afhængige af eksport, fordi EU's tobakseksport reducerer udviklingslandenes eksportmuligheder væsentligt; kræver, at der skabes overensstemmelse mellem Fællesskabets landbrugspolitik og udviklingspolitik;

                  103.

                  understreger, at det ganske vist er muligt at dyrke andre afgrøder, hvor der dyrkes tobak, men at landbrugsbedrifternes økonomiske balance i vid udstrækning afhænger af tobak, og at det, som Europa-Parlamentet erkendte i sin sidste betænkning om reformen af den fælles landbrugspolitik, er yderst vanskeligt at finde økonomiske alternativer, der kan skabe det samme antal arbejdspladser som tobaksproduktionen; anmoder Kommissionen om at fortsætte sin politik og fremme dyrkningen af alternative afgrøder og anvende tobaksfonden som et vigtigt instrument både til forbedring af EU-tobakkens kvalitet og til forskning i alternative afgrøder;

                  104.

                  understreger, at forskningen i alternative afgrøder er blevet forsømt, og at producenterne ikke i tilstrækkelig grad er blevet opmuntret til at skifte over til en anden økonomisk aktivitet; mener endvidere, at EU's tobaksfond, der er finansieret af en afgift på tobaksstøtten og forvaltes af både Generaldirektoratet for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter (50 %) og Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse (50 %), er blevet underudnyttet, idet hovedparten af de uudnyttede 68 mio. EUR skyldes Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelses informationskampagner; henviser til, at der fra 2006 ikke finansieres nogen foranstaltninger til omstilling af produktionen; anmoder om en mere konsekvent tilgang;

                  105.

                  mener, at medlemsstaternes overholdelse af deres indberetningspligt i henhold til de respektive EU-forordninger er afgørende for en effektiv overvågning af tobaksmarkedet og dertil knyttede fællesskabsudgifter; fastholder, at der anvendes sanktioner mod medlemsstater, der ikke har overholdt disse forpligtelser;

                  106.

                  mener, eftersom landbrugerne må regne med, at betalinger reduceres eller tilbageholdes i tilfælde af overtrædelse, at det er vigtigt, at de på forhånd er klar over deres nye forpligtelser i henseende til krydsoverensstemmelse med miljønormerne efter reformen i 2006; anmoder Kommissionen og medlemsstaterne om at opfylde deres forpligtelse til præcist at definere disse kriterier i god tid, inden reformen træder i kraft, så landbrugerne indretter deres aktiviteter efter de nye regler;

                  107.

                  bemærker, at Kommissionen senest den 31. december 2009 skal forelægge Rådet en rapport om gennemførelsen af 2006-reformen; er interesseret i denne rapport og anmoder om, at den også fremsendes til Europa-Parlamentet;

            Strukturforanstaltninger

                  108.

                  beklager, at visse medlemsstater ikke har været i stand til at kontrollere og forvalte skatteydernes penge, som de er ansvarlige for, og påpeger, at visse medlemsstater skinhelligt har anklaget Kommissionen for ikke at kontrollere anvendelsen af midler, som de selvsamme medlemsstater egentlig er ansvarlige for;

                  109.

                  bemærker, at Revisionsretten ikke har konstateret fejl i forbindelse med Kommissionens interne kontrolordninger og har bemærket forbedringer; beklager, at kun et begrænset antal af medlemsstaternes systemer er blevet kontrolleret på stedet på grund af utilstrækkelige ressourcer;

                  110.

                  anmoder Kommissionen om at oplyse Europa-Parlamentet om de lande, der undlader hurtigt at gennemføre de vedtagne forbedringer af deres kontrolsystemer og fortsat fremsender ufuldstændige artikel 8-erklæringer;

                  111.

                  tilskynder Kommissionen til at suspendere acontobetalinger til medlemsstaterne i tilfælde af alvorlige uregelmæssigheder eller påvisning af alvorlige mangler i medlemsstaternes forvaltningskontrolsystemer;

            Interreg III

                  112.

                  finder, at manglen på målelige målsætninger og klart definerede indikatorer gør det vanskeligt at vurdere, i hvilket omfang målsætningen for Interreg III-programmet — at styrke den økonomiske og sociale samhørighed i Fællesskabet ved at fremme det grænseoverskridende mellemstatslige og interregionale samarbejde og en afbalanceret udvikling af Fællesskabets territorium — er blevet opfyldt; finder det derfor vanskeligt at vurdere, hvorvidt der er blevet anvendt de mest effektive midler for at nå dette mål;

                  113.

                  henstiller til Kommissionen at gøre en større indsats for at udarbejde klart definerede målsætninger og indikatorer, så dette programs indvirkning kan måles, og værditilvæksten som følge af EU-udgifterne på dette område kan evalueres; understreger behovet for en klar og kompetent analyse, der viser forskellene mellem private og samfundsmæssige udgifter og fordele og mellem udgifter og fordele på lokalt plan og EU-plan, da det nødvendigvis var disse forskelle, der egentlig gav anledning til dette program;

            Interne politikker
      Miljø, folkesundhed og fødevaresikkerhed

                  114.

