title: 2012/559/EU: Europa-Parlamentets afgørelse af 10. maj 2012 om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2010, Sektion IX — Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse

text:
               17.10.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 286/120

         EUROPA-PARLAMENTETS AFGØRELSE
   af 10. maj 2012
   om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2010, Sektion IX — Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse
   (2012/559/EU)
   EUROPA-PARLAMENTET,

               —

               der henviser til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2010 (1),

               —

               der henviser til Den Europæiske Unions endelige årsregnskab for regnskabsåret 2010 (KOM(2011) 473 — C7-0264/2011) (2),

               —

               der henviser til Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelses årsberetning til dechargemyndigheden om de interne revisioner, der er foretaget i 2010,

               —

               der henviser til Revisionsrettens årsberetning om budgetgennemførelsen i regnskabsåret 2010, med institutionernes svar (3),

               —

               der henviser til Revisionsrettens revisionserklæring (4) for regnskabsåret 2010 om regnskabernes rigtighed og de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, jf. artikel 287 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

               —

               der henviser til artikel 314, stk. 10, artikel 317, 318 og 319 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

               —

               der henviser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (5), særlig artikel 50, 86, 145, 146 og 147,

               —

               der henviser til forretningsordenens artikel 77 og bilag VI,

               —

               der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget og udtalelse fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender (A7-0093/2012),

               1.

               meddeler Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse decharge for gennemførelsen af budgettet for regnskabsåret 2010;

               2.

               fremsætter sine bemærkninger i nedenstående beslutning;

               3.

               pålægger sin formand at sende denne afgørelse og beslutningen, der er en integrerende del heraf, til Rådet, Kommissionen, Domstolen, Revisionsretten, Den Europæiske Ombudsmand og Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse og drage omsorg for, at de offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende (L-udgaven).

            Formand

         Martin SCHULZ

            Generalsekretær

         Klaus WELLE

      (1)  EUT L 64 af 12.3.2010.

      (2)  EUT C 332 af 14.11.2011, s. 1.

      (3)  EUT C 326 af 10.11.2011, s. 1.

      (4)  EUT C 332 af 14.11.2011, s. 134.

      (5)  EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1.
    ---documentbreak---

               17.10.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 286/121

         EUROPA-PARLAMENTETS BESLUTNING
   af 10. maj 2012
   med bemærkningerne, der er en integrerende del af afgørelsen om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2010, Sektion IX — Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse
   EUROPA-PARLAMENTET,

               —

               der henviser til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2010 (1),

               —

               der henviser til Den Europæiske Unions endelige årsregnskab for regnskabsåret 2010 (KOM(2011)0473 — C7-0264/2011) (2),

               —

               der henviser til Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelses (EDPS) årsberetning til dechargemyndigheden om de interne revisioner, der er foretaget i 2010,

               —

               der henviser til Revisionsrettens årsberetning om budgetgennemførelsen i regnskabsåret 2010, med institutionernes svar (3),

               —

               der henviser til Revisionsrettens revisionserklæring (4) for regnskabsåret 2010 om regnskabernes rigtighed og de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, jf. artikel 287 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

               —

               der henviser til artikel 314, stk. 10, artikel 317, 318 og 319 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

               —

               der henviser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (5), særlig artikel 50, 86, 145, 146 og 147,

               —

               der henviser til forretningsordenens artikel 77 og bilag VI,

               —

               der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget (A7-0093/2012),

               1.

               påpeger, at Revisionsretten i sin årsberetning for 2010 fremsatte følgende bemærkning: »De opgaver, der udføres af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse, er af en så speciel karakter, at de kan begrunde en intern udvælgelsesprøve [afholdt inden for jura, teknologi, menneskelige ressourcer og sekretariatsbistand i 2009], men denne praksis bør ikke betragtes som norm. Bedste praksis er at anvende Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor (EPSO), som med regelmæssige mellemrum afholder almindelige udvælgelsesprøver.« (punkt 7.32);

               2.

               glæder sig over, at EDPS i nært samarbejde med EPSO i 2009-2010 afholdt en almindelig udvælgelsesprøve på databeskyttelsesområdet med henblik på ansættelse af højt specialiseret personale;

               3.

               glæder sig over, at Revisionsretten på grundlag af sin revision konkluderer, at betalingerne vedrørende institutionernes og organernes administrationsudgifter og andre udgifter for det regnskabsår, der afsluttedes den 31. december 2010, som helhed betragtet var uden væsentlig fejlforekomst; bemærker, at den mest sandsynlige fejlprocent inden for sektoren for administrationsudgifter generelt vurderes til 0,4 % (punkt 7.9, 7.10 og 7.32);

               4.

               erindrer om, at Revisionsretten i forbindelse med regnskabsåret 2009 opfordrede EDPS til at anmode sine ansatte om med jævne mellemrum at indsende dokumentation for deres personlige situation; bemærker, at EDPS siden da har rettet de fejl, der blev påpeget i Revisionsrettens erklæring for 2009, i 2010 og 2011 og indført redskaber til en bedre forvaltning af bidragene; understreger, at Revisionsretten vil kontrollere resultaterne i sin årsberetning for 2011;

               5.

               konstaterer, at EDPS i 2010 rådede over forpligtelsesbevillinger på i alt 7 104 351 EUR (7 000 000 EUR i 2009), og at gennemførelsesraten for disse bevillinger var på 82,73 % (81,44 % i 2009); understreger, at EDPS' budget er et rent administrationsbudget, hvor 65 % går til personer tilknyttet institutionen (afsnit 1) og 35 % til ejendomme, inventar, udstyr og forskellige driftsudgifter (afsnit 2);

               6.

               opfordrer EDPS til at opstille årlige budgetter, der svarer til de faktiske behov (anvendelsesgraden for afsnit 1 var kun på 75 % i 2010), og sikre en bedre gennemførelse af budgettet (punkt 7.35);

               7.

               bemærker med tilfredshed, at anbefalingerne i Revisionsrettens og Kommissionens beretninger vedrørende regnskabsåret 2009 er blevet implementeret som følger:

                           —

                           tilføjelse af et nyt internt finanskontrolsystem til den finansielle procedure (»workflow«)

                           —

                           udnævnelse af en regnskabsrådgiver

                           —

                           indførelse af et centralt register over undtagelser

                           —

                           udarbejdelse af et system for efterfølgende kontrol, som er under vedtagelse;

               8.

               noterer sig den gennemgribende ændring, der blev gennemført i personalestrukturen i 2010, og anmoder om at blive holdt underrettet om resultaterne af den nye stillingsfortegnelse; henstiller i denne forbindelse, at EDPS i sin årsberetning også redegør for opfølgningen af Parlamentets henstillinger;

               9.

               bemærker, at indførelse af et sikret elektronisk sagsforvaltningssystem udgør et fremskridt; ønsker at blive informeret om udviklingen i den kommende årsberetning;

               10.

               bemærker, at EDPS vil indføre et system med centrale resultatindikatorer i forvaltningsplanen (»management plan«) for 2012 samt en resultattavle, der gør det muligt at måle institutionens ydelser ved hjælp af et benchmarkingsystem; minder om, at denne plan vil blive vurderet i forbindelse med den årlige aktivitetsrapport for 2012;

               11.

               bemærker, at årsberetningen for 2011 vil indeholde et kapitel om opfølgning af Parlamentets dechargebeslutning;

               12.

               henstiller, at årsberetningen for 2011 desuden indeholder en fuldstændig oversigt over de menneskelige ressourcer, EDPS har til rådighed, opdelt efter kategori, lønklasse, køn, deltagelse i faglig uddannelse og nationalitet.

