title: 2004/830/EF: Kommissionens afgørelse af 18. oktober 2004 om afslutning af den fremskyndede fornyede undersøgelse af Rådets forordning (EF) nr. 2164/98 om indførelse af en endelig udligningstold på importen af visse bredspektrede antibiotika med oprindelse i Indien

text:
               4.12.2004

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 359/55

      KOMMISSIONENS AFGØRELSE

   af 18. oktober 2004
   om afslutning af den fremskyndede fornyede undersøgelse af Rådets forordning (EF) nr. 2164/98 om indførelse af en endelig udligningstold på importen af visse bredspektrede antibiotika med oprindelse i Indien
   (2004/830/EF)
   KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
   under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2026/97 af 6. oktober 1997 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 20,
   efter høring af det rådgivende udvalg, og
   ud fra følgende betragtninger:
   A.   TIDLIGERE PROCEDURE

               (1)

               Ved forordning (EF) nr. 2164/98 (2) indførte Rådet en endelig udligningstold på importen af visse bredspektrede antibiotika, nemlig amoxicillin trihydrat, ampicillin trihydrat og cefalexin, ikke i doseret stand eller i former eller pakninger til detailsalg (»den pågældende vare«), henhørende under KN-kode ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 og ex 2941 90 00 og med oprindelse i Indien. Foranstaltningerne indførtes i form af en værditold på mellem 0 % og 12 % for individuelle eksportører samt en resttold på 14,6 % for ikke-samarbejdsvillige eksportører.

         B.   NUVÆRENDE PROCEDURE
   1.   Anmodning om fornyet undersøgelse

               (2)

               Efter indførelsen af de endelige foranstaltninger modtog Kommissionen en anmodning om en fremskyndet fornyet undersøgelse af Rådets forordning (EF) nr. 2164/98 i medfør af artikel 20 i grundforordningen fra en indisk producent af den pågældende vare, Nestor Pharmaceuticals Limited (»ansøgeren«). Ansøgeren hævdede, at selskabet ikke var forretningsmæssigt forbundet med nogen anden eksportør af den pågældende vare i Indien. Ansøgeren fremførte desuden, at selskabet ikke havde eksporteret den pågældende vare i den oprindelige undersøgelsesperiode (dvs. fra 1. juli 1996 til 30. juni 1997), men først senere havde eksporteret den pågældende vare til Fællesskabet. På grundlag af ovenstående anmodede ansøgeren om, at der blev fastsat en individuel toldsats for selskabet i tilfælde af, at der blev konstateret subsidiering.

         2.   Indledning af en fremskyndet fornyet undersøgelse

               (3)

               Kommissionen undersøgte den dokumentation, som ansøgeren havde fremlagt, og fandt, at der var tilstrækkelige beviser til at berettige indledningen af en fornyet undersøgelse i henhold til artikel 20 i grundforordningen. Efter at have hørt det rådgivende udvalg og givet den pågældende EF-erhvervsgren mulighed for at fremsætte bemærkninger indledte Kommissionen ved en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende
                   (3) en fremskyndet fornyet undersøgelse af forordning (EF) nr. 2164/98 for så vidt angår ansøgeren.

         3.   Den pågældende vare

               (4)

               Den vare, der er omfattet af den fornyede undersøgelse, er den samme vare som den, der var omfattet af Rådets forordning (EF) nr. 2164/98.

         4.   Undersøgelsesperiode

               (5)

               Subsidieundersøgelsen omfattede perioden fra 1. april 2002 til 31. marts 2003 (»undersøgelsesperioden«).

         5.   De berørte parter

               (6)

               Kommissionen underrettede officielt ansøgeren og Indiens regering om indledningen af undersøgelsen. Den gav endvidere andre interesserede parter lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt. Kommissionen modtog imidlertid ikke nogen synspunkter og heller ikke nogen anmodninger om at blive hørt.

               (7)

               Kommissionen sendte et spørgeskema til ansøgeren og modtog en fuldstændig besvarelse inden for den anførte frist. Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, som den anså for nødvendige for at gennemføre undersøgelsen, og aflagde kontrolbesøg hos ansøgeren i New Delhi og Hyderabad.

         C.   DEN FORNYEDE UNDERSØGELSES OMFANG

               (8)

               Da ansøgeren ikke fremsatte nogen anmodning om fornyet undersøgelse af undersøgelsesresultaterne vedrørende skade, blev den fornyede undersøgelse begrænset til at omfatte spørgsmålet om subsidiering.

               (9)

               Kommissionen undersøgte de samme subsidieordninger som i den oprindelige undersøgelse. Den undersøgte også, om ansøgeren havde benyttet sig af andre subsidieordninger eller havde modtaget ad hoc-subsidier i tilknytning til den pågældende vare.

         D.   RESULTATERNE AF UNDERSØGELSEN
   1.   Status som ny eksportør

               (10)

               Ansøgeren kunne godtgøre, at selskabet hverken var direkte eller indirekte forretningsmæssigt forbundet med nogen af de indiske eksporterende producenter, der er omfattet af de gældende udligningsforanstaltninger over for den pågældende vare.

               (11)

               Det fremgik af undersøgelsen, at ansøgeren ikke havde eksporteret den pågældende vare i den oprindelige undersøgelsesperiode, dvs. fra 1. juli 1996 til 30. juni 1997, men var begyndt at eksportere til Fællesskabet efter denne periode.
               Endelig blev ansøgeren ikke undersøgt individuelt i den oprindelige undersøgelse af andre grunde, end at selskabet ikke var rede til at samarbejde med Kommissionen.
               Det bekræftes derfor, at ansøgeren bør anses for en ny eksportør. Kommissionen undersøgte derfor i overensstemmelse med artikel 20 i grundforordningen, om der kunne fastsættes en individuel sats for udligningstolden for den pågældende ansøger.

         2.   Subsidiering

               (12)

               Følgende ordninger blev undersøgt på grundlag af oplysningerne i ansøgerens besvarelse af Kommissionens spørgeskema og de oplysninger, der blev indsamlet i løbet af undersøgelsen:

                           —

                           »Duty Entitlement Passbook Scheme (DEPBS)« (toldgodtgørelsesordning)

                           —

                           »Income Tax Exemption Scheme (ITES)« (indkomstskatteordning)

                           —

                           »Passbook Scheme (PBS)« (tidligere godtgørelsesordning)

                           —

                           »Export Promotion Capital Goods Scheme (EPCGS)« (eksportfremmeordning for investeringsgoder)

                           —

                           »Export Processing Zones/Export Oriented Units (EPZ/EOU)« (eksportforarbejdningszoner/eksportorienterede virksomheder)

                           —

                           »Advance License Scheme physical export (ALS)« (forhåndslicensordning for fysisk eksport).

         2.1.   Ordninger, der indgik i den oprindelige undersøgelse, og som blev anvendt af selskabet
   2.1.1.   »Duty Entitlement Passbook Scheme (DEPBS)« (toldgodtgørelsesordning)

               (13)

               Det blev konstateret, at ansøgeren opnåede fordele under DEPBS på efter-eksportbasis. Denne ordning er nærmere beskrevet i afsnit 4.3 i dokumentet om eksport- og importpolitikken for 2002-2007 (»EKSIM-politikken 02-07«) og i kapitel 4 i den medfølgende procedurehåndbog, bind I, for 2002-2007 (»PHB I 02-07«) (4). EKSIM-politikken 02-07 er baseret på »Foreign Trade (Development and Regulation) Act 1992« (nr. 22 af 1992) (loven om udenrigshandel).

               (14)

               Alle producent-eksportører og forhandler-eksportører kan benytte sig af denne ordning. Den giver mulighed for at anmode om DEPBS-kreditter, der beregnes som en procentdel af værdien af varer, der eksporteres i henhold til ordningen. De indiske myndigheder har fastsat sådanne DEPBS-satser for de fleste varer, herunder for den pågældende vare. De fastsættes på grundlag af »Standard Input/Output-normer« (»SION-normer«) under hensyntagen til den mængde af importerede materialer, der formodes at indgå i eksportvaren, og toldsatserne for denne formodede import, uanset om der rent faktisk er betalt importtold eller ej.

               (15)

               Et selskab skal eksportere varer for at være berettiget til fordele i henhold til denne ordning. På tidspunktet for eksporttransaktionen udfærdiger eksportøren en erklæring til myndighederne i Indien med angivelse af, at eksporten finder sted i henhold til DEPBS-ordningen. For at varerne kan eksporteres, udsteder de indiske toldmyndigheder som led i forsendelsesproceduren en afskibningskvittering, som bl.a. viser størrelsen af den DEPBS-kredit, der vil blive indrømmet for den pågældende eksporttransaktion. På dette tidspunkt kender eksportøren den fordel, selskabet vil opnå. Når først toldmyndighederne har udstedt denne kvittering, kan den indiske regering ikke frit bestemme, om der skal indrømmes en DEPBS-kredit. Den DEPBS-sats, der anvendes til at beregne fordelens størrelse, er den sats, der var gældende på det tidspunkt, hvor eksporterklæringen blev udfærdiget. Det er derfor ikke muligt at ændre fordelens størrelse efterfølgende.

               (16)

               Det blev også konstateret, at DEPBS-kreditter ifølge indiske regnskabsstandarder kan opføres på et periodiseringsgrundlag som en indtægt i forretningsregnskabet, så snart eksportforpligtelsen er opfyldt.

               (17)

               Sådanne kreditter kan anvendes til at betale importtold på senere import af varer, hvis import ikke er begrænset, undtagen investeringsgoder. Varer, der indføres ved hjælp af sådanne kreditter, kan sælges på hjemmemarkedet (og pålægges omsætningsafgift) eller anvendes på anden måde.
               DEPBS-kreditter er frit omsættelige og gyldige i 12 måneder fra deres udstedelsesdato.

               (18)

               En anmodning om DEPBS-kreditter kan omfatte op til 25 eksporttransaktioner eller, hvis den indgives elektronisk, et ubegrænset antal eksporttransaktioner. Der er i praksis ingen faste frister for, hvornår anmodningen skal indgives, fordi fristerne i kapitel 4.47 i PHB I 02-07 altid løber fra den seneste eksporttransaktion, der er omfattet af den pågældende DEPBS-anmodning.

               (19)

               Denne ordning har ikke ændret sig væsentligt siden den oprindelige undersøgelse. Ordningen er et subsidie, som er retligt betinget af eksportresultater. Den blev derfor i den oprindelige undersøgelse anset for at være specifik og udligningsberettiget, jf. artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen.

               (20)

               I den oprindelige undersøgelse blev DEPBS-subsidiebeløbet beregnet på grundlag af de foreliggende oplysninger i overensstemmelse med artikel 28, stk. 1, i grundforordningen, og DEPBS-satsen blev pro rata temporis lagt til grund for den tilsvarende subsidiesats. På grund af ansøgerens samarbejdsvilje, der blev anset som en ændret omstændighed i henhold til artikel 22, stk. 4, i grundforordningen, bør denne metode ikke anvendes til skade for ansøgeren.

               (21)

               I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 2, og artikel 5 beregnedes det udligningsberettigede subsidiebeløb udtrykt ved den fordel, som det blev konstateret, at modtageren havde opnået i undersøgelsesperioden. I den forbindelse blev modtageren anset for at have opnået fordelen på det tidspunkt, hvor eksporttransaktionen fandt sted i henhold til denne ordning. På dette tidspunkt er den indiske regering pligtig til at give afkald på tolden, der udgør et finansielt bidrag som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), i grundforordningen. Som nævnt i betragtning 15 kan den indiske regering, når først toldmyndighederne udsteder en afskibningskvittering, som bl.a. viser det DEPBS-kreditbeløb, der vil blive indrømmet for den pågældende eksporttransaktion, ikke frit bestemme, om der skal indrømmes subsidier eller ej, og ikke frit fastsætte subsidiebeløbet. Som angivet i samme betragtning vil ændringer i DEPBS-satserne i tidsrummet mellem den egentlige eksport og udstedelsen af en DEPBS-licens ikke berøre størrelsen af den indrømmede fordel med tilbagevirkende kraft. Desuden kan selskaberne som nævnt i betragtning 16 i overensstemmelse med indiske regnskabsstandarder opføre DEPBS-kreditter på et periodiseringsgrundlag som en indtægt, når eksporttransaktionen finder sted. Endelig befinder et selskab sig, blot ved at vide, at det vil modtage et subsidie i henhold til DEPBS-ordningen og fordele i henhold til andre ordninger, i en mere fordelagtig konkurrencemæssig position, fordi det takket være subsidierne kan tilbyde lavere priser.