                  Udtrykker tilfredshed med den generelle gennemførelsesgrad for de budgetposter, der vedrører miljø, folkesundhed og fødevaresikkerhed;

                  115.

                  bifalder de tiltag, som har til formål at forbedre gennemførelsesprocessen for flerårige programmer; opfordrer Kommissionen til at forbedre licitationsfokuseringen og til at yde mere støtte til ansøgere med henblik på at undgå, at der udformes et stort antal ansøgninger til projekter, som tydeligvis ikke er berettiget til finansiering;

                  116.

                  understreger, at overholdelsen af administrative og finansielle bestemmelser i finansforordningen ikke bør medføre unødige forsinkelser i forbindelse med tildelingen af støtte eller udvælgelsen af projekter, som skal finansieres;

            Forskning

                  117.

                  bemærker, at reglerne for deltagelse i programmer under det europæiske forskningsrammeprogram er alt for komplicerede; er enig med Revisionsretten i, at dette er et alvorligt problem for Kommissionen og deltagerne; beklager, at navnlig små organisationer med mindre udviklede administrative strukturer og SMV har vanskeligt ved at behandle overdrevent store regelsæt og krav;

                  118.

                  minder om, det sjette rammeprogram (6. RP) forvaltes af flere generaldirektorater i fællesskab; bemærker, at Revisionsretten er af den opfattelse, at denne opsplitning af programmerne resulterer i en udvanding af beføjelser, dobbeltarbejde og øget behov for koordinering;

                  119.

                  bemærker Revisionsrettens henstilling om, at man bør »tage de grundlæggende principper for fastsættelsen af EU’s bidrag op til fornyet overvejelse og sørge for, at udgifterne under kommende FTU-rammeprogrammer kan kontrolleres effektivt«; forventer, at Europa-Parlamentet inddrages fuld ud på et tidligt stadium i en sådan revision, da det er medlovgiver for retsgrundlaget og reglerne for deltagelse i rammeprogrammerne;

                  120.

                  bemærker, at »Lissabon-dagsordenen« sandsynligvis vil give sig udslag i øgede budgetbevillinger til det syvende rammeprogram (7. RP); understreger, at en sådan væsentlig forhøjelse af budgettet kræver en effektiv forenkling af de administrative procedurer både for deltagerne og for Kommissionen;

                  121.

                  bemærker med bekymring Revisionsrettens konklusion om, at de efterfølgende finansielle revisioner »igen viste en høj fejlfrekvens, og at der først og fremmest var tale om, at støttemodtagere havde anmeldt for store udgifter, og at det ikke var blevet opdaget ved Kommissionens interne kontrol«; forventer, at der indføres revisionspåtegninger, med eventuelle forbedringer som anbefalet af Revisionsretten, så behovet for omfattende efterfølgende finansielle revisioner til sidst mindskes;

                  122.

                  opfordrer indtrængende Kommissionen til at drage de nødvendige konsekvenser af manglen på regnskabsmæssig gennemskuelighed i forbindelse med det 5. RP som følge af de mange forskellige omkostningskategorier og til at sikre, at dette forhold ikke gentager sig i forbindelse med senere programmer;

                  123.

                  anmoder om, at Kommissionen baserer sit forslag til 7. RP på en effektiv forenkling som f.eks.:

                              —

                              koncentration omkring færre interventionsmekanismer

                              —

                              reduktion af det store antal forskellige standardkontrakter

                              —

                              indførelse af et fælles omkostningssystem for at forhindre, at deltagerne påfører for store udgifter;

                  124.

                  understreger, at det ikke er tilstrækkeligt, at deltagerne overholder formelle regler og procedurer, men at det også er vigtigt at få valuta for pengene; tilskynder Kommissionen til at foretage en kvalitativ efterfølgende evaluering af de videnskabelige resultater og konsekvenser;

                  125.

                  opfordrer Kommissionen til at udvikle procedurerne på en sådan måde, at udgifterne til forberedelse af projektansøgninger reduceres til et acceptabelt niveau;

                  126.

                  opfordrer Kommissionen til at omarbejde reglerne for deltagelse, og sikre adgang til videnskabelige og tekniske midtvejsevalueringer af igangværende projekter; opfordrer Kommissionen til at finde et egnet forum for midtvejsevalueringen; anmoder Revisionsretten om at afgive udtalelse om disse nye regler;