      (1)  EUT L 64 af 12.3.2010.

      (2)  EUT C 332 af 14.11.2011, s. 1.

      (3)  EUT C 326 af 10.11.2011, s. 1.

      (4)  EUT C 332 af 14.11.2011, s. 134.

      (5)  EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1.


title: Rådets Afgørelse af 4. juni 1973 om Fællesskabets finansiering af visse udgifter i forbindelse med ydelse af fødevarehjælp inden for programmet 1972/1973

text:
 28 . 6 . 73                                 De Europæiske Fællesskabers Tidende                               Nr. L 172/ 17
                                                    RÅDETS AFGØRELSE
                                                        af 4. juni 1973
                om Fællesskabets finansiering af visse udgifter i forbindelse med ydelse af fødevarehjælp
                                               inden for programmet 1972/ 1973
                                                         (73/ 149/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR                           TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE :
                                                                                Eneste artikel
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det
europæiske økonomiske Fællesskab,                                  Inden for rammerne af Fællesskabets aktioner vedrø
                                                                   rende fødevarehjælp inden for programmet 1972/ 1973
 under henvisning til Rådets forordning ( EØF) nr.                 omfatter Fællesskabets finansiering udgifterne ud
 1703/72 af 3 . august 1972 om ændring af forordning               over fob-stadiet for følgende lande og i henhold til
( EØF) nr. 2052/69 for så vidt angår Fællesskabets                 nedenfor anførte betingelser :
finansiering af udgifter som følge af gennemførelse af             — for Mali, Mauritanien, Niger, Senegal , Tchad og
konventionen om fødevarehjælp af 1967, og om fast                     Øvre-Volta : leveringerne sker franko-grænse, og
sættelse af bestemmelserne vedrørende Fællesskabets
                                                                       der betales til disse lande et fast bidrag til trans
finansiering af udgifter som følge af gennemførelse af                 portudgifter til bestemmelsesstenerne, hvilket pr.
konventionen om fødevarehjælp af 1971 (*), særlig                      ton leveret vare er fastsat til 15 regningsenheder
artikel 8 , stk. 1 , og artikel 10, stk. 1 ,                           for Niger, Senegal og Øvre-Volta, 20 regnings
                                                                       for Mali og Tchad og 30 regningsenheder for
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og                      Mauritanien,
                                                                   —- for Madagascar, Somalia, Zambia og De forenede
ud fra følgende betragtning :                                          Nationers hjælpeorganisation for Palæstinaflygt
                                                                       ninge : leveringerne skar cif.
Det vil være nødvendigt, at Fællesskabet påtager sig
udgifterne til dækning af transporten af den hjælp                 Udfærdiget i Luxembourg, den 4. juni 1973 .
i form af korn, der inden for programmet 1972/ 1973
ydes til Madagascar, Mali, Mauritanien, Niger, Sene                                                  På Rådets vegne
gal, Somalia, Tchad , Zambia , Øvre-Volta samt De                                                  R. VAN ELSLANDE
forenede Nationers hjælpeorganisation for Palæstina
flygtninge,                                                                                Formand
O EFT nr. L 180 af 8 . 8 . 1972 , s . 1 .


Avis juridique important

|

32001D0609

2001/609/EF: Kommissionens afgørelse af 31. juli 2001 om afslutning af antidumpingproceduren vedrørende importen af visse bearbejdede monument- og bygningssten af granit med oprindelse i Indien og Folkerepublikken Kina (meddelt under nummer K(2001) 2399)

EF-Tidende nr. L 214 af 08/08/2001 s. 0044 - 0044

Kommissionens afgørelseaf 31. juli 2001om afslutning af antidumpingproceduren vedrørende importen af visse bearbejdede monument- og bygningssten af granit med oprindelse i Indien og Folkerepublikken Kina(meddelt under nummer K(2001) 2399)(2001/609/EF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2238/2000(2), særlig artikel 9,efter høring af det rådgivende udvalg, ogud fra følgende betragtninger:A. PROCEDURE(1) Den 29. september 2000 modtog Kommissionen en klage, hvori det hævdedes, at importen af visse bearbejdede monument- og bygningssten af granit med oprindelse i Indien og Folkerepublikken Kina (i det følgende benævnt "Kina") til dumpingpriser forvoldte skade.(2) Klagen blev indgivet af European &  International Federation of Natural Stone Industries (i det følgende benævnt "Euro-Roc") på vegne af producenter, som tegner sig for en væsentlig del af den samlede produktion i Fællesskabet af visse bearbejdede monument- eller bygningssten af granit i henhold til artikel 4, stk. 1, og artikel 5, stk. 4, i forordning (EF) nr. 384/96 ("grundforordningen").(3) Klagen indeholdt umiddelbare beviser for, at nævnte vare indførtes til dumpingpriser, og at der forvoldtes væsentlig skade som følge heraf, hvilket ansås for tilstrækkeligt til at begrunde indledningen af en antidumpingprocedure.(4) Efter konsultationer indledte Kommissionen derfor ved en meddelelse offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(3) en antidumpingprocedure vedrørende importen til Fællesskabet af visse bearbejdede monument- og bygningssten af granit med oprindelse i Indien og Kina, som i øjeblikket tariferes under KN-kode ex 6802 23 00 ex 6802 93 10 og ex 6802 93 90.(5) Kommissionen underrettede officielt de eksporterende producenter, importører, brugere og leverandører, som den vidste var berørt af sagen, samt repræsentanterne for eksportlandene og de klagende producenter i Fællesskabet. Interesserede parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt inden for den frist, der er angivet i meddelelsen om indledning af en undersøgelse.B. TILBAGETRÆKNING AF KLAGEN OG AFSLUTNING AF PROCEDUREN(6) Ved en skrivelse af 6. juni 2001 til Kommissionen trak Euro-Roc formelt klagen tilbage.(7) I overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i grundforordningen kan proceduren afsluttes, hvis klagen trækkes tilbage, medmindre en sådan afslutning ikke vil være i Fællesskabets interesse.(8) Kommissionen finder, at proceduren bør afsluttes, da undersøgelsen ikke har vist, at en sådan afslutning vil være i strid med Fællesskabets interesse. Interesserede parter er blevet underrettet herom og har fået mulighed for at fremsætte bemærkninger. Der er ikke modtaget nogen bemærkninger, der tyder på, at en afslutning ikke vil være i Fællesskabets interesse.(9) Det rådgivende udvalg er blevet hørt og har ikke rejst indvendinger imod afslutningen af proceduren.(10) Kommissionen konkluderer derfor, at antidumpingproceduren vedrørende importen til Fællesskabet af visse bearbejdede monument- og bygningssten af granit med oprindelse i Indien og Kina bør afsluttes uden indførelse af antidumpingforanstaltninger -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Eneste artikelAntidumpingproceduren vedrørende importen til Fællesskabet af visse bearbejdede monument- og bygningssten af granit, som i øjeblikket tariferes under KN-kode ex 6802 23 00, ex 6802 93 10 og ex 6802 93 90, med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Indien afsluttes.Udfærdiget i Bruxelles, den 31. juli 2001.På Kommissionens vegnePascal LamyMedlem af Kommissionen(1) EFT L 56 af 6.3.1996, s. 1.(2) EFT L 257 af 11.10.2000, s. 2.(3) EFT C 322 af 11.11.2000, s. 3.