               (22)

               Begrundelsen for at indføre en udligningstold er imidlertid at rette op på en uredelig handelspraksis, der skyldes illegale konkurrencemæssige fordele. Derfor bør fordelen i henhold til DEPBS vurderes som summen af de kreditter, der er opnået i undersøgelsesperioden på alle eksporttransaktioner, der er foregået i henhold til ordningen. I overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, litra a), i grundforordningen blev de gebyrer, der nødvendigvis påløber for at opnå subsidiet, fratrukket.

               (23)

               Ansøgeren hævdede, at kun DEPBS-kreditter, der er opnået på eksporttransaktioner i tilknytning til den pågældende vare, skal lægges til grund for beregningen af subsidiemargenen i denne undersøgelse. I henhold til DEPBS-ordningen er der imidlertid ingen forpligtelse til at begrænse anvendelsen af DEPBS-kreditter til toldfri import af materialer, der er knyttet til en specifik vare. DEPBS-kreditter er tværtimod frit omsættelige og kan endda sælges og anvendes til import af alle varer, hvis import ikke er begrænset (de materialer, der indgår i den pågældende vare, tilhører denne kategori), undtagen investeringsgoder. Alle de opnåede DEPBS-kreditter kan derfor anvendes i tilknytning til den pågældende vare.

               (24)

               Ansøgeren hævdede endvidere, at omsætningsafgiften på overførsler af DEPBS-kreditter burde fratrækkes som en udgift, når subsidiebeløbet blev fastsat. Omsætningsafgiften er imidlertid ikke en omkostning, der nødvendigvis påløber for at blive subsidieberettiget eller opnå subsidier, jf. artikel 7, stk. 1, litra a), i grundforordningen. Omsætningsafgiften er blot et resultat af en rent kommerciel beslutning om at skille sig af med en allerede opnået DEPBS-kredit ved at sælge den, i stedet for at anvende den uden omsætningsafgift til at udligne den told, der skal betales på senere import. Ansøgningsgebyrer forbundet med DEPBS-kreditter blev imidlertid anset for nødvendige udgifter og dermed fratrukket.

               (25)

               Det samlede subsidiebeløb (tæller) blev fordelt på det samlede eksportsalg i undersøgelsesperioden (nævner) i overensstemmelse med artikel 7, stk. 2, i grundforordningen, da dette subsidie ikke blev ydet på grundlag af de fremstillede, producerede, udførte eller transporterede mængder. Ansøgerens subsidiemargen i henhold til denne ordning var på 3,3 %.

         2.1.2.   »Income Tax Exemption Scheme (ITES)« (indkomstskatteordning)

               (26)

               Det blev konstateret, at ansøgeren modtog en delvis indkomstskattefritagelse for fortjenester på eksportsalg i undersøgelsesperioden. Retsgrundlaget for denne fritagelse er fastsat i Section 80HHC i den indiske indkomstskattelov fra 1961.

               (27)

               Section 80HHC i indkomstskatteloven fra 1961 blev ophævet fra og med ligningsåret 2005-2006 (dvs. for finansåret fra 1. april 2004 til 31. marts 2005). Denne ordning vil således ikke indebære nogen fordel for ansøgeren efter 31. marts 2004. I overensstemmelse med artikel 15, stk. 1, i grundforordningen skal denne ordning derfor ikke udlignes.

         2.2.   Ordninger, der indgik i den oprindelige undersøgelse, men som ikke blev anvendt af selskabet
   2.2.1.   »Passbook Scheme (PBS)« (tidligere godtgørelsesordning)

               (28)

               Det blev konstateret, at ansøgeren ikke havde modtaget fordele under PBS, der blev afskaffet den 1. april 1997 og afløst af DEPBS.

         2.2.2.   »Export Promotion Capital Goods Scheme (EPCGS)« (eksportfremmeordning for investeringsgoder)

               (29)

               Det blev konstateret, at ansøgeren ikke havde indført investeringsgoder i henhold til EPCGS og derfor ikke havde benyttet sig af denne ordning.

         2.2.3.   »Export Processing Zones/Export Oriented Units (EPZ/EOU)« (eksportforarbejdningszoner/eksportorienterede virksomheder)

               (30)

               Det blev konstateret, at ansøgeren hverken befandt sig i en EPZ eller drev virksomhed under EOU-ordningen, og derfor ikke havde gjort brug af disse ordninger.

         2.3.   Anden ordning, som ansøgeren gjorde brug af i tilknytning til den pågældende vare, og som fandtes at være udligningsberettiget: »Advance License Scheme for physical exports (ALS)« (forhåndslicensordning for fysisk eksport)

               (31)

               Det blev konstateret, at ansøgeren havde opnået fordele under denne ordning i undersøgelsesperioden. Ordningen er nærmere beskrevet i afsnit 4.1.1 til 4.1.7 i EKSIM-politikken 02-07 og kapitel 4.1 til 4.30 i PHB I 02-07.

               (32)

               Denne ordning kan benyttes af såvel producent-eksportører som forhandler-eksportører, der er forbundet med producenter.

               (33)

               ALS for fysisk eksport gør det muligt at foretage toldfri import af materialer, der indgår fysisk i de færdige eksportvarer. Af hensyn til de indiske myndigheders kontrol er eksportøren retligt forpligtet til at føre »sandfærdige og korrekte optegnelser om forbrug og anvendelse af varer importeret i henhold til licenser« i et nærmere angivet format (kapitel 4.30 i og tillæg 18 til PHB I 02-07), dvs. et register over det faktiske forbrug. Den indiske regering fastsætter såvel den tilladte import som den obligatoriske eksport i mængde og værdi, hvilket angives på en licens. Desuden skal myndighederne anføre de pågældende transaktioner på licensen, når importen og eksporten finder sted. Indiens regering afgør, hvilken materialemængde der kan indføres i henhold til denne ordning, på grundlag af standardnormer, dvs. SION-normer, som viser, hvilken mængde der formodes at skulle til for at producere en referencemængde af den færdige eksportvare. Der findes SION-normer for de fleste varer, herunder den pågældende vare, og de er offentliggjort i PHB II 02-07. De indførte materialer er ikke omsættelige og skal anvendes til at producere den færdige eksportvare. Eksportforpligtelsen skal være opfyldt inden for en fastsat tidsramme (18 måneder med mulighed for to forlængelser på hver seks måneder).

               (34)

               I løbet af den fornyede undersøgelse blev det konstateret, at de materialer, som ansøgeren indførte toldfrit under denne ordning i overensstemmelse med den tilladte importmængde, der var fastsat på grundlag af SION-normer, oversteg den materialemængde, som ansøgeren havde brug for til at producere referencemængden af den færdige eksportvare. SION-normerne for den pågældende vare var derfor ikke tilstrækkelig nøjagtige. Desuden svarede ansøgerens forbrugsregister ikke til det faktiske forbrug. I stedet opførte ansøgeren nemlig på ukorrekt vis det forbrug, der svarede til den indiske regerings mere fordelagtige SION-normer, selv om ansøgeren i praksis forbrugte færre materialer i referenceproduktionen af den færdige eksportvare. Hverken ansøgeren eller den indiske regering kunne påvise, at fritagelsen for importafgifter ikke førte til, at der blev eftergivet et for stort beløb.

               (35)

               Fritagelsen for importafgifter udgør et subsidie i henhold til artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2, i grundforordningen, dvs. et finansielt bidrag fra den indiske regering, som gav ansøgeren en fordel. Desuden er ALS for fysisk eksport retligt betinget af eksportresultater og anses derfor for at være specifik og udligningsberettiget, jf. artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen.

               (36)

               Denne ordning kan hverken anses for at være en tilladt told- eller substitutionsgodtgørelsesordning som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), i grundforordningen. Den overholder ikke de faste regler i bilag I, punkt i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) til grundforordningen. Den indiske regering anvendte ikke en effektiv kontrolordning eller -procedure til at fastslå, hvilke materialer der blev forbrugt ved produktionen af den eksporterede vare og i hvilke mængder (afsnit II, stk. 4, i bilag II til grundforordningen og i tilfælde af substitutionsgodtgørelsesordninger afsnit II, stk. 2, i bilag III til grundforordningen). SION-normerne for den pågældende vare var ikke tilstrækkelig nøjagtige og kan ikke anses for en kontrolordning til at fastslå det faktiske forbrug. Der blev ikke foretaget en effektiv kontrol på grundlag af et korrekt register over det faktiske forbrug. Desuden foretog den indiske regering ikke en yderligere undersøgelse af de materialer, der faktisk var forbrugt, selv om dette normalt ville være påkrævet, hvis kontrolordningen ikke anvendes effektivt (afsnit II, stk. 5, i bilag II og afsnit II, stk. 3, i bilag III til grundforordningen), og beviste heller ikke, at der ikke havde været tale om for store betalinger.

               (37)

               Efter at have fået meddelt disse oplysninger hævdede ansøgeren, at ALS for fysisk eksport fungerede som en tilladt godtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning. Ansøgeren fremførte, uden dog at fremlægge nye faktiske oplysninger eller beviser for sine påstande, at den indiske regering havde indført en tilstrækkelig kontrol i overensstemmelse med grundforordningen. I den forbindelse henviste ansøgeren til følgende kontrolelementer, som den indiske regering havde adgang til: angiveligt nøjagtige SION-normer for den pågældende vare, oplysninger om mængden af materialer og færdige varer i import- og eksportdokumenter (afskibningskvittering og importanmeldelse), toldregistret over import og eksport i henhold til ALS for fysisk eksport, registret over det faktiske forbrug (jf. betragtning 33), det såkaldte DEECB-register (»Duty Entitlement Export Certification book«) og andre kontrolordninger, som de indiske myndigheder benytter sig af i deres forvaltning af punktafgifter (for at sikre, at der ikke uretmæssigt anmodes om kreditter for punktafgifter (»CENVAT-kreditter«) på materialer, der indføres toldfrit i henhold ALS). Ansøgeren fremførte også, at Kommissionen måtte sætte tal på, hvor unøjagtige SION-normerne var. Ansøgeren hævdede desuden, at en kontrolordning ikke nødvendigvis skal anvendes til at vurdere sammenhængen mellem de indførte materialer og de færdige varer for hver enkelt forsendelse for at være i overensstemmelse med grundforordningen. Endelig påstod ansøgeren, at Kommissionen ikke kan indføre udligningsforanstaltninger over for ALS, fordi den er bundet af resultaterne af tidligere undersøgelser.

               (38)

               Ansøgerens synspunkter, som sammenfattet i betragtning 37, kan ikke ændre Kommissionens konklusioner vedrørende ALS for fysisk eksport. Ansøgeren har ikke afvist, at den indiske regering — de facto, om end ikke de jure — ikke anvendte en effektiv kontrolordning til at fastslå det faktiske forbrug i dette tilfælde. Det blev i løbet af undersøgelsen konstateret på grundlag af ansøgerens oplysninger om det faktiske forbrug, at SION-normerne ikke er tilstrækkelig nøjagtige for den pågældende vare (jf. betragtning 34). Ansøgeren bekræftede sit kendskab til dette faktum over for kontrolholdet i løbet af undersøgelsen. Det er ikke Kommissionens opgave at fastsætte det nøjagtige omfang af SION-normernes unøjagtighed, men kun at afvise påstanden om, at standardnormerne var nøjagtige, på grundlag af tilstrækkelige beviser. Ansøgeren fremlagde endvidere ikke nogen beviser for, at selskabet førte optegnelser eller anden dokumentation for dets faktiske forbrug, dvs. ikke blot forbruget ifølge standardnormerne, som den indiske regering kunne benytte til sin ALS-kontrol. Derfor måtte den indiske regering lægge sine unøjagtige standardnormer til grund for kontrollen af de materialemængder, der blev forbrugt ved produktionen af eksportvarerne. Dette mener Kommissionen ikke er tilstrækkeligt til at opfylde kravene til en effektiv kontrolordning i overensstemmelse med bilag II og III til grundforordningen.