                  127.

                  bemærker med bekymring de forsinkelser, Revisionsretten har konstateret i forbindelse med Kommissionens vedtagelse af standardkontrakterne for aktioner under det 6. RP og de finansielle retningslinjer samt med implementeringen af Kommissionens interne kontrolstandarder og indførelsen af det fælles it-system, hvilket til dels har bevirket, at »de forbedringer, der oprindelig var opnået ved at vedtage retsgrundlaget tidligere og forenkle kontraktstrukturen, ikke fik den tilsigtede effekt«; forventer, at Kommissionen udnytter sine erfaringer for at undgå tilsvarende forsinkelser fremover;

                  128.

                  henstiller endvidere til Kommissionen at inkludere mere effektive forvaltningsstrukturer i 7. RP:

                              —

                              ved at skabe forudsætninger for større overensstemmelse mellem Kommissionens ressourcer (dvs. projektledere, it-redskaber) og antallet af finansierede projekter for at sikre en passende videnskabelig overvågning, hvilket for øjeblikket er begrænset til nogle få dage pr. projekt

                              —

                              ved at finde og anvende et passende, fremtrædende tilsynsorgan i forbindelse med videnskabelige evalueringer

                              —

                              ved at udvikle en integreret database, herunder et fælles it-system for forvaltning af forslag, kontrakter og projekter;

                  129.

                  glæder sig over, at Kommissionen har til hensigt at indføre en garantiordning under det 7. RP for at fremme lånefinansieringen af europæiske forskningsprojekter og -infrastrukturer, navnlig via EIB; henstiller til Kommissionen i forbindelse med den foreslåede ordning at tage hensyn til SMV'ernes særlige behov og overveje mulighederne for at udvide sådanne ordninger til Eureka-projekter;

            Indre marked

                  130.

                  konstaterer, at det ifølge oplysninger fra Generaldirektoratet for Det Indre Marked og Tjenesteydelser på grund af interne omstruktureringer åbenbart ikke har været muligt at udnytte alle disponible bevillinger, og at det endog ikke har været muligt at tildele visse eksterne undersøgelser;

                  131.

                  erklærer sig generelt tilfreds med den høje udnyttelse af bevillinger på samtlige budgetposter under Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse, hvor udnyttelsesgraden for de disponible bevillinger på 2003-budgettet udgjorde 99,3 %;

                  132.

                  bemærker, at udnyttelsen af bevillinger under de budgetposter, der vedrører Generaldirektoratet for Beskatning og Toldunion, og som udgjorde 86,61 %, ganske vist er tilfredsstillende, men sikkert ikke kan betegnes som fremragende;

                  133.

                  er bekymret over den generelle tendens til, at udbudsprocedurerne for forbrugerprogrammer forsinkes på grund af alt for restriktive bestemmelser i den nye finansforordning, og at potentielle bydendes interesse er stærkt dalende på grund af bureaukratiske procedurer;

            Transport

                  134.

                  gør opmærksom på, at budgettet for 2003, som endeligt vedtaget og ændret i løbet af året, omfattede i alt 661,8 mio. EUR til transportpolitik i forpligtelsesbevillinger og satte 609,3 mio. EUR af i betalingsbevillinger; gør desuden opmærksom på følgende beløb:

                              —

                              610,6 mio. EUR var afsat i forpligtelsesbevillinger til det transeuropæiske transportnet (TEN-T) og 572 mio. EUR i betalingsbevillinger

                              —

                              16,6 mio. EUR i forpligtelses- og 13,3 mio. EUR i betalingsbevillinger til transportsikkerhed

                              —

                              15,0 mio. EUR i bevillinger alene til Marco Polo-programmet

                              —

                              8,4 mio. EUR i forpligtelsesbevillinger og 9,55 mio. EUR i betalingsbevillinger til bæredygtig mobilitet, og

                              —

                              7,4 mio. EUR i forpligtelsesbevillinger og 6,35 mio. EUR i betalingsbevillinger til transportselskaber;

                  135.

                  glæder sig over den forøgede udnyttelsesgrad for både forpligtelses- og betalingsbevillinger til projekter for det transeuropæiske transportnet (TEN-T), som begge har nået næsten 100 %, og forventer, at det vil medføre, at medlemsstater vil finde ressourcer både fra den offentlige og private sektor til at fremskynde gennemførelsen af disse projekter;

                  136.