title: Rådets Afgørelse af 20. maj 1975 om indgåelse af aftalen mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab og republikken Madagascar om levering af blød hvede som fødevarehjælp

text:
7. 6. 75                             De Europæiske Fællesskabers Tidende                            Nr. L 146/31
                                           RÅDETS AFGØRELSE
                                               af 20 . maj 1975
         om indgåelse af aftalen mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab og repu
            blikken Madagascar om levering af mel af blød hvede som fødevarehjælp
                                                 (75/326/EØF)
         RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
         under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab,
         særlig artiklerne 113, 114 og 228 ,
         under henvinsing til henstilling fra Kommissionen, og
         ud fra følgende betragtninger :
         Det europæiske økonomiske Fællesskab har afsluttet konventionen om fødevarehjælp af
         1971 ;
         republikken Madagascar har fremsat en anmodning om fødevarehjælp ;
         i betragtning af forsyningssituationen i nævnte land med hensyn til korn bør der inden
         for rammerne af Fællesskabets program for fødevarehjælp for 1971 / 1972 som gave tildeles
         det 4 000 tons blød hvede i form af 2 649 tons mel af blød hvede —
         VEDTAGET FØLGENDE AFGØRELSE :
                                                   Artikel 1
         På Fællesskabets vegne indgås aftalen mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab og
         republikken Madagascar om levering af mel af blød hvede som fødevarehjælp.
         Aftalens tekst er bilagt denne afgørelse.
                                                   Artikel 2
          Formanden for Rådet bemyndiges til at udpege de personer, som har beføjelse til at under
         skrive aftalen, og til at overdrage dem de nødvendige fuldmagter til at forpligte Fællesska
         bet.
          Udfærdiget i Bruxelles, den 20. maj 1975.
                                                                    På Rådets vegne
                                                                        R. RYAN
                                                                       Formand


Avis juridique important

|

32003D0697

2003/697/EF: Rådets afgørelse af 29. september 2003 om beskikkelse af en suppleant til Regionsudvalget

EU-Tidende nr. L 254 af 08/10/2003 s. 0017 - 0017

Rådets afgørelseaf 29. september 2003om beskikkelse af en suppleant til Regionsudvalget(2003/697/EF)RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 263,under henvisning til indstillingen fra Tysklands regering, ogud fra følgende betragtninger:(1) Medlemmerne af og suppleanterne til Regionsudvalget beskikkes i henhold til Rådets afgørelse 2002/60/EF af 22. januar 2002(1).(2) Der er blevet en plads ledig som suppleant til Regionsudvalget, efter at Friedrich Wilhelm HEINRICHS er trådt tilbage, hvilket Rådet blev underrettet om den 11. august 2003 -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Eneste artikelMaria Theresia OPLADEN, Bürgermeisterin von Bergisch-Gladbach, Erste Vizepräsidentin des Städte- und Gemeindebundes NRW, beskikkes som suppleant til Regionsudvalget som efterfølger for Friedrich Wilhelm HEINRICHS for den resterende del af dennes mandatperiode, dvs. indtil den 25. januar 2006.Udfærdiget i Bruxelles, den 29. september 2003.På Rådets vegneF. FrattiniFormand(1) EFT L 24 af 26.1.2002, s. 38.


title: Kommissionens afgørelse (EU) 2015/1074 af 19. januar 2015 om statsstøtteforanstaltning SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN) iværksat af Italien — Yderligere kompensation for offentlig tjeneste til CSTP (meddelt under nummer C(2015) 74) (Kun den italienske udgave er autentisk)EØS-relevant tekst

text:
               8.7.2015

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 179/112

         KOMMISSIONENS AFGØRELSE (EU) 2015/1074
   af 19. januar 2015
   om statsstøtteforanstaltning SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN) iværksat af Italien —
   Yderligere kompensation for offentlig tjeneste til CSTP
   (meddelt under nummer C(2015) 74)
   (Kun den italienske udgave er autentisk)
   (EØS-relevant tekst)
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,
   under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
   efter at have opfordret interesserede parter til i overensstemmelse med nævnte artikler at fremsætte bemærkninger, under hensyntagen til disse bemærkninger, og
   ud fra følgende betragtninger:
   1.   SAGSFORLØB

               (1)

               Ved e-mail af 5. december 2012 anmeldte de italienske myndigheder i overensstemmelse med traktatens artikel 108, stk. 3, den yderligere kompensation, der som følge af en dom afsagt af Consiglio di Stato (Italiens øverste forvaltningsdomstol) blev ydet til Consorzio Salernitano Transporti Pubblici Spa (»CSTP«) for personbefordring med bus på basis af koncessioner indgået med den italienske Campania-region (»regionen«) i perioden 1997-2002 (»den relevante periode«).

               (2)

               Anmeldelsen blev registreret under statsstøttenummer SA.35842 og betragtes siden den 13. december 2012 som en ikke-anmeldt foranstaltning, eftersom regionen ifølge de oplysninger, som Kommissionen råder over, fik pålagt at betale den yderligere kompensation til CSTP fra den 7. december 2012, dvs. efter at de italienske myndigheder havde anmeldt foranstaltningen til Kommissionen, men før Kommissionen havde vedtaget en afgørelse.

               (3)

               Ved brev af 20. februar 2014 meddelte Kommissionen Italien, at den havde besluttet at indlede proceduren efter traktatens artikel 108, stk. 2 (»åbningsafgørelsen«).

               (4)

               Åbningsafgørelsen blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende
                   (1). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til foranstaltningen.

               (5)

               De italienske myndigheder fremsatte deres bemærkninger til åbningsafgørelsen ved breve af 21. og 25. marts 2014.

               (6)

               Den eneste interesserede part, der fremsatte bemærkninger til åbningsafgørelsen, var støttemodtageren, CSTP. Bemærkningerne blev modtaget den 25., 26., 27. og 28. marts 2014.

               (7)

               De italienske myndigheder indsendte ingen kommentarer til den interesserede parts bemærkninger.

               (8)

               Efter at Kommissionen havde godkendt en forlængelse af fristen, indsendte de italienske myndigheder yderligere oplysninger ved brev af 15. september 2014.