               (39)

               Ansøgeren fremlagde ingen dokumentation for, at punktafgiftskontrollen af CENVAT-kreditterne førte til nogen oplysninger om sammenhængen mellem de anvendte materialer og de færdige eksportvarer. Kommissionen anser derfor ikke denne kontrol for at være en del af kontrolordningen, jf. bilag II og III til grundforordningen. DEECB-registret blev endvidere afskaffet ved EKSIM-politikken 02-07 og kan således ikke længere anses for et relevant kontrolelement, som det ellers blev hævdet af ansøgeren. Der blev desuden ikke fremlagt dokumentation for, at ansøgeren opførte oplysninger om det faktiske forbrug i DEECB-registret. Det blev heller ikke bevist, at den indiske regering på nogen anden vis reelt set benyttede sig af en ordning, som kunne give tilstrækkelig nøjagtige oplysninger om sammenhængen mellem de indførte materialer og de færdige eksportvarer, dvs. på anden vis end ved hjælp af for højt fastsatte standardnormer. I den forbindelse skal det bemærkes, at kontrolordninger rent faktisk bør anvendes på hver enkelt forsendelse for at være i overensstemmelse med de standarder, der er fastlagt ved EKSIM-politikken 02-07, jf. betragtning 33. Det er kun ved hjælp af sådanne standarder, at kontrolmyndighederne kan efterprøve, om de faste regler for henholdsvis en godtgørelsesordning eller en substitutionsgodtgørelsesordning er opfyldt. En substitutionsgodtgørelsesordning er desuden ifølge bilag I, litra i), i grundforordningen kun tilladt i særlige tilfælde, bl.a. kun i en periode på to år mellem indførslen af substitutionsmaterialerne og de tilsvarende eksporttransaktioner.

               (40)

               Endelig er Kommissionen ikke bundet af nogen tidligere undersøgelser vedrørende ALS for fysisk eksport. Denne ordning blev aldrig analyseret på grundlag af oplysninger, der kan sammenlignes med dem, der kom frem under denne undersøgelse, hvilket især beror på de unøjagtige SION-oplysninger for den pågældende vare.

               (41)

               Da der ikke foreligger nogen tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning, og kontrolordningen ikke er effektiv til det påtænkte formål, svarer den udligningsberettigede fordel til eftergivelsen af de samlede importafgifter, der normalt skal betales ved indførslen.

               (42)

               Subsidiebeløbet blev beregnet på basis af de eftergivne importafgifter (grundlæggende toldafgifter samt en særlig tillægstold) på de materialer, der blev indført i henhold til ALS for fysisk eksport i tilknytning til den pågældende vare i undersøgelsesperioden, med fradrag af gebyrer, der nødvendigvis påløber for at opnå subsidier, jf. artikel 7, stk. 1, litra a), i grundforordningen (tæller). Dette beløb blev fordelt på eksportomsætningen fra den pågældende vare i undersøgelsesperioden i overensstemmelse med artikel 7, stk. 2, i grundforordningen (nævner), da dette subsidie ikke blev ydet på grundlag af de fremstillede, producerede, udførte eller transporterede mængder. På dette grundlag udgjorde subsidiet 22 %.

         3.   Det samlede udligningsberettigede subsidiebeløb

               (43)

               Under hensyntagen til de ovenfor anførte undersøgelsesresultater vedrørende de forskellige ordninger udgør de udligningsberettigede subsidiebeløb for ansøgeren følgende:

                           (%)

                           DEPBS

                           ALS

                           I ALT

                           Nestor Pharmaceuticals Ltd.

                           3,3

                           22

                           25,3

               (44)

               I overensstemmelse med artikel 15, stk. 1, i grundforordningen bør udligningstolden være lavere end det samlede udligningsberettigede subsidiebeløb, hvis en sådan lavere told er tilstrækkelig til at afhjælpe den skade, der er påført EF-erhvervsgrenen. I den oprindelige undersøgelse blev den gennemsnitlige skadestærskel konstateret at være 14,6 %. Ansøgeren anmodede ikke om en fornyet undersøgelse af undersøgelsesresultaterne vedrørende skade. Derfor er den udligningstold, der kan fastsættes i denne fornyede undersøgelse, begrænset af den oprindeligt fastsatte skadestærskel.

         E.   AFSLUTNING AF DEN FREMSKYNDEDE FORNYEDE UNDERSØGELSE

               (45)

               På baggrund af konklusionerne af denne fornyede undersøgelse bør importen til Fællesskabet af den pågældende vare, der produceres og eksporteres af ansøgeren, fortsat være omfattet af en udligningstold, der svarer til den skadestærskel, der blev fastsat i den oprindelige undersøgelse.

               (46)

               Da denne toldsats allerede finder anvendelse for alle de selskaber, der ikke er udtrykkeligt nævnt i artikel 1, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 2164/98, bør den pågældende forordning ikke ændres. Den fremskyndede fornyede undersøgelse vedrørende ansøgeren bør derfor afsluttes.

         F.   FREMLÆGGELSE AF OPLYSNINGER

               (47)

               Ansøgeren og den indiske regering blev underrettet om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det påtænktes at anbefale, at den fremskyndede fornyede undersøgelse blev afsluttet. De fik også en rimelig frist til at fremsætte bemærkninger. Den indiske regering fremsatte ingen bemærkninger. Der blev taget hensyn til ansøgerens bemærkninger, som kun vedrører ALS for fysisk eksport, jf. betragtning 37 til 40 —

         TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
   Eneste artikel
   Den fremskyndede fornyede undersøgelse af Rådets forordning (EF) nr. 2164/98 vedrørende Nestor Pharmaceuticals Limited afsluttes.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 18. oktober 2004.

            På Kommissionens vegne

         Pascal LAMY

            Medlem af Kommissionen

      (1)  EFT L 288 af 21.10.1997, s. 1. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 461/2004 (EUT L 77 af 13.3.2004, s. 12).

      (2)  EFT L 273 af 9.10.1998, s. 1.

      (3)  EUT C 102 af 29.4.2003, s. 6.

      (4)  Det indiske handels- og industriministeriums bekendtgørelse nr. 1/2002-07 af 31. marts 2002.


title: Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komités afgørelse (FUSP) 2015/173 af 3. februar 2015 om udnævnelse af den øverstbefalende for Den Europæiske Unions militærmission for at bidrage til uddannelsen af somaliske sikkerhedsstyrker (EUTM Somalia) og om ophævelse af afgørelse EUTM Somalia/1/2013 (EUTM SOMALIA/1/2015)

text:
               5.2.2015

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 29/14

         DEN UDENRIGS- OG SIKKERHEDSPOLITISKE KOMITÉS AFGØRELSE (FUSP) 2015/173
   af 3. februar 2015
   om udnævnelse af den øverstbefalende for Den Europæiske Unions militærmission for at bidrage til uddannelsen af somaliske sikkerhedsstyrker (EUTM Somalia) og om ophævelse af afgørelse EUTM Somalia/1/2013 (EUTM SOMALIA/1/2015)
   DEN UDENRIGS- OG SIKKERHEDSPOLITISKE KOMITÉ HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 38, stk. 3,
   under henvisning til Rådets afgørelse 2010/96/FUSP af 15. februar 2010 om Den Europæiske Unions militærmission for at bidrage til uddannelsen af somaliske sikkerhedsstyrker (1), særlig artikel 5, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I henhold til artikel 5, stk. 1, i afgørelse 2010/96/FUSP bemyndigede Rådet Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité (PSC) til i overensstemmelse med artikel 38 i traktaten om Den Europæiske Union at træffe de relevante afgørelser vedrørende den politiske kontrol med og den strategiske ledelse af EUTM Somalia, herunder afgørelser om udnævnelse af den øverstbefalende for EU-missionen.

               (2)

               Den 17. december 2013 vedtog PSC afgørelse EUTM Somalia/1/2013 (2) om udnævnelse af brigadegeneral Massimo MINGIARDI til øverstbefalende for EUTM Somalia.

               (3)

               Den 18. december 2014 foreslog Italien udnævnelsen af brigadegeneral Antonio MAGGI til ny øverstbefalende for EUTM Somalia som efterfølger for brigadegeneral Massimo MINGIARDI.

               (4)

               Den 8. januar 2015 henstillede EU's Militærkomité til PSC at udnævne brigadegeneral Antonio MAGGI til øverstbefalende for EUTM Somalia som efterfølger for brigadegeneral Massimo MINGIARDI.

               (5)

               Afgørelse EUTM Somalia/1/2013 bør ophæves.

               (6)

               I medfør af artikel 5 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, deltager Danmark ikke i udarbejdelsen og gennemførelsen af Unionens afgørelser og aktioner, som har indvirkning på forsvarsområdet. Danmark deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne afgørelse, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Brigadegeneral Antonio MAGGI udnævnes herved til øverstbefalende for Den Europæiske Unions militæroperation for at bidrage til uddannelsen af somaliske sikkerhedsstyrker (EUTM Somalia) fra den 8. marts 2015.
   Artikel 2
   Afgørelse EUTM Somalia/1/2013 ophæves.
   Artikel 3
   Denne afgørelse træder i kraft den 8. marts 2015.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 3. februar 2015.

            På Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komités vegne

         W. STEVENS

            Formand

      (1)  EUT L 44 af 19.2.2010, s. 16

      (2)  Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komités afgørelse EUTM Somalia/1/2013 af 17. december 2013 om udnævnelse af en øverstbefalende for Den Europæiske Unions militæroperation for at bidrage til uddannelsen af somaliske sikkerhedsstyrker (EUTM Somalia) (EUT L 346 af 20.12.2013, s. 53).


Avis juridique important

|

31981D0378

81/378/EØF: Kommissionens afgørelse af 1. juni 1981 om godtgørelse af tilsagn afgivet af en eksport af rørfittings af støbejern, blødstøbte (aducerede varer) med oprindelse i Brasilien og om afslutning af proceduren vedrørende importen af disse varer