                  udtrykker bekymring over, at mellemliggende og endelige betalinger til projekter til det transeuropæiske transportnet i 2003 flere gange er blevet godkendt af Kommissionen uden at opfylde bestemte betingelser i finansielle gennemførelsesbestemmelser, og minder om, at Revisionsretten allerede har gjort Kommissionen opmærksom på denne svaghed i sine årsberetninger for 2001 og 2002;

                  137.

                  gør opmærksom på, at omfanget af uindfriede forpligtelser eller RAL ikke blev reduceret på trods af den høje udnyttelsesgrad for betalingsbevillinger, men steg let til 1 154 mio. EUR til TEN-T i løbet af 2003;

                  138.

                  bemærker med bekymring, at udnyttelsesgraden for forpligtelsesbevillinger til anden transport faldt fra 93 % til 83 %. Udnyttelsesgraden for forpligtelsesbevillinger til transportsikkerhed var særligt lav med 65 % af de afsatte bevillinger, og udnyttelsesgraden for betalinger lå på 72 %, idet de tilsvarende tal for transportsikkerhed i 2002 var 99 % og 58 %; finder, at disse tal for udnyttelsesgraden for et nøglemål fastlagt i hvidbogen om transport er fuldstændigt uacceptable, især det store fald i udnyttelsesgraden for betalingsbevillinger;

            Kultur og Uddannelse

                  139.

                  glæder sig over de foranstaltninger, Kommissionen hidtil har truffet for at afhjælpe svaghederne i den første generation af Socrates-programmets og ungdomsprogrammets udformning og forvaltning; glæder sig over den forbedrede opbygning og de forbedrede forvaltningsprocedurer i de nyligt vedtagne forslag om den næste generation af programmer om livslang læring og ungdomsprogrammer;

                  140.

                  bemærker, at Kommissionen står over for en vanskelig opgave i forbindelse med at forsøge at opfylde kravene om, at den administrative byrde for personer, der ansøger om støtte fra denne form for programmer, bliver så let som mulig, samtidig med at den skal opfylde forpligtelsen om at sikre forsvarlig økonomisk forvaltning i henhold til gennemførelsesbestemmelserne til finansforordningen;

                  141.

                  understreger, at det er overbevist om, at det vejledende princip for de administrative og regnskabsmæssige krav til den næste generation af programmer om livslang læring og ungdomsprogrammer skal være proportionalitet; fremhæver fordelene ved på enkelte punkter at afvige fra gennemførelsesbestemmelserne til finansforordningen med henblik på at give mulighed for:

                              —

                              mere udbredt anvendelse af engangsbeløb, hvorved ansøgningsformularer og kontrakter kan forenkles

                              —

                              mere udbredt anvendelse af samfinansiering gennem naturalydelser og mindre byrdefulde regnskabsforpligtelser for modtagerne i sådanne tilfælde

                              —

                              enklere dokumentationskrav med hensyn til modtagernes økonomiske og driftsmæssige kapacitet;

                  142.

                  fremhæver, at det er vigtigt at sikre rettidig offentliggørelse af midtvejsrapporter og endelige evalueringsrapporter om de fremtidige programmer om livslang læring og for ungdomsprogrammer;

            Frihed, sikkerhed og retfærdighed

                  143.

                  glæder sig over, at der er sket visse fremskridt i gennemførelsen af budgettet for et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed (afsnit B5-8) sammenlignet med regnskabsåret 2002; bemærker dog, at gennemførelsesgraden specielt for betalinger er en af Kommissionens laveste (68 % i 2003 — 79 % for samtlige interne politikker), mens gennemførelsesgraden for forpligtelser nu er nået op på gennemsnittet for interne politikker; opfordrer Generaldirektoratet for Retlige Anliggender, Frihed og Sikkerhed til fortsat at forbedre budgetgennemførelsen i de kommende regnskabsår;

                  144.

                  bemærker Revisionsrettens bemærkninger i årsberetningen for regnskabsåret 2003 vedrørende Kommissionens interne kontrolmiljø, der er baseret på 4 af de 14 generaldirektorater, der gennemfører de interne politikker, herunder det tidligere Generaldirektoratet for Retlige og Indre Anliggender; opfordrer Generaldirektoratet for Retlige Anliggender, Frihed og Sikkerhed til at følge Revisionsrettens henstillinger;

                  145.

                  bemærker med bekymring og beklagelse Revisionsrettens bemærkninger i årsberetningen for regnskabsåret 2003 vedrørende gennemførelsen af Den Europæiske Flygtningefond; anmoder Kommissionen om at sikre et passende kontrolmiljø på nationalt og europæisk plan i betragtning af omstruktureringen af udgiftsprogrammerne på dette politikområde i forbindelse med de nye finansielle overslag, der vil medføre mere delt forvaltning;

                  146.