         2.   BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN

   2.1.   VIRKSOMHEDEN

               (9)

               CSTP er et aktieselskab, der leverer lokal offentlig personbefordring på grundlag af regionale og kommunale koncessioner. Nærmere bestemt drev CSTP ifølge de italienske myndigheder som regionens koncessionshaver et busrutenet i hele den relevante periode og tilbagelagde ca. 9 mio. km om året.

               (10)

               Det fremgår af myndighedernes oplysninger, at regionen allerede har betalt CSTP 13 1 6 32  525,80 EUR for ovennævnte tjenesteydelse i den relevante periode, hvoraf 12 5 8 69  212,47 EUR gik til drift og forvaltning og 5 7 63  313,32 gik til investeringer. Eftersom det lader til, at CSTP modtog denne kompensation mere end ti år, før Kommissionen sendte sin første anmodning om oplysninger til Italien, vil denne kompensation ikke være genstand for vurderingen i denne sag (2).

               (11)

               Foruden ovennævnte beløb, som CSTP allerede har modtaget, anmodede selskabet på grundlag af Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 (3) regionen om yderligere kompensation på 1 4 5 45  946 EUR for de økonomiske ulemper, som forpligtelsen til offentlig tjeneste angiveligt havde medført.

               (12)

               I 2008 afviste den regionale forvaltningsdomstol i Salerno CSTP's krav om yderligere kompensation på basis af forordning (EØF) nr. 1191/69. Den fastholdt, at CSTP i henhold til artikel 4 i forordning (EØF) nr. 1191/69 (4) ikke kunne anmode om kompensation for økonomiske ulemper som følge af forpligtelsen til offentlig tjeneste, uden forinden at have anmodet om ophævelse af denne forpligtelse.

         2.2.   AFGØRELSER FRA CONSIGLIO DI STATO

               (13)

               Ved dom af 27. juli 2009 (dom nr. 4683/09) gav Consiglio di Stato CSTP medhold i selskabets anke af den regionale forvaltningsdomstols dom og fastslog, at CSTP havde ret til en yderligere kompensation for de leverede offentlige tjenesteydelse i overensstemmelse med artikel 6, 10 og 11 i forordning (EØF) nr. 1191/69. Dommen indeholdt ikke en klar definition af, hvilken retsakt der lå til grund for forpligtelserne til offentlig tjeneste, og i hvilken form de blev pålagt, men understreger, at et selskab, der yder offentlig tjeneste, ikke kan få afvist kravet om tilbagebetaling af de omkostninger, der følger af at yde denne tjeneste. Consiglio di Stato fandt desuden, at CSTP havde ret til at modtage kompensation for leveringen af den offentlige tjeneste, selv om der ikke var indgivet en forudgående anmodning om ophævelse af forpligtelsen til offentlig tjeneste.

               (14)

               Ifølge Consiglio di Stato skulle den præcise størrelse af den yderligere kompensation til CSTP fastsættes af regionen på basis af pålidelige data fra selskabets regnskaber, som viser forskellen mellem de omkostninger, der kan tilskrives CSTP's aktiviteter under forpligtelsen til offentlig tjeneste, og de deraf følgende indtægter. Regionen anførte dog, at dette ikke var muligt på grund af manglen på klare og pålidelige data.

               (15)

               Ved kendelse nr. 8736/2010 af 13. december 2010 udpegede Consiglio di Stato en sagkyndig til at varetage denne opgave. Ifølge de italienske myndigheder kunne den sagkyndige heller ikke bestemme størrelsen af kompensationen, og først med hjælp fra endnu en sagkyndig, der blev udpeget ved kendelse nr. 5897/2011 af 7. november 2011, blev den præcise størrelse af kompensationen beregnet ved hjælp af en »induktiv metode«, jf. kendelse nr. 3244/2011 fra Consiglio di Stato af 25. juli 2011. På baggrund af disse beregninger konkluderede de sagkyndige, at CSTP kun blev underkompenseret i 1998 som følge af metoden i artikel 11 i forordning (EØF) nr. 1191/69 (tarifpligten). De sagkyndige kunne ikke anvende den induktive metode til at beregne (den mulige) underkompensation med udgangspunkt i artikel 10 (drifts- eller befordringspligt) i samme forordning på grund af manglende pålidelige data og risikoen for, at en sådan metode ville føre til en fordobling af kompensationen beregnet efter artikel 11. De sagkyndige tog derfor allerede fra starten udgangspunkt i, at CSTP var blevet pålagt en tarifpligt.

               (16)

               Consiglio di Stato afsagde derfor dom nr. 5649/2012 af 7. november 2012 om fastsættelse af størrelsen af den yderligere kompensation, som regionen skulle betale til CSTP, til 4 9 51  838 EUR, hvilket svarer til størrelsen af underkompensationen i 1998, og om fastsættelse af fristen for betaling af beløbet til den 7. december 2012. Regionen betalte beløbet til CSTP den 21. december 2012.

               (17)

               Det er regionens betaling af den yderligere kompensation til CSTP som følge af dom nr. 5649/2012, der udgør den ikke-anmeldte foranstaltning og er genstand for denne afgørelse.

         2.3.   SUPPLERENDE OPLYSNINGER/BEMÆRKNINGER FRA DE ITALIENSKE MYNDIGHEDER

               (18)

               Ifølge de italienske myndigheder drev CSTP ligesom andre udbydere af regional rutebilkørsel virksomhed på grundlag af midlertidige licenser (koncessioner), som blev fornyet hvert år på selskabets anmodning. Disse koncessioner gav selskabet eneret til at levere de relevante tjenester.

               (19)

               De italienske myndigheder anfører, at CSTP i den relevante periode årligt anmodede regionen om koncession til at udbyde tjenesterne på de relevante ruter, og at det altid fremgik af koncessionskontrakterne, at de berørte virksomheder bar den fulde risiko for leveringen af tjenesterne, og særligt at leveringen af disse tjenester ikke gav ret til nogen form for subsidier eller kompensation. De italienske myndigheder har indsendt en kopi af et eksempel på en koncessionskontrakt fra 1973 og fremfører, at den svarer til den kontrakt, der blev indgået med CSTP for den relevante periode. De har dog ikke indsendt nogen koncessionskontrakt, der rent faktisk blev indgået med CSTP for den relevante periode.

               (20)

               De italienske myndigheder fastholder, at det i henhold til koncessionerne stod CSTP frit for at foreslå substitution af de anvendte transportformer eller at anmode om fuld eller delvis ophævelse af forpligtelsen til offentlig tjeneste, hvis denne forpligtelse pålagde selskabet økonomiske ulemper, men denne ret blev aldrig udnyttet. De påstår desuden, at selskabet aldrig underrettede regionen om de økonomiske ulemper, eller at det leverede nogle tjenester, som det ellers ikke ville have leveret, hvis det ikke havde været forpligtet hertil under en forpligtelse til offentlig tjeneste. Desuden anmodede CSTP aldrig om ophævelse af forpligtelsen til offentlig tjeneste, hvilket angiveligt kræves efter artikel 4, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1191/69.