EF-Tidende nr. L 145 af 03/06/1981 s. 0029

++++  KOMMISSIONENS AFGOERELSE  af 1 . juni 1981  om godtagelse af tilsagn afgivet af en eksport af roerfittings af stoebejern , bloedstoebte ( aducerede varer ) med oprindelse i Brasilien og om afslutning af proceduren vedroerende importen af disse varer   ( 81/378/EOEF )  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ,  under henvisning til Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3017/79 af 20 . december 1979 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande , der ikke er medlemmer af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ( 1 ) , saerlig artikel 9 og 10 ,  efter hoering i det raadgivende udvalg , der er nedsat i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 3017/79 , og  ud fra foelgende betragtninger :  Kommissionen modtog den 16 . juli 1980 en klage indgivet af European Malleable Tube Fittings Development Association paa vegne af saa godt som samtlige producenter i Faellesskabet af roerfittings af stoebejern , bloedstoebte ( aducerede varer ) ; klagen indeholdt bevisligheder for , at der fandt dumping sted med hensyn til tilsvarende varer med oprindelse i Brasilien , og at der forvoldtes vaesentlig skade som foelge heraf ;  da disse bevisligheder var tilstraekkelige til at berettige ivaerksaettelsen af en undersoegelse , offentliggjorde Kommissionen i overensstemmelse hermed en meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende ( 2 ) om indledning af en antidumpingprocedure vedroerende importen af roerfittings af stoebejern , bloedstoebte  ( aducerede varer ) med oprindelse i Brasilien og indledte en undersoegelse af sagen paa faellesskabsplan ;  Kommissionen underrettede officielt de eksportoerer og importoerer , som den vidste var beroert deraf , samt repraesentanter for Brasilien ;  Kommissionen gav de direkte beroerte parter lejlighed til skriftligt at give deres mening til kende og redegoere herfor mundtligt samt til at moedes , saaledes at de kunne redegoere for deres synspunkter og fremfoere modargumenter ;  de vigtigste importoerer og brasilianske eksportoerer , der beroertes af undersoegelsen , benyttede sig af denne lejlighed ;  i loebet af undersoegelsen indhentede og efterproevede Kommissionen alle de oplysninger , den ansaa for noedvendige , og aflagde kontrolbesoeg hos den eneste brasilianske eksportoer , Fundicao Tupy S.A . , Joinville  ( Santa Catarina ) ; Kommissionen aflagde ligeledes kontrolbesoeg hos de mest beroerte producenter i Faellesskabet og hos visse importoerer ;  med henblik paa at fastslaa , om der var tale om dumping for de brasilianske eksportoerers vedkommende , sammenlignede Kommissionen priserne ved eksport af fittings af stoebejern til Faellesskabet i perioden fra den 1 . september 1979 til den 31 . oktober 1980 med de vejede gennemsnit af priserne paa det brasilianske hjemmemarked ; til disse sammenligninger anvendtes priser ab fabrik ;  dumpingmargenerne varierede betydeligt alt efter de paagaeldende typer fittings , og det var derfor noedvendigt at beregne de vejede gennemsnitlige margener ;  det fremgaar af den foreloebige undersoegelse af de faktiske omstaendigheder , at der fandt dumping sted med hensyn til importen af de paagaeldende varer med oprindelse i Brasilien , og de konstaterede dumpingmargener for eksporten gennem de seneste maaneder i den af undersoegelsen omfattede periode var foelgende : 5,8 % for eksporten til Italien , 14,4 % for eksporten til Frankrig , 8,5 % for eksporten til Belgien og 9,6 % for eksporten til Tyskland ;  hvad angaar de skadelige virkninger for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet , fremgaar det af de bevisligheder , Kommissionen er i besiddelse af , at den andel af markedet , som Faellesskabets import fra Brasilien udgoer , oegedes fra 2 % i 1976 til 5 % i 1979 ; i samme periode oegedes Brasiliens andel af markedet i Italien , som er det marked , der er mest beroert af denne import , fra 2 % til 9 % ;  priserne ved videresalg af de varer , der er indfoert fra Brasilien , er ca . 20 % lavere end de mest beroerte faellesskabsproducenters , dvs . de italienske ; den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet har noteret en nedgang i produktionen , som er faldet fra ca . 62 000 t i 1977 til ca . 58 300 t i 1979 , kapaciteten har ikke vaeret fuldt udnyttet og markedsandelen paa det europaeiske marked er i den paagaeldende periode faldet fra 71 % til 62 % , ligesom der har vaeret tale om lavere fortjeneste eller om tab ;  Kommissionen har undersoegt , om der er foraarsaget skade af andre faktorer , som kan have haft negative virkninger for denne erhvervsgren i Faellesskabet , saasom omfanget af og priserne paa anden import , bl.a .  med orpindelse i Japan og Taiwan , eller den samlede efterspoergsel efter fittings af stoebejern , bloedstoebte , og eventuelle skadelige virkninger foraarsaget af disse faktorer er ikke blevet tilskrevet dumpingimporten , som i sig selv maa anses for at have forvoldt vaesentlig skade ;  under disse omstaendigheder fremgaar det af den foreloebige undersoegelse , at der finder dumping sted med hensyn til importen fra Brasilien , og at der foreligger tilstraekkelige beviser for , at der forvoldes vaesentlig skade som foelge heraf ;  den paagaeldende brasilianske eksportoer er blevet underrettet om resultaterne af undersoegelsen og har fremsat sine bemaerkninger hertil ; eksportoeren har erklaeret sig indforstaaet med at afgive visse tilsagn for saa vidt angaar eksporten til Faellesskabet ; disse tilsagn indebaerer , at priserne ved eksport til Faellesskabet forhoejes til et niveau , der udligner dumpingmargenen , uden dog at vaere hoejere end denne ;  Kommissionen har foelgelig fastslaaet , at det ikke i oejeblikket er paakraevet at traeffe beskyttelsesforanstaltninger vedroerende importen af de paagaeldende varer med oprindelse i Brasilien , og har besluttet at godtage de afgivne tilsagn og at afslutte proceduren uden at indfoere antidumpingtold -  TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE :  Artikel 1  Kommissionen godtager de tilsagn , der er afgivet i forbindelse med antidumpingproceduren vedroerende roerfittings af stoebejern , bloedstoebte ( aducerede varer ) ( 3 ) med oprindelse i Brasilien .  Artikel 2  Antidumpingproceduren vedroerende importen af roerfittings af stoebejern , bloedstoebte ( aducerede varer ) med oprindelse i Brasilien , afsluttes .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 1 . juni 1981 .  Paa Kommissionens vegne  Wilhelm HAFERKAMP  Naestformand  ( 1 ) EFT nr . L 339 af 31 . 12 . 1979 , s . 1 .  ( 2 ) EFT nr . C 249 af 26 . 9 . 1980 , s . 2 .  ( 3 ) Position i den faelles toldtarif : 73.20 B NIMEXE-nummer 73.20.30 .


1. Europa-Parlamentets afgørelse af 24. april 2007 om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2005, Sektion VIII A - Den Europæiske Ombudsmand (C6-0471/2006 - 2006/2063(DEC))


title: EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse nr. 134/14/KOL af 26. marts 2014 om 95. ændring af de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte ved at indføre nye retningslinjer om statsstøtte til film og audiovisuelle værker ( »Retningslinjer om film og andre audiovisuelle værker 2014« )

text:
               18.9.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 276/53

         EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS AFGØRELSE
   Nr. 134/14/KOL
   af 26. marts 2014
   om 95. ændring af de proceduremæssige og materielle regler for statsstøtte ved at indføre nye retningslinjer om statsstøtte til film og audiovisuelle værker (»Retningslinjer om film og andre audiovisuelle værker 2014«)
   EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN (»TILSYNSMYNDIGHEDEN«) HAR —
   UNDER HENVISNING til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (»EØS-aftalen«), særlig artikel 61-63 og protokol 26,
   UNDER HENVISNING til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol (»tilsyns- og domstolsaftalen«), særlig artikel 24 og artikel 5, stk. 2, litra b), og
   ud fra følgende betragtninger:
   I henhold til tilsyns- og domstolsaftalens artikel 24 skal Tilsynsmyndigheden sætte EØS-aftalens bestemmelser om statsstøtte i kraft.
   I henhold til artikel 5, stk. 2, litra b), i tilsyns- og domstolsaftalen skal Tilsynsmyndigheden udsende meddelelser og retningslinjer om spørgsmål, der er omfattet af EØS-aftalen, hvis det udtrykkeligt er hjemlet i EØS-aftalen eller i tilsyns- og domstolsaftalen, eller hvis Tilsynsmyndigheden finder det nødvendigt.
   Den 15. november 2013 vedtog Kommissionen en meddelelse om statsstøtte til film og audiovisuelle værker, som trådte i kraft den 16. november 2013 (1).
   Denne meddelelse har også relevans for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
   Der skal i overensstemmelse med målet om ensartethed, som er fastsat i EØS-aftalens artikel 1, sikres en ensartet anvendelse af EØS' statsstøtteregler i hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
   I overensstemmelse med punkt II i afsnittet »GENERELT« i bilag XV til EØS-aftalen skal Tilsynsmyndigheden efter samråd med Kommissionen vedtage retsakter svarende til de af Europa-Kommissionen vedtagne.
   EFTER høring af Europa-Kommissionen, og
   EFTER at have hørt EFTA-staterne herom ved brev af 13. februar 2014 —
   VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Retningslinjerne for statsstøtte ændres ved indførelse af nye retningslinjer om statsstøtte til film og andre audiovisuelle værker (»Retningslinjer om film og andre audiovisuelle værker 2014«).
   De nye retningslinjer er vedlagt i bilaget og udgør en integreret del af denne afgørelse.
   Artikel 2
   Kun den engelske udgave af denne afgørelse er autentisk.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 26. marts 2014.

            På EFTA-Tilsynsmyndighedens vegne

         Oda Helen SLETNES

            Formand

         Frank BÜCHEL

            Medlem af kollegiet

      (1)  EUT C 332 af 15.11.2013, s. 1.

      BILAG
      DEL IV SEKTORSPECIFIKKE REGLER

         Statsstøtte til film og andre audiovisuelle værker
          (1)

         (»Retningslinjer for film og andre audiovisuelle værker 2014«)

      1.   INDLEDNING

                  (1)

                  Audiovisuelle værker, især film, spiller en vigtig rolle for skabelsen af en europæisk identitet. De afspejler den kulturelle mangfoldighed af de forskellige traditioner og historier, der kendetegner medlemsstater og regioner i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (»EØS«). Audiovisuelle værker er både økonomiske goder, der giver betydelige muligheder for at skabe velstand og beskæftigelse, og kulturgoder, som på en gang afspejler og former vore samfund.

                  (2)

                  Blandt de audiovisuelle værker indtager film stadig en særstilling på grund af produktionsomkostningerne og den kulturelle betydning. Filmproduktionsbudgetterne er betydeligt højere end budgetterne til andre former for audiovisuelt indhold, de produceres oftere i internationalt samarbejde og deres udnyttelsestid er længere. Film står især over for stærk konkurrence fra lande uden for Europa. Europæiske audiovisuelle værker kommer imidlertid kun i begrænset omfang uden for oprindelseslandet.

                  (3)

                  Den begrænsede udbredelse af sådanne værker skyldes, at den europæiske audiovisuelle sektor er opsplittet i nationale eller sågar regionale markeder. Dette hænger ganske vist sammen med den sproglige og kulturelle mangfoldighed i Europa, men denne nærhedsfaktor afspejles også i den offentlige støtte til europæiske audiovisuelle værker, hvor der via nationale, regionale og lokale støtteordninger ydes støtte til mange mindre produktionsselskaber.

                  (4)

                  Det er almindeligt accepteret, at støtte er en vigtig forudsætning for at opretholde europæisk audiovisuel produktion. Det er vanskeligt for filmproducenter at sikre sig tilstrækkelig kommerciel forhåndsopbakning til, at der kan samles en finansiel pakke, der gør det muligt for produktionsprojekter at komme i gang. Den høje risiko, der er forbundet med filmproducenternes aktiviteter og projekter, gør sammen med den udbredte antagelse, at sektoren ikke er rentabel, at sektoren er afhængig af statsstøtte. Hvis de blot var blevet overladt til markedet, ville mange film aldrig være blevet produceret på grund af en kombination af den høje investering, som en film kræver, og det begrænsede publikum, som europæiske audiovisuelle værker har. Under disse omstændigheder er EFTA-Tilsynsmyndighedens (»Tilsynsmyndigheden«) og EØS-staternes understøttelse af audiovisuel produktion af betydning for at sikre, at deres kultur og skaberevne kan komme til udtryk, og at den europæiske kulturs mangfoldighed og rigdom genspejles.

                  (5)

                  MEDIA (2), Den Europæiske Unions støtteprogram for film- og tv-branchen samt de nye medieindustrier, tilbyder en lang række støtteordninger, som hver er rettet mod forskellige områder af den audiovisuelle sektor, herunder ordninger for producenter, distributører, salgsagenter, arrangører af uddannelseskurser, operatører inden for nye digitale teknologier, operatører inden for video on demand-(VoD)platforme, biografer og arrangører af festivaler, markeder og salgsfremmende begivenheder. Programmet støtter udbredelsen og markedsføringen af europæiske film med særlig vægt på ikke-nationale europæiske film. Ordningerne vil blive videreført i delprogrammet MEDIA under rammeprogrammet »Et Kreativt Europa«, det nye europæiske støtteprogram for de kulturelle og kreative sektorer.

            2.   HVORFOR KONTROLLERE STATSSTØTTE TIL FILM OG ANDRE AUDIOVISUELLE VÆRKER?

                  (6)

                  EØS-staterne har gennemført en lang række støtteforanstaltninger for produktionen af film, tv-programmer og andre audiovisuelle værker. EØS-staterne giver årligt betragtelige beløb i filmstøtte gennem nationale, regionale og lokale støtteordninger. Bag disse foranstaltninger ligger både kulturelle og erhvervspolitiske overvejelser. De har det primære kulturelle formål at sikre, at de nationale og regionale kulturer og skaberpotentialet kommer til udtryk i de audiovisuelle medier film og fjernsyn. Derudover tager de dog også sigte på at skabe den kritiske masse af aktivitet, der er nødvendig for at igangsætte den dynamik, der kræves til udvikling og konsolidering af denne industri gennem etablering af produktionsselskaber på et sundt finansielt grundlag og udvikling af en permanent reserve af menneskelige færdigheder og erfaring.