                  er bekymret over, at Kommissionen endnu ikke har udtalt sig om forslag til finansforordning for Eurojust som krævet i Eurojust-afgørelsen, selv om Eurojust fremsendte det til Kommissionen i november 2003;

            Ligestilling

                  147.

                  tilslutter sig Kommissionens politiske prioriteter for 2003-budgettet, idet udvidelsen og forberedelsen af administrationen på denne udvidelse bør være absolutte prioriteter for EU; fremhæver den betydning, som Kommissionen i lyset af resultaterne af topmøderne i Lissabon og Barcelona tillægger behovet for at øge kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet i det udvidede EU for navnlig at fremme kvinders sociale og økonomiske situation i de nye lande, og understreger behovet for at fastsætte de tilsvarende finansielle midler i forbindelse med udarbejdelsen af budgettet;

                  148.

                  gør opmærksom på, at i medfør af EF-traktatens artikel 3, stk. 2, er fremme af ligestilling mellem mænd og kvinder et af EU's grundlæggende principper og en tværgående målsætning for alle aktioner og fællesskabspolitikker; gentager kravet om, at der under udarbejdelsen af budgettet skal tages behørigt hensyn til ligestilling mellem kønnene, hvilket skal være et konstant prioriteret mål i overensstemmelse med princippet om »gender budgeting«;

                  149.

                  glæder sig over de betydelige fremskridt, der blev opnået i forbindelse med gennemførelsen af 2003-budgettet, for så vidt angår samtlige mål og programmeringsperioden for strukturfondene, hvilket giver sig udslag i en gennemførelsesgrad for betalinger på 89 %, som er markant højere end den tilsvarende gennemførelsesgrad for 2002 på 71 %; gør i særlig grad opmærksom på den komplette mangel på oplysninger om aktioner til fremme af ligestilling mellem kønnene og om den fondsstøtte, der blev ydet til disse aktioner, og anmoder Kommissionen om hurtigst muligt at finde en løsning på denne situation;

                  150.

                  tager udgangspunkt i, at anvendelsen af budgetmidlerne indvirker forskelligt på kvinder og mænd som følge af de kønsrelaterede forskelle, der fortsat eksisterer; gør opmærksom på, at det næsten ikke fremgår af oplysningerne om gennemførelsen af 2003-budgettet, i hvilket omfang der er blevet afsat midler til aktioner til fremme af ligestilling mellem kønnene, og hvad resultatet heraf har været, for så vidt angår integration af kønsaspektet (»gender mainstreaming«), og opfordrer Kommissionen til uden forsinkelse at fremlægge de pågældende oplysninger for Europa-Parlamentet;

            Eksterne politikker
      Reformen af forvaltningssystemet for bistand til tredjelande

                  151.

                  understreger, at Kommissionen havde store forventninger til reformen, da den blev lanceret i 2000, og at den har betegnet reformen som en succes; noterer sig og støtter Rådets konklusioner af 22.-23. november 2004, hvori Rådet roser Kommissionen for de fremskridt, der er blevet opnået med hensyn til at forbedre forvaltningen og den rettidige ydelse af fællesskabsstøtte, og opfordrer til, at der fortsat gøres en indsats for at forbedre kvaliteten og effektiviteten af gennemførelsesprocessen; går fuldt ud ind for dekoncentration, men bemærker samtidig, at de betydelige meromkostninger, der er forbundet hermed, skal suppleres af konkrete resultater; glæder sig derfor over Revisionsrettens ventede evaluering af, hvordan dekoncentrationen er forløbet i delegationerne, som bebudet i Revisionsrettens arbejdsprogram for 2004, og ligesom Udenrigsudvalget anmodede om i sin udtalelse om decharge for 2002; er overbevist om, at rapporten i sidste ende kommer til at indeholde en cost-benefit-analyse af dekoncentrationsaspektet;

                  152.

                  noterer sig, at alt imens der i Generaldirektoratet for Eksterne Forbindelsers aktivitetsrapport fra 2003 tales om et behov for yderligere evaluering af dekoncentrationsaspektet, synes denne evaluering kun at vedrøre personalebehov; gør derfor navnlig opmærksom på Rådets opfordring til Kommissionen om at udarbejde en kvalitativ vurdering af EU's bistand til tredjelande, som skal gennemføres særskilt i forhold til årsrapporten, og fremlægge den senest i juli 2005;

                  153.