               (21)

               De italienske myndigheder anfører, at de offentlige tilskud, der tidligere var blevet ydet til CSTP, var baseret på en standardiseret omkostningsberegning med udgangspunkt i visse parametre fastsat i regionallov nr. 16/1983 (5), f.eks. antal tildelte kilometer i forhold til antal kørte kilometer, antal ansatte og busser, som kunne variere afhængigt af den leverede tjeneste (trafik i by-, bjerg- eller bakkeområder), den juridiske og økonomiske behandling af de ansatte, selskabets størrelse og priserne på busser.

               (22)

               De italienske myndigheder tvivler desuden på, at CSTP har dokumenteret, at selskabet varetog forpligtelsen til offentlig tjeneste effektivt og korrekt i overensstemmelse med betingelserne i forordning (EØF) nr. 1191/69 og anfører, at CSTP ikke førte et særskilt regnskab som krævet efter artikel 1, stk. 5, i samme forordning.

         2.4.   KOMPENSATIONENS STØRRELSE

               (23)

               Det fremgår af betragtning 15, at Consiglio di Stato udpegede to sagkyndige til at fastslå størrelsen af den yderligere kompensation, som regionen skyldte CSTP efter artikel 6, 10 og 11 i forordning (EØF) nr. 1191/69. Den 27. september 2012 offentliggjorde de to sagkyndige hver deres rapport, men kun den ene sagkyndige havde kunnet beregne den yderligere kompensation, som regionen skulle betale CSTP.

               (24)

               Med hensyn til den yderligere kompensation for drifts- eller befordringspligten (jf. artikel 10 i forordning (EØF) nr. 1191/69) nævner de sagkyndige gentagne gange i deres rapport, at CSTP's krav om yderligere kompensation ikke var understøttet af tilstrækkelige data til at fastsætte den præcise størrelse af kompensationen. Parterne (dvs. CSTP og regionen) indgav desuden data, som ikke stemte overens eller ikke var tilstrækkelig præcise, men blot var tilnærmelser. De sagkyndige konkluderede derfor i rapporterne, at parterne ikke havde indgivet tilstrækkelig dokumentation til at vurdere de økonomiske ulemper i forbindelse med busruterne, og at der derfor ikke kunne opstilles et pålideligt overslag, selv ved anvendelse af den induktive metode som fastsat af Consiglio di Stato. De konkluderede derfor, at den yderligere kompensation for drifts- eller befordringspligten, beregnet med udgangspunkt i artikel 10 i forordning (EØF) nr. 1191/69 (6), skulle være lig med nul.

               (25)

               Med hensyn til den yderligere kompensation for tarifpligten (jf. artikel 11 i forordning (EØF) nr. 1191/69) konkluderede de sagkyndige, at den ikke kunne beregnes på basis af artikel 11, stk. 2, eftersom parterne aldrig definerede markedssituationen, og at en eventuel kompensation derfor skulle beregnes på basis af stk. 1. De sagkyndige konstaterede dog også, at det heller ikke var muligt at beregne kompensationen på basis af stk. 1 på grund af manglende eller upålidelige data. Den induktive metode som fastlagt af Consiglio di Stato blev derfor anvendt, således at der ved beregningen af, hvorvidt CSTP blev underkompenseret for tarifpligten i den relevante periode, blev taget udgangspunkt i konceptet om »standardomkostninger« baseret på en »standardiseret enhedsomkostning« og antallet af kilometer omhandlet koncessionskontrakten.

               (26)

               På grundlag heraf beregnede de sagkyndige størrelsen af den yderligere kompensation ved anvendelse af metoden i artikel 11 i forordning (EØF) nr. 1191/69 under antagelse af, at CSTP var underlagt følgende tarifpligter i den relevante periode:

                           1997

                           1998

                           1999

                           2000

                           2001

                           2002

                                       A

                                       Indtægter af kommerciel drift

                           4 0 3 03  387,71

                           4 2 3 12  390,51

                           4 1 1 74  023,85

                           4 2 3 99  523,59

                           4 2 0 10  059,97

                           4 2 0 10  059,97

                                       B

                                       Faktiske indtægter af driften

                           9 4 84  545,48

                           8 7 05  924,03

                           8 5 77  234,29

                           9 2 54  374,76

                           9 4 47  735,00

                           9 4 30  225,00

                                       C

                                       Allerede betalte tilskud

                           3 4 1 06  026,86

                           2 9 9 35  681,81

                           3 4 1 24  760,15

                           3 5 1 99  742,20

                           3 3 4 96  192,00

                           3 3 8 69  048,00

                           A — (B + C)

                           —3 2 87  184,64

                           3 6 70  784,68

                           —1 5 27  970,59

                           —2 0 54  593,37

                           —9 33  867,03

                           —1 2 89  213,03

                           A — (B + C)

                           3 6 70  784,68

               (27)

               Det følger af disse beregninger, at CSTP kun kan hævde at være blevet underkompenseret i 1998 som følge af de påståede tarifpligter. Underkompensationen beløb sig til 3 6 70  784,68 EUR, hvortil blev lagt en lovbestemt rente på 1 2 81  053,57 EUR, dvs. en samlet yderligere kompensation på 4 9 51  838,25 EUR. Det var det beløb, som Consiglio di Stato pålagde regionen at betale til CSTP, og som regionen betalte den 21. december 2012.

         2.5.   BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF PROCEDUREN

               (28)

               Det fremgår af åbningsafgørelsen, at Kommissionen havde flere betænkeligheder med hensyn til foranstaltningens forenelighed med det indre marked.

               (29)

               Kommissionen satte for det første spørgsmålstegn ved, om de fire betingelser, der opstilles i Domstolens dom i Altmark-sagen (7), var opfyldt.

               (30)

               For det andet var Kommissionen betænkelig med hensyn til fritagelsen for forpligtelsen til underretning efter forordning (EØF) nr. 1191/69. Spørgsmålet om, hvorvidt artikel 17, stk. 2, i forordning 1191/69 faktisk fritog de italienske myndigheder for forudgående underretning i den foreliggende sag, afhænger for det første af, om regionen rent faktisk ensidigt pålagde CSTP en forpligtelse til offentlig tjeneste, og for det andet af, om den kompensation, der blev betalt som følge af denne forpligtelse, er i overensstemmelse med betingelserne i forordning (EØF) nr. 1191/69. Kommissionen kunne ikke konkludere, om kompensationen til CSTP opfyldte disse betingelser.

               (31)

               For det tredje var Kommissionen i tvivl om foranstaltningens forenelighed efter Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 (8). Hvis det blev konstateret, at mindst en af betingelserne for fritagelsen for underretning i henhold til forordning (EØF) nr. 1191/69 ikke var opfyldt, og at der skulle foretages en vurdering efter forordning (EF) nr. 1370/2007, betvivlede Kommissionen, at betingelserne i sidstnævnte forordning var opfyldt i denne sag.