                  (7)

                  Takket være støtten er Europa blevet et af de største filmproducerende områder i verden. I 2012 blev værdien af det europæiske audiovisuelle marked for filmisk underholdning anslået til 17 mia. EUR (3). Over en million mennesker er ansat i den audiovisuelle sektor i EU (4).

                  (8)

                  Dette gør ikke alene filmproduktion og -distribution til en kulturel, men også en væsentlig økonomisk aktivitet. Desuden er filmproducenter aktive på internationalt niveau, og audiovisuelle værker handles internationalt. Det betyder, at statsstøtte i form af tilskud, skattemæssige incitamenter og andre former for finansiel støtte risikerer at påvirke samhandelen mellem EØS-staterne. De producenter og audiovisuelle værker, som modtager støtte, kan få en finansiel og dermed konkurrencemæssig fordel i forhold til andre værker, som ikke modtager støtte. Støtten kan derfor fordreje konkurrencen og betragtes dermed som statsstøtte i henhold til artikel 61, stk. 1, i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (»EØS-aftalen«). I henhold artikel 62 i EØS-aftalen er Tilsynsmyndigheden derfor forpligtet til at vurdere, om støtten til den audiovisuelle sektor er forenelig med EØS-markedet, ligesom den gør med statsstøtteforanstaltninger i andre sektorer.

                  (9)

                  EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, forbyder statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler, som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene og samhandelen mellem EØS-stater. Tilsynsmyndigheden kan imidlertid undtage visse former for statsstøtte fra dette forbud. En af disse undtagelser er EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), om støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, når den ikke påvirker samhandelsvilkårene negativt i et omfang, der strider mod de fælles interesser.

                  (10)

                  I EØS-aftalen erkendes behovet for at styrke det kulturelle samarbejde i artikel 13 i aftalens protokol 31. EØS-aftalen indeholder ikke en »kulturel undtagelse« svarende til artikel 107, stk. 3, litra d), i TEUF, som indeholder en særlig mulighed for undtagelse fra det generelle princip om uforenelighed i artikel 107, stk. 1, i TEUF for støtte til fremme af kulturen. Ikke desto mindre mener Tilsynsmyndigheden i overensstemmelse med sin faste retspraksis (5), at støtteforanstaltninger til film og andre audiovisuelle værker kan godkendes af kulturelle grunde på basis af EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c). Tilsynsmyndigheden vil i sin vurdering anvende de samme kriterier som Europa-Kommissionen med henblik på artikel 107, stk. 3, litra d), i TEUF.

                  (11)

                  Støtte til audiovisuelle værker bidrager til at fremme europæisk films og den audiovisuelle sektors bæredygtighed i alle EØS-stater på mellemlangt og langt sigt, og den øger kulturel mangfoldighed i udvalget af værker, som er tilgængelige for det europæiske publikum.

                  (12)

                  Som parter i UNESCO's konvention om beskyttelse og fremme af de kulturelle udtryksformers mangfoldighed er Norge og Island forpligtet til at integrere den kulturelle dimension som et vigtigt element i sine politikker (6).

            3.   UDVIKLINGEN SIDEN 2001

                  (13)

                  Kommissionen fastsatte kriterier for vurdering af statsstøtte til produktion af film og andre audiovisuelle værker i meddelelsen om biograffilm fra 2001 (7). Disse kriteriers gyldighed blev forlænget i 2004 (8), 2007 (9) og 2009 (10) og udløb den 31. december 2012. Tilsynsmyndighedens retningslinjer om statsstøtte til biograffilm og andre audiovisuelle værker (»Tilsynsmyndighedens retningslinjer fra 2008«) blev oprindeligt udarbejdet i 2008 på grundlag af ovennævnte meddelelser fra Kommissionen fra 2001, 2004 og 2007 (11). De aktuelle retningslinjer følger i hovedtræk meddelelsen og Tilsynsmyndighedens retningslinjer fra 2008, men imødekommer samtidig en række tendenser, som er fremkommet siden 2001.

                  (14)

                  De støtteordninger, som Kommissionen og Tilsynsmyndigheden har godkendt siden reglerne fra 2001 trådte i kraft, viser, at EØS-staterne bruger en bred vifte af støttemekanismer og -betingelser. De fleste ordninger følger den model, som kriterierne til vurdering af statsstøtte i meddelelsen fra 2001 blev udviklet til, nemlig tilskud til udvalgte filmproduktioner, hvor den maksimale støtte er en fastsat procentdel af hele støttemodtagerens produktionsbudget. Ikke desto mindre har et stadig større antal EØS-stater indført ordninger, hvor støttebeløbet alene defineres som en procentdel af de produktionsudgifter, der bruges i den støttetildelende EØS-stat. Disse ordninger er ofte konstrueret som skattelettelser eller på en sådan måde, at film, der opfylder en række kriterier for at være berettiget til at modtage støtte, automatisk får den. Sammenlignet med filmfonde, som tildeler individuel støtte til enkelte film, når der søges om den, giver disse ordninger med deres indbyggede automatik filmproducenterne mulighed for at indregne et forudsigeligt finansieringsbeløb allerede i filmens planlægnings- og udviklingsfaser.

                  (15)

                  For så vidt angår støttede aktiviteters omfang tilbyder nogle EØS-stater også støtte til andre aktiviteter end filmproduktion. Dette omfatter støtte til filmdistribution eller biografer, f.eks. til støtte af biografer i landdistrikter eller arthousebiografer generelt eller til at dække disses istandsættelse og modernisering, herunder deres overgang til digital filmfremvisning. Visse EØS-stater støtter audiovisuelle projekter, som rækker ud over de traditionelle film- og tv-produktionsbegreber, især interaktive produkter som f.eks. transmedia eller spil. I disse tilfælde anvendte Kommissionen og Tilsynsmyndigheden kriterierne i meddelelsen om biograffilm og Tilsynsmyndighedens retningslinjer fra 2008 som reference til at vurdere, hvorvidt støtten var nødvendig, forholdsmæssig og tilstrækkelig, hvis den var blevet anmeldt. Det er også blevet bemærket, at der har været øget konkurrence mellem EØS-staterne om at bruge statsstøtte til at tiltrække udefrakommende investeringer fra store produktionsselskaber i tredjelande. Disse problemer var der ikke taget højde for i meddelelsen fra 2001 eller i Tilsynsmyndighedens retningslinjer fra 2008.

                  (16)

                  Det fremgik allerede af meddelelsen fra 2001, at Kommissionen ville tage det maksimalt tilladte niveau af territoriale udgiftsforpligtelser i denne sektor efter statsstøttereglerne op til fornyet overvejelse. De territoriale udgiftsforpligtelser i filmfinansieringsordninger indebærer, at en bestemt del af det støttemodtagende filmbudget skal bruges i den støttetildelende EØS-stat. I forlængelsen af meddelelsen i 2004 blev de territoriale udgiftsforpligtelser i filmfinansieringsordninger identificeret som et spørgsmål, der skal vurderes yderligere for så vidt angår overensstemmelsen med de interne markedsprincipper i traktaten. Der har også skullet tages hensyn til Domstolens og EFTA-Domstolens retspraksis siden 2001 om vigtigheden af det indre marked for så vidt angår reglerne om varer og tjenesteydelsers oprindelse (12).

                  (17)

                  Da kriterierne for vurdering af statsstøtte i meddelelsen om biograffilm fra 2001 blev forlænget i 2009, bemærkede Kommissionen derfor, at der var behov for at reflektere yderligere over betydningen af denne udvikling og for at revidere disse kriterier.

            4.   SPECIFIKKE ÆNDRINGER

                  (18)

                  Disse retningslinjer omhandler ovenstående spørgsmål og indfører ændringer til kriterierne for meddelelsen fra 2001 og Tilsynsmyndighedens retningslinjer fra 2008. Navnlig dækker retningslinjerne statsstøtte til en bredere vifte af aktiviteter, de understreger nærhedsprincippet inden for kulturpolitik og respekten for de grundlæggende frihedsrettigheder (artikel 4, 8, 28, 31, 36 og 40 i EØS-aftalen), de indfører et højere niveau for den maksimale støtteintensitet for grænseoverskridende produktioner, og de imødekommer behovet for at beskytte og give adgang til filmarven. Kommissionen og Tilsynsmyndigheden finder, at disse ændringer er nødvendige på baggrund af udviklingen siden 2001 og vil hjælpe europæiske værker til at blive mere konkurrencedygtige og paneuropæiske i fremtiden.

            4.1.   AKTIVITETERNES OMFANG

                  (19)

                  Hvad angår omfanget af de aktiviteter, som disse retningslinjer finder anvendelse på, fokuserede statsstøttekriterierne i meddelelsen om biograffilm fra 2001 og Tilsynsmyndighedens retningslinjer fra 2008 på filmproduktion. Som nævnt yder EØS-staterne imidlertid også støtte til andre beslægtede aktiviteter som f.eks. manuskriptskrivning, udvikling, distribution eller markedsføring (herunder filmfestivaler). Målet om at beskytte og fremme Europas kulturelle mangfoldighed gennem audiovisuelle værker kan kun nås, hvis disse værker har et publikum. Ved udelukkende at yde støtte til produktion er der risiko for, at udbuddet af audiovisuelt indhold stimuleres, uden at det sikres, at det deraf resulterende audiovisuelle værk distribueres og markedsføres på passende vis. Det er derfor hensigtsmæssigt, at støtte kan omfatte alle aspekter af filmskabelse, lige fra historien udarbejdes, og til filmen vises for publikum.

                  (20)

                  For så vidt angår støtte til biografer, er der almindeligvis tale om mindre støttebeløb, så de støtteniveauer, som falder ind under de minimis-forordningen, burde være tilstrækkelige for eksempelvis biografer i landdistrikter og arthousebiografer (13). Dog kan en EØS-stat, hvis den kan retfærdiggøre, at der er behov for yderligere støtte til biografer, efter de nuværende retningslinjer få støtten vurderet som støtte til fremme af kulturen i henhold til artikel 61, stk. 3, litra c), i EØS-aftalen. Støtte til biografer fremmer kulturen, fordi biografers primære formål er at fremvise det kulturelle produkt, som film er.

                  (21)

                  I nogle EØS-stater overvejes det at støtte audiovisuelle projekter, som rækker ud over de traditionelle film- og tv-produktionsbegreber. Transmedial historiefortælling (»transmedia storytelling«) (også kendt under betegnelsen »multi-platform storytelling« (historiefortælling på flere platforme) eller »cross-media storytelling« (historiefortælling på tværs af medier)) er en teknik, der gør det muligt at fortælle historier på tværs af flere platforme og formater ved hjælp af digitale teknologier som f.eks. film og spil. Specielt for disse indholdsdele er, at de er forbundet med hinanden (14). Eftersom transmedia-projekter er uløseligt forbundet med filmproduktion, anses filmproduktionsdelen i disse retningslinjer for at være et audiovisuelt værk.

                  (22)

                  Omvendt gælder det, at selv om spil kan blive et af de hurtigst voksende massemedier de kommende år, er det ikke alle spil, der nødvendigvis kan betegnes som audiovisuelle værker eller kulturelle produkter. Spil har andre karakteristika med hensyn til produktion, distribution, markedsføring og forbrug end film. Reglerne for filmproduktion kan derfor ikke automatisk finde anvendelse på spil. Endvidere har Kommissionen og Tilsynsmyndigheden ikke ligesom for film- og tv-sektoren en kritisk masse af afgørelser om statsstøtte til spil. Støtte til spil er derfor ikke omfattet af disse retningslinjer. Enhver støtteforanstaltning for spil, som ikke opfylder betingelserne i den generelle gruppefritagelsesordning (15) eller de minimis-forordningen, vil fortsat blive behandlet fra sag til sag. I det omfang det kan påvises, at en støtteordning for spil, som tjener et kulturelt eller uddannelsesmæssigt formål, er nødvendig, vil Tilsynsmyndigheden lade støtteintensitetskriterierne i disse retningslinjer finde tilsvarende anvendelse.