                  gør opmærksom på den fortsatte mangel på effektive systemer til informationsforvaltning og et system til overvågning af delegationernes arbejde for så vidt angår evalueringen af finansielle risici, hvilket er en situation, som Generaldirektoratet for Eksterne Forbindelser selv er opmærksom på i sin årlige aktivitetsrapport fra 2003, og som skyldes mangel på menneskelige ressourcer; understreger, at Kommissionens åbenhed og forslag til afhjælpning af denne situation hilses velkomne, og at de skal gennemføres på et tidligere snarere end et senere tidspunkt, og anmoder Kommissionen om senest i juli 2005 at udarbejde en foreløbig rapport om de opnåede fremskridt;

                  154.

                  er foruroliget over, at Revisionsretten under revisionen af gennemførelsesorganer konstaterede et betydeligt antal regelstridige forhold i forbindelsen med de reviderede projekter (punkt 7.38 og 7.39 i årsberetningen); tager til efterretning, at Kommissionen er enig med Revisionsretten i, at projektforvaltningsafdelingernes og ngo’ernes overholdelse af procedurerne for udbud og offentlige indkøb stadig giver anledning til bekymring; forventer, at de medlemmer af Kommissionen, der er ansvarlige for den eksterne bistand, inden 1. september 2005 forelægger en handlingsplan for afhjælpning af dette problem;

                  155.

                  henleder opmærksomheden på det faktum, at en større sammenhæng mellem EU's forskellige politikker kan forbedre effektiviteten af EU's udgifter;

            Revisionsrettens årsberetning

                  156.

                  mener, at det med hensyn til Revisionsrettens årsberetning i al almindelighed ville være nyttigt, hvis Revisionsretten tilvejebragte et tydeligere billede af den reelle skade, der forårsages af eventuelle identificerede uregelmæssigheder;

                  157.

                  anerkender behovet for at skabe en balance mellem dels de rapporterings- og procedurekrav, der gælder for ngo'er, og dels deres muligheder for til stadighed at opfylde disse krav, og ville hilse det velkomment, hvis Revisionsretten overvejede, hvordan man på en bedre måde kan samordne disse interesser;

                  158.

                  ønsker at få oplyst, om Kommissionen har forsøgt at sammenligne effektiviteten af forskellige internationale bidragydere af bistand, og foreslår, såfremt dette ikke er tilfældet, at der hurtigst muligt gennemføres en sådan sammenligning;

            Solidaritetsfond for Latinamerika

                  159.

                  gør opmærksom på sin gentagne støtte til ideen om at oprette en solidaritetsfond for Latinamerika; bemærker, at der ganske vist er betydelig støtte til en sådan fond, men at det er nødvendigt, at de politiske og økonomiske ledere i de pågældende lande udviser et større socialt ansvar; gør især opmærksom på, at lande, hvor indkomstfordelingen er specielt dårlig, har et ansvar for at forsøge at afhjælpe dette; bemærker, at EU bør forfølge sociale mål i disse lande ved både at yde bistand til og overbevise de pågældende lande om, at de selv bør gøre en større indsats, og at der bør findes en tilfredsstillende balance mellem disse to aspekter;

                  160.

                  forventer, at Kommissionen afgiver (skriftlig) forklaring til Europa-Parlamentet, hver gang den undlader at gennemføre en bestemmelse, der er fastsat i en budgetanmærkning;

            Udvikling

                  161.

                  mener, at udviklingspolitikken udgør en væsentlig del af Unionens optræden udadtil, der har til formål at udrydde fattigdom ved at styrke infrastrukturer på social-, uddannelses- og sundhedsområdet, øge den fattige befolknings produktionskapacitet og yde bistand til de berørte lande, for at de kan skabe vækst og muligheder på lokalt plan; understreger, at gennemførelsen af millenniumudviklingsmålene vil være et stort skridt i retning af opfyldelse af denne målsætning;

                  162.

                  anerkender Kommissionens bestræbelser på at fokusere udviklingstiltagene på gennemførelse af millenniumudviklingsmålene, herunder fastlæggelsen af 10 nøgleindikatorer; anmoder Kommissionen om at øge bestræbelserne på dette område og henstiller, at 35 % af Den Europæiske Unions bevillinger til udviklingssamarbejde afsættes til gennemførelse af millenniumudviklingsmålene;

                  163.

                  anerkender de vanskeligheder, der er forbundet med at vurdere virkningen af fællesskabsstøtten på gennemførelsen af millenniumudviklingsmålene i multidonormiljøer; beklager, at Kommissionen ikke har truffet foranstaltninger til at etablere en relevant mekanisme til vurdering af denne virkning og dermed begrænser sig til at vurdere fremskridtene i udviklingslandene i relation til millenniumudviklingsmålene; beklager, at Kommissionens svar på Udviklingsudvalgets spørgeskema er meget vagt, hvad angår gennemførelsen af millenniumudviklingsmålene i Kommissionens udviklingsaktioner;