         3.   BEMÆRKNINGER FRA ITALIEN

               (32)

               De italienske myndigheder på nationalt plan har ikke indgivet nogen bemærkninger til åbningsafgørelsen. Kun regionen Campania har indgivet bemærkninger.

               (33)

               Regionen bemærkede, at CSTP ikke har fremlagt nogen dokumentation for en egentlig særskilt regnskabsføring.

               (34)

               Den fremførte også, at den ikke ensidigt havde pålagt nogen forpligtelser til offentlig tjeneste i den relevante periode. Det var nærmere bestemt selskabet, der under de dengang gældende regler årligt ansøgte om forlængelser af koncessionerne, så ingen af koncessionskontrakterne omfattede derfor et ensidigt pålæg om offentlig tjeneste. Med henblik på at overholde dommen anmodede regionen gentagne gange CSTP om at give dokumentation for de love eller kontrakter, der pålagde selskabet forpligtelser til offentlig tjeneste, men ifølge regionen reagerede selskabet aldrig på disse anmodninger. CSTP gav heller ingen dokumentation for, at det have anmodet regionen om at ændre bestemmelserne i koncessionskontrakterne, for så vidt angår ruter, tider og priser, eller at regionen skulle have afvist sådanne eventuelle anmodninger. Med hensyn til tariflofterne bemærkede regionen, at de priser, der blev pålagt i henhold til koncessionerne, fulgte den almindelige prispolitik blandt alle selskaber i samme sektor.

         4.   BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

               (35)

               Den eneste interesserede part, der reagerede på åbningsafgørelsen, var støttemodtageren, CSTP. CSTP er uenig i Kommissionens foreløbige konstateringer i åbningsafgørelsen.

               (36)

               Selskabet fastholder for det første, at regionen ensidigt pålagde det forpligtelser til offentlig tjeneste i den relevante periode. Til at underbygge den påstand fremfører CSTP, at forpligtelserne til offentlig tjeneste ikke var udspecificeret i koncessionskontrakten, eftersom der ikke fandtes et sådant dokument, men at de udelukkende fulgte af regionens egen lovgivning, som danner rammerne for virksomhedsorganisation og kompensation gennem standardomkostningsberegningen. CSTP gjorde rede for, at Italien havde reguleret forpligtelserne til offentlig tjeneste ved lov nr. 151/81, regionallov nr. 16/83, § 4 i lov nr. 59/97 og lovdekret nr. 422/97. Regionen havde overdraget forpligtelserne til offentlig tjeneste til CSTP ved en koncessionslov i 1972/1973, og forpligtelserne blev forlænget hvert år indtil 2003. At CSTP blev pålagt forpligtelser til offentlig tjeneste for så vidt angår tarifpligter, ruter, tider og stoppesteder, kan ifølge selskabet udledes af følgende dokumenter:

                           —

                           »kontrakten om overgangydelser«, der blev indgået mellem CSTP og regionen for 2003 i overensstemmelse med § 46 i regionallov nr. 3/02 om forlængelse og erstatning af de eksisterende koncessioner

                           —

                           regionsregeringens beslutning (delibera della Giunta Regionale) nr. 4873 af 30. december 1999 om tilladelse til CSTP til at ændre visse ruter efter anmodning fra både selskabet og andre interesserede parter

                           —

                           regionsregeringens beslutning nr. 327 af 4. maj 2000 om forlængelse af suspensionen af prisstigninger for abonnementskort til personbefordring med bus i regionen

                           —

                           note 5171/2000 om forskellen mellem beregning af prisen for almindelige abonnementer og abonnementer til pendlerruter (»linee operaie«)

                           —

                           dekret fra regionens transportudvalg nr. 1609/2001 om overgangen fra lire til euro, i hvilket tjenesteudbyderne blev påmindet om forbuddet mod ureglementerede stigninger i priserne, som er en forpligtelse i henhold til koncessionen/kontrakten.

               (37)

               CSTP fremførte også, at eftersom regionen løbende havde reduceret størrelsen af standardomkostningerne og anvendt dem ujævnt på de forskellige ruter og koncessioner, havde nogle operatører besluttet at nedlægge visse busruter, der konsekvent medførte tab. Regionen havde angiveligt reageret ved at anføre, at operatørerne var forpligtet til at drive ruterne under forpligtelserne til offentlig tjeneste, og at den ville anlægge sag mod dem for afbrydelse af offentlig tjeneste, hvis ruterne blev nedlagt. Det viser ifølge CSTP, at selskabet blev pålagt en forpligtelse til offentlig tjeneste. Selskabet har dog ikke indgivet nogen dokumentation, der kan underbygge denne påstand.

               (38)

               CSTP anfører, at eftersom selskabet udelukkende opererede som en lokal udbyder af lokal offentlig personbefordring og ikke drev anden forretning, var det ikke forpligtet til at føre særskilte regnskaber. CSTP gjorde rede for, at de gældende regler blot fastslog, at de regnskabsmæssige data vedrørende de offentlige transporttjenester, der blev udført under en forpligtelse til offentlig tjeneste, skulle føres særskilt fra eventuel anden erhvervsaktivitet, men ikke at der skulle ske en yderligere regnskabsmæssig opdeling af omkostninger og indtægter for hver eneste rute. CSTP er fuldt ud et offentligt selskab, hvis erhvervsformål i den relevante periode (og stadig i dag) udelukkende var at yde offentlig personbefordring under forpligtelser til offentlig tjeneste. Selskabets regnskaber indeholdt derfor udelukkende data om aktiviteter relateret til disse forpligtelser til offentlig tjeneste af den simple og afgørende årsag, at det — med undtagelse af den udlejningsvirksomhed det drev i 1998, som er anført separat i regnskaberne — i den relevante periode ikke var aktivt på andre områder. CSTP tilføjede, at regionen aldrig tidligere havde stillet spørgsmål ved pålideligheden af de regnskabsmæssige data, og at den rent faktisk havde anvendt dem korrekt som basis for beregningen og udbetalingen af den årlige kompensation.

               (39)

               CSTP minder også om dommen afsagt af Consiglio di Stato og anfægter regionens tre argumenter, henholdsvis at:

                           —

                           beregningen ikke var understøttet af separate driftsregnskaber opdelt på omkostningskategorier med henblik på at adskille de forskellige aktiviteter, der var underlagt forpligtelser til offentlig tjeneste

                           —

                           på grund af manglende regnskabsmæssige data til at udpege de elementer, der skulle beregnes i henhold til artikel 10 og 11 i forordning (EØF) nr. 1191/69, var beregningen foretaget efter en induktiv metode, som regionen havde betegnet som »uigennemsigtig og afvigende«

                           —

                           beregningen ikke tog hensyn til, at CSTP ikke blev drevet på basis af betingelsen om hensigtsmæssighed i artikel 12 i forordning (EØF) nr. 1191/69, hvilket fremgår af sammenligningen af data vedrørende selskabets aktiviteter med dataene for en anden lokal transportoperatør, SITA SpA.