            4.2.   DET KULTURELLE KRITERIUM

                  (23)

                  For at være forenelig med EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), skal støtte til den audiovisuelle sektor fremme kulturen, og det er primært EØS-staternes ansvar at definere et kulturelt produkt. Ved vurderingen af en støtteordning for audiovisuelle værker anerkender Tilsynsmyndigheden, at dens opgave er begrænset til at undersøge, om en EØS-stat har indført en relevant og effektiv kontrolmekanisme, der gør det muligt at undgå åbenbare fejl. Det kunne man opnå enten gennem en kulturel udvælgelsesproces til vurdering af, hvilke audiovisuelle værker der skal tildeles støtte, eller et krav om en kulturel profil, som alle audiovisuelle værker skal opfylde for at få tildelt støtte. I tråd med UNESCO's konvention om beskyttelse og fremme af de kulturelle udtryksformers mangfoldighed af 2005 (16) bemærker Tilsynsmyndigheden, at en film godt kan være kulturel, selv om den har kommerciel karakter.

                  (24)

                  Sproglig mangfoldighed er et vigtigt element i forbindelse med den kulturelle mangfoldighed. Hvis man værner om og fremmer anvendelse af et eller flere af en EØS-stats sprog, så medvirker man også til at fremme kultur (17). Ifølge Domstolens faste retspraksis kan både fremme af en EØS-stats sprog (18) og kulturpolitik (19) derfor udgøre et tvingende alment hensyn, som berettiger til begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser. Som betingelse for at modtage støtte kan EØS-stater derfor bl.a. kræve, at filmen produceres i en speciel sprogversion, hvis det fastslås, at dette krav er nødvendigt og hensynsmæssigt for at forfølge et kulturelt mål i den kulturelle sektor, som også kan fremme det sociale, religiøse, filosofiske eller sproglige udtryk i en given region. Et sådant kriterium kan i praksis være en fordel for filmproduktionsselskaber, som anvender det sprog, der er omfattet af kriteriet, og det forhold indgår også i den formulerede målsætning (20).

            4.3.   TERRITORIALE UDGIFTSFORPLIGTELSER

                  (25)

                  De forpligtelser, som de støtteydende myndigheder pålægger filmproducenter til at bruge en bestemt del af filmproduktionsbudgettet på et bestemt geografisk område (såkaldte »territoriale udgiftsforpligtelser«), har fået særlig opmærksomhed, lige siden Kommissionen begyndte at se nærmere på filmstøtteordninger. Med meddelelsen om biograffilm fra 2001 og Tilsynsmyndighedens retningslinjer fra 2008 fik EØS-staterne mulighed for at kræve, at op til 80 % af det samlede filmbudget bruges på deres område. De ordninger, der definerer støttebeløbet som en procentdel af de produktionsudgifter, der bruges i den støttetildelende EØS-stat, forsøger allerede via den måde, de er opbygget på, at tiltrække flest mulige produktionsaktiviteter til den støttetildelende EØS-stat, og de indeholder et iboende element af territorialisering af udgifterne. Med disse retningslinjer skal der tages hensyn til de forskellige typer støtteordninger, der allerede findes i dag.

                  (26)

                  Territoriale udgiftsforpligtelser begrænser det indre marked for audiovisuel produktion. Kommissionen bestilte derfor en ekstern undersøgelse om territoriale betingelser, som audiovisuelle produkter er underlagt, og den var færdig i 2008 (21). Som anført i tillægget til meddelelsen om filmproduktion fra 2009 var resultaterne af undersøgelsen ikke endegyldige. Det blev heri ikke slået fast, hvorvidt de positive virkninger af de territoriale betingelser opvejede de negative virkninger.

                  (27)

                  Undersøgelsen fandt imidlertid, at udgifterne til filmproduktion synes at være højere i de lande, som anvender territoriale betingelser, end i de lande, som ikke anvender sådanne betingelser. Undersøgelsen fandt også, at territoriale betingelser kan medføre nogle forhindringer for koproduktioner og gøre dem mindre effektive. Overordnet set fandt undersøgelsen, at mere restriktive territoriale udgiftsforpligtelser ikke medfører tilstrækkelig positive virkninger til at retfærdiggøre, at den nuværende grad af restriktioner fastholdes. Den påviste heller ikke, at disse betingelser er nødvendige for at opnå det mål, der forfølges.

                  (28)

                  En national foranstaltning, der hæmmer udøvelsen af de grundlæggende rettigheder, som er garanteret i EØS-aftalen, er kun acceptabel, hvis den opfylder adskillige betingelser: Den skal have til formål at varetage et tvingende alment hensyn af generel interesse, den skal være egnet til at sikre virkeliggørelsen af det formål, som den forfølger, og den må ikke gå videre end nødvendigt for at nå sit formål (22). Filmindustriens særlige karakteristika, herunder produktionernes ekstreme mobilitet og fremme af den kulturelle mangfoldighed og nationale kulturer og sprog, kan udgøre et tvingende alment hensyn af generel interesse, hvilket kan retfærdiggøre en begrænsning i udøvelsen af de grundlæggende rettigheder. Derfor anerkender Tilsynsmyndigheden fortsat, at disse betingelser i et vist omfang kan være nødvendige for at fastholde en kritisk masse af infrastruktur til filmproduktion i den støtteydende EØS-stat eller region.

                  (29)

                  Der er næsten ingen EØS-stater, der pålægger territoriale udgiftsforpligtelser op til loftet på 80 % af produktionsbudgettet, som meddelelsen fra 2001 og Tilsynsmyndighedens retningslinjer fra 2008 tillader. Adskillige EØS-stater har slet ingen territoriale udgiftsforpligtigelser i deres støtteordninger. Der er mange regionale ordninger, som er baseret på støttebeløbet og kræver, at 100 % eller 150 % af dette beløb skal eller bør forbruges i den støtteydende EØS-stat, uden at der er specifikke krav til oprindelsen af underleverandørernes ydelser eller til oprindelsen af de varer, der bruges i produktionen. Nogle ordninger giver den støttemodtagende producent mulighed for at bruge mindst 20 % af produktionsbudgettet uden for EØS-staten. Visse EØS-stater udformer filmstøtten som en procentdel af alene de lokale udgifter.

                  (30)

                  De udgiftsbeløb, der er omfattet af territoriale udgiftsforpligtelser, bør som et minimum stå i et passende forhold til en EØS-stats faktiske finansieringsforpligtelse og ikke til det samlede produktionsbudget. Det var ikke nødvendigvis tilfældet med det territoriale kriterium i meddelelsen fra 2001 (23) eller Tilsynsmyndighedens retningslinjer fra 2008.

                  (31)

                  EØS-staterne anvender i hovedsagen to forskellige støttemekanismer ved tildeling af støtte til filmproduktion:

                              Støtte, der f.eks. ydes af et udvælgelsespanel som et direkte tilskud, eventuelt defineret som en procentdel af produktionsbudgettet,

                              Støtte, der ydes og defineres som en del af produktionsudgifterne i den støtteydende EØS-stat (f.eks. via et beskatningsmæssigt incitament).

                  (32)

                  Pkt. 48 fastsætter de grænser for hver mekanisme, inden for hvilke Tilsynsmyndigheden kan godkende, at en EØS-stat anvender territoriale udgiftsforpligtelser, som stadig kan anses for at være nødvendige og står i et passende forhold til et kulturelt mål.

                  (33)

                  Hvis støtten ydes i form af tilskud, bør den maksimale territoriale udgiftsforpligtelse begrænses til 160 % af støttebeløbet. Det svarer til den tidligere regel med 80 % af budgettet, når støtteintensiteten når det generelle loft, der er fastsat i pkt. 51, stk. 2, dvs. 50 % af produktionsbudgettet (24).

                  (34)

                  Hvis støtten ydes som en procentdel af udgifterne til produktionsaktiviteterne i den støtteydende EØS-stat, foreligger der et incitament til at bruge flere midler i EØS-staten for at modtage mere støtte. Begrænsning af de støtteberettigede produktionsaktiviteter til dem, der finder sted i den EØS-stat, der yder støtten, er en territorial begrænsning. Med henblik på at fastsætte et loft, som er sammenligneligt med tilskudsloftet, er de maksimale udgifter, der kan underlægges territoriale udgiftsforpligtelser, derfor på 80 % af produktionsbudgettet.

                  (35)

                  Hertil kommer, at der under begge mekanismer kan anvendes et støtteberettigelseskrav om, at en vis del af produktionen skal finde sted på den støtteydende EØS-stats område. Dette loft må ikke være højere end 50 % af produktionsbudgettet.

                  (36)

                  Under alle omstændigheder er EØS-staterne ikke forpligtet til at pålægge territoriale udgiftsforpligtelser.

            4.4.   KONKURRENCEN OM AT TILTRÆKKE STORE UDENLANDSKE PRODUKTIONER

                  (37)

                  Siden 2001 har adskillige EØS-stater indført ordninger med det formål at tiltrække højt profilerede produktioner til Europa i verdensomspændende konkurrence med lokaliteter og faciliteter i f.eks. USA, New Zealand eller Australien. De interessenter, der deltog i offentlige høringer forud for den nye meddelelse fra Kommissionen, var enige om, at disse produktioner er nødvendige for at bevare en audiovisuel infrastruktur af høj kvalitet, bidrage til anvendelsen af filmstudier, udstyr og personale af høj klasse og medvirke til overførslen af teknologi, knowhow og ekspertise. At disse faciliteter delvis anvendes til udenlandske produktioner vil også medvirke til, at der kan gennemføres europæiske produktioner af høj kvalitet og med en høj profil.

                  (38)

                  Med hensyn til de mulige virkninger for den europæiske audiovisuelle sektor kan udenlandske produktioner have varige virkninger, eftersom der i den forbindelse normalt gøres udstrakt brug af lokale infrastrukturer og hold. Det kan således generelt have en positiv indflydelse på den nationale audiovisuelle sektor. Det skal ligeledes bemærkes, at mange af de film, som anses for store tredjelandsprojekter, produceres i samarbejde med europæiske producenter. Disse tilskud vil således også bidrage til at fremme europæiske audiovisuelle værker og bevare faciliteter til nationale produktioner.

                  (39)

                  Derfor finder Tilsynsmyndigheden, at støtte af denne type i princippet kan være forenelig med artikel 61, stk. 3, litra c), i EØS-aftalen i lighed med støtte til fremme af kulturen under samme betingelser som støtte til europæiske produktioner. Eftersom støttebeløbene til store udenlandske produktioner kan være meget høje, vil Tilsynsmyndigheden imidlertid overvåge udviklingen i denne type støtte for at sikre, at konkurrencen primært finder sted på grundlag af kvalitet og pris i stedet for på grundlag af statsstøtte.

            4.5.   PRODUKTIONER PÅ TVÆRS AF GRÆNSER

                  (40)

                  Kun få europæiske film distribueres uden for deres produktionsområde. Sandsynligheden for, at en europæisk film udgives i flere EØS-stater er højere, hvis det drejer sig om en koproduktion, hvor producenter fra flere lande er involveret. I betragtning af den betydning, som samarbejde mellem producenter fra forskellige EØS-stater har for produktionen af europæiske værker, som ses i flere EØS-stater, finder Tilsynsmyndigheden, at en højere støtteintensitet kan retfærdiggøres for koproduktioner, som finansieres af mere end én EØS-stat, og som inddrager producenter fra mere end én EØS-stat.

            4.6.   FILMARVEN

                  (41)

                  Tilsynsmyndigheden finder, at film bør indsamles, bevares og stilles til rådighed for fremtidige generationer til kulturelle og uddannelsesmæssige formål. Med de konklusioner om den europæiske kulturarv, der blev formuleret af Rådet for uddannelse, ungdom, kultur og sport den 18. november 2010 (25), opfordredes medlemsstaterne til at sikre, at film, der har modtaget statsstøtte, indgives til en filmarvsinstitution (26) — om muligt sammen med alt tilknyttet materiale — med passende rettigheder til bevaring og kulturel og ikke-kommerciel anvendelse af film og tilhørende materiale.