                  164.

                  bifalder de forbedringer, som Kommissionen har foretaget i sit rapporteringssystem, og anerkender kvalitetsforbedringen i årsberetning 2004 vedrørende EU's udviklingspolitik og bistand til tredjelande (KOM(2004) 536 og SEK(2004) 1027);

                  165.

                  vedtager at indføre en årlig plenarforhandling om Kommissionens årsberetning vedrørende EU's udviklingspolitik og bistand til tredjelande;

                  166.

                  bifalder, at andelen af bevillingerne til social infrastruktur og tjenesteydelser i den officielle udviklingsstøtte, der er finansieret gennem det almindelige budget og EUF, og som i 2003 lå på 8 269 mio. EUR, steg fra 31,4 % i 2002 til 34,7 % i 2003;

                  167.

                  finder det uacceptabelt, at kun 198 mio. EUR (2,4 %) var øremærket til grunduddannelse og 310 mio. EUR (3,8 %) til grundlæggende sundhedsydelser; opfordrer Kommissionen til at øge støtten til disse sektorer og anmoder om, at 20 % af Den Europæiske Unions bevillinger til udviklingssamarbejde anvendes til grunduddannelse og grundlæggende sundhedsydelser i udviklingslandene;

                  168.

                  bifalder Kommissionens rolle i debatten om donorkoordination og harmonisering af procedurer; beklager manglen på fremskridt på internationalt plan og medlemsstaternes tøven; opfordrer Kommissionen til at øge indsatsen for at undgå overlapning af udviklingsaktioner og opnå fremskridt i retning af komplementaritet;

                  169.

                  mener, at Kommissionens støtte til forberedelsen af de nye medlemsstaters deltagelse i EU's udviklingspolitik har været utilstrækkelig; opfordrer Kommissionen til at støtte de nye medlemsstater og kandidatlande i fastsættelsen af deres udviklingspolitik og i relation til processen til større forståelse af udviklingsspørgsmål;

            Førtiltrædelsesstøtte
      Phare

                  170.

                  glæder sig over Kommissionens hidtidige bestræbelser via Phare-programmet for at hjælpe kandidatlandene med at forberede sig på at forvalte strukturfondene;

                  171.

                  er dog bekymret over, at det ikke er lykkedes at gennemføre akkrediteringsprocessen for mange Phare- og Ispa-kontorer i de nye medlemsstater før tiltrædelsen; opfordrer dog på det kraftigste Kommissionen til at bestræbe sig på at sikre, at der ikke begås sådanne fejl i forbindelse med Rumænien, Bulgarien og kommende tiltrædelseslande;

                  172.

                  bemærker imidlertid, at Phare-programmets værdi i forbindelse med »learning by doing« er begrænset, eftersom de forvaltede programmer afviger væsentligt fra EFRU- og ESF-programmer, som de skal forberede til, og at der fortsat er et væsentligt behov for øget støtte til institutionsopbygning som hjælp til forvaltning af strukturfondene efter tiltrædelsen; udtrykker bekymring for kandidatlandenes mulighed for at absorbere strukturfondene efter tiltrædelsen;

                  173.

                  bifalder derfor i princippet forslaget om et nyt enkelt instrument til forberedelse på strukturfondene, forudsat at udformningen ikke er alt for kompliceret; understreger derfor behovet for en passende kontrolramme og henstiller til Kommissionen at sikre, at det nye instrument bliver så enkelt som muligt for ikke at vanskeliggøre gennemførelsen;

            Sapard

                  174.

                  konkluderer, at Sapards mål og målsætninger — som det første førtiltrædelsesinstrument, der i fuldt omfang blev decentraliseret — var fremragende, selv om de ikke blev gennemført i fuldt omfang; anerkender nytteværdien af Sapard-programmet, som ikke blot stimulerede den økonomiske udvikling i kandidatlandene, men også tilskyndede folk til at tænke på en ny måde, der var mere rationel og projektorienteret; erkender, at programmet var gavnligt i henseende til »learning by doing«, fordi det gav de nationale administrative myndigheder i tiltrædelseslandene direkte erfaring med forvaltningen af EU-midler; mener, at den generelle erfaring med dette program garanteret vil kunne udnyttes i forbindelse med gennemførelsen af fremtidige EU-programmer; henstiller til Kommissionen at forbedre den forudgående behovsanalyse for at øge disse fordele;

                  175.

                  erkender, at det decentraliserede forvaltningssystem for gennemførelse af programmet generelt fungerer godt, men henstiller til Kommissionen at forbedre det yderligere på grundlag af erfaringerne fra de hidtidige vanskeligheder og yde mere støtte til tiltrædelseslande, når der opstår problemer, og gøre mere for at følge programmet op;