               (40)

               CSTP anførte, at de indgivne regnskabsdokumenter ikke kunne betragtes som uegnede til at understøtte kravet om kompensation, blot fordi de bestod af årsregnskaber og »E-formularer« (9) og ikke var ledsaget af fyldestgørende kopier af de underliggende regnskabsmæssige og administrative bilag (regnskabsregister, bogføringsoplysninger, modtagne og udstedte fakturaer, billetkvitteringer osv.). Ifølge CSTP kan dette argument let anfægtes, idet regionen tidligere havde godkendt de samme data og fundet dem pålidelige. Desuden er kravet om at bevare al regnskabsmæssig og administrativ dokumentation vedrørende den relevante periode bortfaldet, og det er derfor vanskeligt rent objektivt at kræve kopier heraf på nuværende tidspunkt. Derfor er det fuldt ud berettiget at bestemme størrelsen af kompensationen ved hjælp af en induktiv metode som fastslået af Consiglio de Stato. Endelig var regnskaberne attesteret, og der var aldrig blevet rejst tvivl om deres korrekthed eller pålidelighed. De regnskaber, som CSTP indsendte, er derfor egnede til at beregne kompensationen i fuld overensstemmelse med kravene i forordning (EØF) nr. 1191/69.

               (41)

               For så vidt angår korrektheden af beregningsmetoden og dens overensstemmelse med EU-retten mente CSTP, at selskabet burde modtage kompensation for de økonomiske ulemper svarende til forskellen mellem de lavere indtægter og øgede omkostninger, der fulgte af forpligtelsen til offentlig tjeneste. For at fastsætte værdien af de lavere indtægter på basis af pålidelige data tog CSTP i første omgang udgangspunkt i de faktiske årlige driftsindtægter, som var produktet af antallet af faktiske transportenheder og den pålagte tarif. Selskabet fastsatte derefter det beløb, der i overensstemmelse med EU-reglerne skulle trækkes herfra, under hensyntagen til det minimum af indtægter, der skulle til for at sikre balance mellem de faktiske omkostninger i årsregnskaberne. De årlige driftsindtægter svarer til selskabets faktiske indtægter hidrørende fra aktiviteter under tarifpligten, som er CSTP's eneste økonomiske aktivitet. Indtægtsbeløbene er hentet i CSTP's årsregnskaber og i E-formularerne, der hvert år blev sendt til regionen, uden at denne satte spørgsmålstegn ved deres pålidelighed. Det er derfor ikke nødvendigt at opdele disse beløb i mindre dele. For så vidt angår det beløb, der skulle trækkes fra, anfører CSTP, at selskabet anvendte et kriterie, der er i fuld overensstemmelse med betingelserne i forordning (EØF) nr. 1191/69, som giver mulighed for at tage udgangspunkt i de tariffer, som selskabet ville have anvendt ved almindelig kommerciel drift med henblik på at dække de påløbne omkostninger. Med hensyn til forskellen mellem de omkostninger, som selskabet ville have pådraget sig ved anvendelse af den gunstigste tarif eller ved at drive kommerciel virksomhed, og de faktisk påløbne omkostninger fandt CSTP, at dets beregninger var i fuld overensstemmelse med artikel 11 i forordning (EØF) nr. 1191/69, eftersom de gav udtryk for, at omkostningerne som følge af forpligtelsen til offentlig tjeneste blev reduceret gennem regionens tilskud til dækning af de øgede driftsomkostninger. CSTP bemærkede, at både artikel 10 og 11 i forordningen fastsætter transportvirksomhedernes ret til under en forpligtelse til offentlig tjeneste at modtage kompensation for alle negative økonomiske følger af disse forpligtelser.

               (42)

               Endelig anfører CSTP, for så vidt angår statsstøttevurderingen i åbningsafgørelsen, at markedet for offentlig transport i Italien i den relevante periode ikke var åbent for konkurrence fra virksomheder fra andre medlemsstater. CSTP finder derfor, at det ikke havde nogen virkning for samhandelen eller fordrejede konkurrencen. I lyset af den nuværende forvaltning af de lokale offentlige transporttjenester på grundlag af ensidige enekoncessioner for bestemte ruter kunne kompensationen ligeledes heller ikke fordreje konkurrencen. Standardomkostningerne pr. km blev desuden fastsat af regionen og godkendt af koncessionshaveren sammen med alle de øvrige forpligtelser til offentlig tjeneste, så der var derfor ikke tale om en fordel. I modsætning til drifts- og befordringspligten påvirker tarifpligten ikke en eventuel differentiering af selskabets transportaktiviteter. CSTP finder derfor, at mindst tre af betingelserne for kvalificering som statsstøtte i Domstolens dom ikke var opfyldt i denne sag.

               (43)

               CSTP anfører, at kompensationens forenelighed skal vurderes med udgangspunkt i forordning (EØF) nr. 1191/69 og ikke i henhold til traktatens bestemmelser om statsstøtte.

               (44)

               Med hensyn til fritagelsen for underretning efter forordning (EØF) nr. 1191/69 finder CSTP, at eftersom regionen pålagde en ensidig tarifpligt, og beløbene ikke udgør forpligtelser til offentlig tjeneste i henhold til en tjenesteydelseskontrakt, men følger af den korrekte anvendelse af beregningsmetoden i artikel 11 i forordning (EØF) nr. 1191/69 inden for rammerne af en koncession, er betalingen i form af kompensation fritaget for pligten til underretning i artikel 17, stk. 2, i samme forordning.

         5.   ITALIENS KOMMENTARER TIL BEMÆRKNINGERNE FRA DEN INTERESSEREDE PART

               (45)

               De italienske myndigheder havde ingen kommentarer til CSTP's bemærkninger.

         6.   VURDERING AF STØTTEFORANSTALTNINGEN

   6.1.   SPØRGSMÅLET OM STATSSTØTTE

               (46)

               I henhold til traktatens artikel 107, stk. 1, »er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.

               (47)

               For at en støtteforanstaltning kan betragtes som statsstøtte efter traktatens artikel 107, stk. 1, skal alle følgende betingelser følgelig være opfyldt:

                           —

                           den skal ydes af staten eller ved hjælp af statsmidler

                           —

                           den skal give en selektiv fordel ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner

                           —

                           den skal fordreje eller true med at fordreje konkurrencen

                           —

                           den skal påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

         6.1.1.   Statsmidler og tilregnelighed til staten

               (48)

               Kommissionen noterer sig, at regionen i henhold til dommen fra Consiglio di Stato skulle betale yderligere kompensation til CSTP for rutebilkørsel i den relevante periode på ruter inden for regionens kompetenceområde. De af domstolen udpegede sagkyndige kom frem til, at CSTP kun var blevet påført en økonomisk ulempe i form af underkompensation i 1998 svarende til 4 9 51  838 EUR som følge af de påståede tarifpligter. Den 21. december 2012 betalte regionen dette beløb til CSTP med henblik på at efterkomme dommen.