                  (42)

                  Visse EU-medlemsstater har indført en ordning, hvor den sidste tranche af støtten først udbetales, når filmarvsinstitutionen har anerkendt indgivelsen af den støttede film. Det har vist sig at være et effektivt middel til at sikre opfyldelse af aftaleforpligtelsen vedrørende indgivelse.

                  (43)

                  Visse EU-medlemsstater har også indført bestemmelser i deres aftaler om tilskud, der gør det muligt efter en aftalt periode at anvende offentligt støttede film til bestemte formål i forbindelse med filmarvsinstitutionernes gennemførelse af foranstaltninger rettet mod offentligheden — forudsat at dette ikke har indvirkning på filmens normale anvendelse.

                  (44)

                  Tilsynsmyndigheden finder, at EØS-staterne også bør tilskynde producenterne til og bistå dem med at indgive en kopi af den støttede film til sådanne formål i den filmarvsinstitution, der har til opgave ikke blot at bevare filmen, men også at stå for ikke-kommerciel anvendelse — der er aftalt med rettighedsindehaverne i overensstemmelse med de intellektuelle ejendomsrettigheder, og som muliggør en rimelig betaling til rettighedsindehaverne — efter en periode, som er fastsat i aftalen om tilskud, og således at en sådan anvendelse ikke har indvirkning på den normale anvendelse af filmen.

            5.   VURDERING AF STØTTENS FORENELIGHED

                  (45)

                  Når Tilsynsmyndigheden vurderer støtteordninger til biograffilm- og tv-produktion, vil den på grundlag af ovenstående betragtninger kontrollere:

                              —

                              for det første, om ordningen generelt er i overensstemmelse med lovgivningen, dvs. at Tilsynsmyndigheden skal kontrollere, at ordningen ikke indeholder klausuler, som ville være i modstrid med EØS-aftalens bestemmelser på andre områder end statsstøtte

                              —

                              for det andet, om ordningen opfylder de nedennævnte særlige overensstemmelseskriterier for statsstøtte.

            5.1.   GENERAL OVERENSSTEMMELSE MED LOVGIVNINGEN

                  (46)

                  Tilsynsmyndigheden skal først kontrollere, at støtten er i generel overensstemmelse med lovgivningen, og at støtteberettigelses- og tildelingskriterierne ikke indeholder klausuler, som er i modstrid med EØS-aftalen på andre områder end statsstøtte. Tilsynsmyndigheden skal bl.a. sikre sig, at principperne om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet og principperne vedrørende frie varebevægelser, arbejdskraftens frie bevægelighed, fri etableringsret, frihed til at levere tjenesteydelser og frie kapitalbevægelser respekteres (artikel 4, 8, 28, 31, 36 og 40 i EØS-aftalen). Tilsynsmyndigheden håndhæver disse principper i sammenhæng med anvendelsen af konkurrencereglerne, når bestemmelser i modstrid med disse principper ikke kan adskilles fra ordningens funktionsmåde.

                  (47)

                  I overensstemmelse med ovenstående principper må støtteordninger f.eks. ikke reservere støtten til nationale borgere, kræve, at modtagerne har status som en virksomhed, der er etableret i landet under den nationale handelslovgivning (en virksomhed, der er etableret i én EØS-stat og driver forretning i en anden gennem et fast forretningssted eller et agentur, skal være støtteberettiget, endvidere bør agenturkravet kun håndhæves i forbindelse med udbetaling af støtten), eller gøre det nødvendigt for udenlandske filmselskaber at omgå vilkår og betingelser, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF med hensyn til deres udstationerede arbejdstagere (27).

                  (48)

                  I lyset af den europæiske filmsektors særlige situation kan støtteordninger til filmproduktion enten

                              kræve, at op til 160 % af det støttebeløb, der er ydet til produktion af et givet audiovisuelt værk, bruges i det område, hvor støtten kommer fra, eller

                              beregne det støttebeløb, der er ydet til produktion af et givet audiovisuelt værk, som en procentdel af udgifterne til filmproduktionsaktiviteter i den støtteydende EØS-stat, typisk hvor der er tale om støtteordninger i form af beskatningsincitamenter.

                  (49)

                  I begge tilfælde kan EØS-staterne kræve et minimumsniveau for produktionsaktivitet på deres landområde, for at projekter kan være støtteberettigede. Dette niveau må imidlertid ikke overstige 50 % af det samlede produktionsbudget. Hertil kommer, at den territoriale binding under ingen omstændigheder må overstige 80 % af det samlede budget.

            5.2.   SPECIFIKKE VURDERINGSKRITERIER EFTER EØS-AFTALENS ARTIKEL 61, STK. 3, LITRA c)

                  (50)

                  Formålet med at støtte produktionen af europæiske audiovisuelle værker og sikre tilstedeværelsen af den infrastruktur, der er nødvendig for at kunne producere og forevise sådanne værker, er at skabe en europæisk kulturidentitet og fremme den kulturelle mangfoldighed. Formålet med støtten er derfor fremme af kulturen. Denne støtte kan være forenelig med EØS-aftalen efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c). Virksomheder i produktionssektoren for film og tv-programmer kan også tildeles andre former for støtte efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra a), og litra c) (f.eks. regional støtte, støtte til små og mellemstore virksomheder, forskning og udvikling, uddannelse og beskæftigelse), inden for de maksimale støtteintensiteter i tilfælde af kumulering af støtte.

                  (51)

                  Hvis der er tale om en ordning, der har til formål at støtte manuskriptskrivning, udvikling, produktion, distribution og markedsføring af audiovisuelle værker, som er omfattet af disse retningslinjer, vil Tilsynsmyndigheden ud fra følgende kriterier med udgangspunkt i audiovisuelle værker, som vil få fordel af støtten, vurdere, om ordningen er forenelig med EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c):

                              1)

                              Støtten skal gå til et kulturelt produkt. Hver enkelt EØS-stat skal gennem effektiv kontrol og for at undgå åbenbare fejl sikre, at den støttede produktions indhold er kulturelt i henhold til egne nationale kriterier. Det kan enten ske ved at lade f.eks. et panel eller en udvalgt person forestå udvælgelsen af filmforslag eller, i mangel af en sådan udvælgelsesproces, ved at udarbejde en liste over de kulturelle kriterier, som de enkelte audiovisuelle værker vil blive kontrolleret ud fra.

                              2)

                              Støtteintensiteten skal i princippet begrænses til 50 % af produktionsbudgettet med henblik på at stimulere normale erhvervsinitiativer. Støtteintensiteten for produktioner, der går på tværs af grænserne, støttes af mere end én EØS-stat, og involverer producenter fra mere end én EØS-stat, må være på op til 60 % af produktionsbudgettet. Vanskelige audiovisuelle værker (28) og koproduktioner, der involverer lande fra OECD's DAC-liste (29), er undtaget fra disse grænser. Film, hvis eneste originalversion er på et officielt sprog i små EØS-stater med en lille befolkning og inden for et begrænset sprogområde, kan i denne sammenhæng betragtes som vanskelige audiovisuelle værker.

                              3)

                              Der er i princippet ingen grænser for støtte til manuskriptskrivning eller udvikling. Men hvis det deraf følgende manuskript eller projekt i sidste ende resulterer i en film, bliver udgifterne til manuskriptskrivning og udvikling efterfølgende indregnet i produktionsbudgettet og kommer til at indgå i beregningen af den maksimale støtteintensitet for det audiovisuelle værk som fastsat i underpunkt 2 ovenfor.

                              4)

                              De udgifter, der er forbundet med distribution og markedsføring af audiovisuelle værker, som er berettiget til produktionsstøtte, kan støttes med samme støtteintensitet som de udgifter, der var eller kunne have været forbundet med deres produktion.

                              5)

                              Der må ikke ydes støtte til andre specifikke produktionsaktiviteter end manuskriptskrivning, udvikling, distribution eller markedsføring. Følgelig må støtten ikke være forbeholdt enkelte dele af produktionens værdikæde. Enhver støtte ydet til produktionen af et specifikt audiovisuelt værk skal bidrage til dets samlede budget. Producenter skal frit kunne vælge, hvilke budgetposter de vil bruge i andre EØS-stater. Dermed sikres det, at støtten har en neutral tilskyndende virkning. Øremærkning af støtte til specifikke individuelle poster i filmbudgettet kunne indebære, at en sådan støtte tilgodeser de nationale sektorer, som leverer til de pågældende poster, og det ville ikke være foreneligt med EØS-aftalen.

                              6)

                              EØS-staterne skal tilskynde producenterne til og bistå dem med at indgive en kopi af støttede film til den filmarvsinstitution, der er udpeget af støtteorganerne, med henblik på bevaring og specificeret ikke-kommerciel anvendelse — der er aftalt med rettighedshaverne i overensstemmelse med de intellektuelle ejendomsrettigheder, og som muliggør en rimelig betaling til rettighedshaverne — efter en periode, som er fastsat i aftalen om tilskud, og således at en sådan anvendelse ikke har indvirkning på den normale anvendelse af filmen.

                              7)

                              Støtte skal tildeles på en gennemsigtig måde. EØS-staterne skal som minimum offentliggøre følgende oplysninger på ét websted, eller på ét websted, som indhenter oplysninger fra adskillige websteder: den godkendte støtteordnings fulde ordlyd og gennemførelsesbestemmelser, støttemodtagerens navn, de støttede aktiviteters eller projekters navn og art, støttebeløbets størrelse og støtteintensiteten i % af de støttede projekters eller aktiviteters samlede budget. Disse oplysninger skal offentliggøres på internettet efter vedtagelsen af støtteafgørelsen, opbevares i mindst 10 år og være frit tilgængelige for den almindelige offentlighed (30).

                  (52)

                  Modernisering af biografer, herunder digitalisering af dem, må støttes, hvis EØS-staten kan retfærdiggøre, at en sådan støtte er nødvendig, rimelig og hensigtsmæssig. På dette grundlag vurderer Tilsynsmyndigheden, om ordningen er forenelig med EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c).

                  (53)

                  Ved vurderingen af, om den maksimale støtteintensitet er overholdt, tages der hensyn til det samlede offentlige støttebeløb, som EØS-staterne har tildelt de støttede aktiviteter eller projekter, uanset om støtten ydes af lokale, regionale eller nationale finansieringskilder eller af EU. Støtte, som ydes direkte via EU-programmer såsom MEDIA, uden at EØS-staterne inddrages i støtteafgørelsen, er dog ikke statsmidler. Derfor tælles denne støtte ikke med i forbindelse med overholdelsen af støttelofterne.

            6.   EGNEDE FORANSTALTNINGER

                  (54)

                  Som foranstaltninger efter artikel 62, stk. 1, i EØS-aftalen foreslår Tilsynsmyndigheden, at medlemsstaterne bringer deres gældende ordninger for filmstøtte i overensstemmelse med disse retningslinjer senest to år efter dens offentliggørelse i EØS-tillægget til Den Europæiske Unions Tidende. Senest en måned efter disse retningslinjers offentliggørelse i EØS-tillægget til Den Europæiske Unions Tidende skal EØS-staterne over for Tilsynsmyndigheden bekræfte, at de er indforstået med de foreslåede foranstaltninger. Ved manglende svar vil Tilsynsmyndigheden antage, at den pågældende EØS-stat ikke er indforstået.

            7.   ANSØGNING

                  (55)

                  Tilsynsmyndigheden anvender de principper, der er fastsat i disse retningslinjer fra den 1. april 2014.

                  (56)

                  Tilsynsmyndigheden anvender disse retningslinjer på alle anmeldte støtteforanstaltninger, som den skal træffe afgørelse om efter den 1. april 2014, også selv om støtteforanstaltningerne blev anmeldt før dette tidspunkt.

                  (57)

                  Tilsynsmyndigheden undersøger, om støtte, der tildeles uden dens godkendelse og dermed er i strid med artikel 1, stk. 3, i del I i protokol 3 til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, er forenelig med EØS-aftalen på grundlag af:

                              a)

                              disse retningslinjer, hvis en del af eller hele støtten ydes efter offentliggørelsen af disse retningslinjer i EØS-tillægget til EU-Tidende,

                              b)

                              Tilsynsmyndighedens retningslinjer fra 2008 i alle andre tilfælde.