                  176.

                  bemærker bl.a., at komplicerede procedurer og retsusikkerhed fører til en alvorlig underudnyttelse af bevillinger, og er skuffet over, at kun halvdelen af midlerne blev modtaget af de (endelige) støttemodtagere efter fem års gennemførelse jf. data pr. 15. december 2004; glæder sig dog over, at der ikke er nogen Sapard-midler, der bortfalder på grund af forsinkelser; understreger dog over for Kommissionen, at den ønskede fremskyndelse af betalinger på ingen måde skal eliminere styringen af og tilsynet med programmet;

                  177.

                  bemærker, at de fleste Sapard-midler blev brugt på projekter, der øgede produktionen, og henstiller, at der lægges større vægt på kvalitet, miljø- og sundhedsstandarder i de nye programmer;

                  178.

                  erkender, at regnskabsafslutningen blev forvaltet bedre, end det var tilfældet med Phare, men henstiller, at der sker yderligere forbedring for at mindske tabet af EU-midler;

                  179.

                  glæder sig over Kommissionens bestræbelser på at forberede Malta og Cypern på medlemskab ved hjælp af en specifik økonomisk bistand under førtiltrædelsesstrategien; beklager imidlertid, at både Malta og Cypern blev holdt uden for hovedførtiltrædelsesinstrumenterne Phare, Sapard og Ispa, og derfor havde mere begrænsede muligheder for at forberede sig på forvaltningen af EU-midler.

         (1)  EUT L 54 af 28.2.2003, s. 1.

         (2)  EUT C 294 af 30.11.2004, s. 1.

         (3)  EUT C 293 af 30.11.2004, s. 1.

         (4)  EUT C 294 af 30.11.2004, s. 99.

         (5)  EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1.

         (6)  EFT L 356 af 31.12.1977, s. 1.

         (7)  EUT L 330 af 4.11.2004, s. 82.

         (8)  KOM(2004) 740.

         (9)  Punkt 21 i beslutning af 4. december 2003 (EUT C 89 E af 14.4.2004, s. 153) og punkt 68 i sin beslutning af 21. april 2004 om decharge for regnskabsåret 2002 (EUT L 330 af 4.11.2004, s. 82).

         (10)  Se »Årsberetning til dechargemyndigheden om interne revisioner i 2003« (KOM(2004) 740), s. 6.

         (11)  Også kaldet »revision til kontrol af den ansvarlige økonomiske forvaltning« eller »revision til kontrol af, om der er opnået valuta for pengene«.

         (12)  EUT L 158 af 17.6.2002, s. 1.

         (13)  EUT C 107 af 30.4.2004, s. 1.

         (14)  Revisionsrettens udtalelse nr. 2/2004.

         (15)  http://www.rekenkamer.nl/9282200/v/index.htm.

         (16)  EUT C 104 E af 30.4.2004, s. 1021.

         (17)  Punkt 8 i Rådets henstilling af 9. marts 2004 (dok. 6185/04 Budget 1). Se http://register.consilium.eu.int/pdf/en/04/st06/st06185.en04.pdf.

         (18)  EUT C 31 E af 5.2.2004, s. 137.


title: Rådets afgørelse af 12. juli 2005 om udnævnelse af en vicepræsident for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og tre formænd for appelkamre under kontoret

text:
               20.7.2005

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               C 178/3

      RÅDETS AFGØRELSE

   af 12. juli 2005
   om udnævnelse af en vicepræsident for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og tre formænd for appelkamre under kontoret
   (2005/C 178/02)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
   under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (1), særlig artikel 120 og 131,
   under henvisning til den indstilling, som Administrationsrådet under Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) foretog den 25. maj 2005 —
   TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Peter LAWRENCE, født den 5. august 1954 i London (Det Forenede Kongerige), udnævnes til vicepræsident for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) for en periode på fem år.
   Artikel 2
   Detlef SCHENNEN, født den 10. september 1956 i Münster (Tyskland); Théophilos MARGELLOS, født den 21. november 1953 i Athen (Grækenland) og Tomás DE LAS HERAS, født den 22. juli 1951 i Zamora (Spanien), udnævnes til formænd for appelkamre under Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) for en periode på fem år.
   Artikel 3
   De datoer, hvorfra de i artikel 1 og 2 nævnte femårsperioder skal løbe, fastsættes af Administrationsrådet under Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design).

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. juli 2005.

            På Rådets vegne

         G. BROWN

            Formand

      (1)  EFT L 11 af 14.1.1994, s. 1. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 422/2004 (EUT L 70 af 9.3.2004, s. 1).