         (1)  Disse retningslinjer svarer til meddelelse fra Kommissionen om statsstøtte til film og audiovisuelle værker, EUT C 332 af 15.11.2013, s. 1.

         (2)  EFTA-staterne er fuldgyldige medlemmer af MEDIA-programmet.

         (3)  PWC Global Entertainment og Media Outlook 2013-2017, http://www.pwc.com/gx/en/global-entertainment-media-outlook/segment-insights/filmed-entertainment.jhtml

         (4)  Undersøgelse af KEA European Affairs, Multiterritorielle licenser på audiovisuelle værker i EU, endelig rapport udarbejdet for Europa-Kommissionen, GD for Informationssamfundet og Medier, oktober 2010, s. 21, http://www.keanet.eu/docs/mtl%20-%20full%20report%20en.pdf

         (5)  Norge: beslutning nr. 32/02/KOL af 20. februar 2002, nr. 169/02/KOL af 18. september 2002, nr. 186/03/KOL af 29. oktober 2003, nr. 179/05/KOL af 15. juli 2005, nr. 342/06/KOL af 14. november 2006, nr. 430/08/KOL af 2. juli 2008, nr. 774/08/KOL af 10. december 2008, nr. 289/09/KOL af 1. juli 2009 samt beslutning nr. 180/09/KOL af 31. marts 2009; Island: beslutning nr. 114/99/KOL af 4. juni 1999, nr. 380/00/KOL af 18. december 2000, nr. 390/06/KOL af 13. december 2006, nr. 255/09/KOL af 10. juni 2009 og afgørelse nr. 262/12/KOL af 4. juli 2012; Liechtenstein: beslutning nr. 192/00/KOL af 27. september 2000, nr. 267/06/KOL af 20. september 2006 og afgørelse nr. 395/11/KOL af 14. december 2011.

         (6)  Fyrstendømmet Liechtenstein er imidlertid ikke part i UNESCO's konvention om beskyttelse og fremme af de kulturelle udtryksformers mangfoldighed.

         (7)  Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om visse juridiske aspekter vedrørende biograffilm og andre audiovisuelle værker, EFT C 43 af 16.2.2002, s. 6.

         (8)  EUT C 123 af 30.4.2004, s. 1.

         (9)  EUT C 134 af 16.6.2007, s. 5.

         (10)  EUT C 31 af 7.2.2009, s. 1.

         (11)  Den ajourførte udgave af retningslinjerne om statsstøtte er offentliggjort på Tilsynsmyndighedens websted: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/. Del VII i retningslinjerne om statsstøtte indeholder sektorspecifikke regler om statsstøtte til biograffilm og andre audiovisuelle værker (EUT L 105 af 21.4.2011, s. 32, og EØS-tillæg nr. 23 af 21.4.2011, s. 1).

         (12)  Navnlig Domstolens dom af 10. marts 2005, sag C-39/04, Laboratoires Fournier mod Direction des vérifications nationales et internationales, Sml. 2005 I, s. 2057.

         (13)  Kommissionens forordning (EF) nr. 1998/2006 af 15. december 2006 om anvendelse af traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (EUT L 379 af 28. december 2006, s. 5). indarbejdet som punkt 1 ea i bilag XV i EØS-aftalen ved Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 29/2007 (EUT L 209 af 9. august 2007, s. 52, og EØS-tillæg nr. 38 af 9. august 2007, s. 34), trådt i kraft den 28. april 2007. Denne forordning er erstattet af Kommissionens forordning (EU) nr. 1407/2013 af 18. december 2013 om anvendelse af artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på de minimis-støtte (EUT L 352 af 24. december 2013, s. 1). Forordningen skal indarbejdes i EØS-aftalen.

         (14)  Må ikke forveksles med traditionelle mediefranchiser, fortsættelser eller tilpasninger, som dækker flere platforme.

         (15)  Kommissionens forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 om visse former for støttes forenelighed med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87 og 88 (generel gruppefritagelsesforordning), (EUT L 214 af 9. august 2008, s. 3), som ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 1224/2013 af 29. november 2013 for så vidt angår anvendelsesperioden (EUT L 320 af 30. november 2013, s. 22), som er indarbejdet som punkt 1 j i bilag XV i EØS-aftalen ved Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 29/2014 (endnu ikke offentliggjort i EUT eller EØS-tillægget), trådt i kraft den 15. februar 2014.

         (16)  I konventionens artikel 4, stk. 4, hedder det:»»Kulturelle aktiviteter, varer og tjenesteydelser«: aktiviteter, varer og tjenesteydelser, som repræsenterer eller overleverer kulturelle udtryksformer, uafhængigt af den kommercielle værdi de måtte have. Kulturelle aktiviteter kan være et mål i sig selv, eller de kan bidrage til produktionen af kulturelle varer og tjenesteydelser.«

         (17)  Domstolens dom af 5. marts 2009, UTECA, sag C-222/07, præmis 27-33.

         (18)  Domstolens dom af 13. december 2007, United Pan-Europe Communications Belgium, sag C-250/06, præmis 43.

         (19)  Domstolens dom af 28. oktober 1999, ARD, sag C-6/98, præmis 50.

         (20)  Domstolens dom af 5. marts 2009, UTECA, sag C-222/07, præmis 34 og 36.

         (21)  Study on the Economic and Cultural Impact, notably on Co-productions, of Territorialisation Clauses of state aid Schemes for Films and Audiovisual Productions (2008), http://ec.europa.eu/avpolicy/docs/library/studies/territ/final_rep.pdf

         (22)  Dom i sag C-222/07, UTECA, præmis 25.

         (23)  For eksempel: En producent laver en film med et budget på 10 mio. EUR og ansøger om støtte under en ordning, med hvilken der højst kan ydes støtte på 1 mio. EUR pr. film. Det er ikke rimeligt at udelukke filmen fra ordningen med henvisning til, at producenten ikke forventer at bruge mindst 8 mio. EUR af produktionsbudgettet i den EØS-stat, der yder støtten.

         (24)  For eksempel: en producent laver en film med et budget på 10 mio. EUR og ansøger om støtte under en ordning, med hvilken der højst kan ydes støtte på 1 mio. EUR pr. film. Producenten kan kun forventes at bruge 1,6 mio. EUR af produktionsbudgettet i den EØS-stat, der yder støtten. Hvis filmens budget imidlertid havde været på 2 mio. EUR og var blevet bevilliget det maksimale støttebeløb, ville producenten have en territorial udgiftsforpligtelse på 80 % af produktionsbudgettet.

         (25)  EUT C 324 af 1.12.2010, s. 1.

         (26)  Filmarvsinstitutioner udpeges af medlemsstaterne med henblik på indsamling, bevaring og tilrådighedsstillelse af filmarven til kulturelle og uddannelsesmæssige formål.

         (27)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EC af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser, EFT L 18 af 21. januar 1997, s. 1, indarbejdet som punkt 30 til bilag XVIII til EØS-aftalen ved Det Blandede EØS-udvalgs afgørelse nr. 37/98 (EFT L 310 af 19. november 1998, s. 25 og EØS-tillæg nr. 48 af 19. november 1998, s. 260), trådt i kraft den 1. maj 1998.

         (28)  F.eks. kortfilm, film af første- og andengangsinstruktører, dokumentarfilm, lavbudgetfilm eller andre kommercielt vanskelige værker. Det er i overensstemmelse med nærhedsprincippet op til hver enkelt EØS-stat at fastlægge en definition af vanskelige audiovisuelle værker på grundlag af nationale parametre.

         (29)  DAC-listen viser alle lande og områder, som er berettiget til at modtage officiel udviklingsbistand. På listen er medtaget alle lav- og middelindkomstlande baseret på bruttonationalindkomst (BNI) pr. indbygger som offentliggjort af Verdensbanken, med undtagelse af G8-medlemmerne, EU-medlemmerne og lande, som har fået fastsat en dato for EU-optagelse. Listen omfatter ligeledes alle de mindst udviklede lande som defineret af De Forenede Nationer. Se: http://www.oecd.org/document/45/0,3746,en_2649_34447_2093101_1_1_1_1,00.html/. Bemærk, at Norge og Island er medlemmer af DAC og dermed følger DAC's retningslinjer og referencedokumenter, når de udarbejder nationale politikker for udviklingssamarbejde.

         (30)  Oplysningerne bør således opdateres regelmæssigt (f.eks. hver sjette måned) og skal være frit tilgængelige.


Vigtig juridisk meddelelse

|

52007BP0120(02)

2. Europa-Parlamentets afgørelse af 24. april 2007 om afslutning af regnskaberne for Det Europæiske Lægemiddelagentur for regnskabsåret 2005 (C6-0394/2006 - 2006/2161(DEC))

EU-Tidende nr. 074 E af 20/03/2008 s. 0228 - 0229

		2.Europa-Parlamentets afgørelse af 24. april 2007 om afslutning af regnskaberne for Det Europæiske Lægemiddelagentur for regnskabsåret 2005 (C6-0394/2006 — 2006/2161(DEC))Europa-Parlamentet,- der henviser til det endelige årsregnskab for Det Europæiske Lægemiddelagentur for regnskabsåret 2005 [1],- der henviser til Revisionsrettens beretning om det endelige årsregnskab for Det Europæiske Lægemiddelagentur for regnskabsåret 2005 med agenturets svar [2],- der henviser til Rådets henstilling af 27. februar 2007 (5711/2007 — C6-0080/2007),- der henviser til EF-traktaten, særlig artikel 276,- der henviser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget [3], særlig artikel 185,- der henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31. marts 2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur [4], særlig artikel 68,- der henviser til Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2343/2002 af 19. november 2002 om rammefinansforordning for de organer, der er omhandlet i artikel 185 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 [5], særlig artikel 94,- der henviser til forretningsordenens artikel 71 og bilag V,- der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget og udtalelse fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed (A6-0099/2007),1. noterer sig, at det endelige årsregnskab for Det Europæiske Lægemiddelagentur for regnskabsåret 2004 og 2005 ser ud som følger:Kilde: Agenturet. Tabellen er udarbejdet på grundlag af agenturets eget årsregnskab.(1000 EUR) |Resultatopgørelse for regnskabsårene 2004 og 2005 || 2005 | 2004 |IndtægterGebyrer vedrørende markedsføringstilladelser | 72613 | 68412 |Tilskud fra Kommissionen herunder bidrag fra EE | 22847 | 20529 |Tilskud fra Det Europæiske Fællesskab til sjældne lægemidler | 6110 | 4026 |Bidrag til fællesskabsprogrammer | 0 | 0 |Administrative indtægter | 3423 | 1973 |Diverse indtægter | 1643 | 1473 |I alt (a) | 106636 | 96413 |UdgifterPersonaleudgifter | 40057 | 34333 |Driftsudgifter | 17022 | 11224 |Aktionsudgifter | 41999 | 38573 |Nedskrivning | 5333 | 3650 |Andre udgifter | 104 | 280 |I alt (b) | 104515 | 88060 |Driftsresultat (c = a - b) | 2121 | 8353 |Finansielt resultat (e) | 2257 | 1160 |Økonomisk resultat (f = c + e) | 4378 | 9513 |2. godkender afslutningen af regnskaberne for Det Europæiske Lægemiddelagentur for regnskabsåret 2005;3. pålægger sin formand at sende denne afgørelse til den administrerende direktør for Det Europæiske Lægemiddelagentur, Rådet, Kommissionen og Revisionsretten og drage omsorg for, at den offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende (L-udgaven).[1] EUT C 266 af 31.10.2006, s. 4.[2] EUT C 312 af 19.12.2006, s. 12.[3] EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1. Ændret ved forordning (EF, Euratom) nr. 1995/2006 (EUT L 390 af 30.12.2006, s. 1).[4] EUT L 136 af 30.4.2004, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 1901/2006 (EUT L 378 af 27.12.2006, s. 1).[5] EFT L 357 af 31.12.2002, s. 72.--------------------------------------------------