               (49)

               Det forhold, at en national domstol pålagde regionen at betale kompensation til et selskab, medfører ikke, at en foranstaltning, som regionen træffer for at efterkomme dommen, ikke skal tilregnes den, eftersom en stats nationale domstole betragtes som denne stats organer og derfor er bundet af forpligtelsen til loyalt samarbejde (10).

               (50)

               Foranstaltningen kan derfor tilregnes staten, og de midler, der er anvendt til betaling af kompensationen, er statsmidler.

         6.1.2.   Selektiv økonomisk fordel

               (51)

               Kommissionen bemærker indledningsvis, at CSTP udøver en økonomisk aktivitet, nemlig passagerbefordring mod vederlag. CSTP skal således betragtes som en »virksomhed« efter traktatens artikel 107, stk. 1.

               (52)

               Ydelsen af foranstaltningen bør også betragtes som selektiv, da den kun er til fordel for CSTP.

               (53)

               Med hensyn til spørgsmålet om tildeling af en økonomisk fordel følger det af Altmark-dommen, at den kompensation, der ydes af staten eller ved hjælp af statsmidler til virksomheder som vederlag for forpligtelser til offentlig tjeneste, der pålægges dem, ikke medfører en sådan fordel for de berørte virksomheder og dermed ikke udgør statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, forudsat at følgende fire betingelser er opfyldt (11):

                           —

                           for det første skal den pågældende virksomhed faktisk være pålagt at opfylde forpligtelser til offentlig tjeneste, og disse forpligtelser skal være klart defineret

                           —

                           for det andet skal de kriterier, der er grundlaget for beregningen af kompensationen, være fastlagt på forhånd på en objektiv og gennemsigtig måde

                           —

                           for det tredje må kompensationen ikke overstige, hvad der er nødvendigt for helt eller delvist at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af disse forpligtelser

                           —

                           for det fjerde skal størrelsen af den nødvendige kompensation, når udvælgelsen af den virksomhed, der skal overdrages en forpligtelse til offentlig tjeneste, i et konkret tilfælde ikke gennemføres inden for rammerne af en procedure for tildeling af offentlige kontrakter, fastlægges på grundlag af en analyse af de omkostninger, som en gennemsnitsvirksomhed, der er veldrevet og tilstrækkeligt udstyret med transportmidler til at kunne opfylde de stillede krav til den offentlige tjeneste, ville have ved at gennemføre forpligtelserne, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af forpligtelserne.

               (54)

               Ifølge Altmark-dommen skal alle fire betingelser være opfyldt for, at det kan udelukkes, at der er tale om en økonomisk fordel i de tilfælde, hvor der ydes kompensation til en virksomhed som vederlag for forpligtelser til offentlig tjeneste, der er pålagt den.

               (55)

               Kommissionen bemærker for det første, at hverken de italienske myndigheder eller CSTP har kunnet fremlægge en overdragelsesaftale for den relevante periode, og at CSTP ikke klart har kunnet udpege de forpligtelser, som selskabet skulle opfylde, og som kan kvalificeres som forpligtelser til offentlig tjeneste, jf. afsnit 6.2, nr. i).

               (56)

               For det andet bemærker Kommissionen, at den yderligere kompensation, der blev pålagt af Consiglio di Stato, udelukkende var baseret på en efterfølgende beregning på basis af en induktiv metode, idet der ikke fandtes tilstrækkelige pålidelige data. Kommissionen finder derfor, at de kriterier, der dannede grundlaget for den af domstolens udpegede sagkyndiges beregning af den påståede kompensation, ikke var fastlagt på forhånd, og Altmark-dommens anden betingelse for så vidt angår den ikke-anmeldte støtte synes derfor ikke at være opfyldt.

               (57)

               Eftersom alle betingelserne i Altmark-dommen skal være opfyldt, behøver Kommissionen således ikke undersøge, om de to øvrige betingelser er opfyldt i denne sag. Betalingen af yderligere kompensation til CSTP for de tjenester, selskabet ydede i den relevante periode, har derfor givet det en selektiv økonomisk fordel, jf. traktatens artikel 107, stk. 1.

         6.1.3.   Konkurrencefordrejning og påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne

               (58)

               CSTP bemærker, at det italienske marked for offentlig transport ikke var åbent for konkurrence fra virksomheder etableret i andre medlemsstater i den relevante periode, og at foranstaltningen derfor ikke har kunnet påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne eller fordreje konkurrencen.

               (59)

               Kommissionen påpeger for det første, at foranstaltningen blev gennemført den 21. december 2012 og altså længe efter, at der blev åbnet for konkurrence på det italienske marked for offentlig passagerbefordring. Eftersom det er på det tidspunkt, at foranstaltningen har sin virkning på markedet, er det også det tidspunkt, der skal danne udgangspunktet for undersøgelsen af, om foranstaltningen har kunnet fordreje konkurrencen eller påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

               (60)

               Under alle omstændigheder bemærker Kommissionen, som det også fremgår af Altmark-dommen, at flere medlemsstater siden 1995 var begyndt at åbne visse transportmarkeder for konkurrence fra virksomheder etableret i andre medlemsstater, således at flere virksomheder allerede tilbød transportydelser i byer, forstæder eller regioner i andre medlemsstater end deres hjemstat på dette tidspunkt.

               (61)

               Enhver kompensation til CSTP må derfor anses for at kunne fordreje konkurrencen inden for personbefordring med bus og at kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, for så vidt som den forringer de muligheder, som transportselskaber etableret i andre medlemsstater har for at tilbyde deres tjenester i Italien, og styrker CSTP's position på markedet ved at frigøre selskabet for omkostninger, det ellers skulle have båret i forbindelse med den almindelige drift (12).

               (62)

               Kommissionen bemærker også, at CSTP er aktiv på andre markeder, nemlig markedet for udlejningstjenester, selv om det ifølge CSTP kun var tilfældet i 1998, og selskabet konkurrerer derfor med andre virksomheder i EU på disse markeder. Enhver kompensation til CSTP ville nødvendigvis også fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne på disse markeder.

               (63)

               Kommissionen finder derfor, at foranstaltningen fordrejer konkurrencen og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

         6.1.4.   Konklusion

               (64)

               I lyset af ovenstående finder Kommissionen, at den ikke-anmeldte foranstaltning udgør statsstøtte efter traktatens artikel 107, stk. 1.

         6.2.   FRITAGELSE FOR UNDERRETNINGSPLIGTEN EFTER FORORDNING (EØF) Nr. 1191/69

               (65)

               CSTP mener, at eftersom regionen pålagde en ensidig tarifpligt, og beløbene ikke udgør forpligtelser til offentlig tjeneste under en tjenesteydelseskontrakt, men følger af den korrekte anvendelse af beregningsmetoden i artikel 11 i forordning (EØF) nr. 1191/69 inden for rammerne af en koncession, er vederlaget i form af en kompensation fritaget for underretningspligten efter artikel 17, stk. 2, i samme forordning. CSTP indrømmer, at koncessionskontrakten ikke nævnte noget om forpligtelser til offentlig tjeneste, men at disse forpligtelser udelukkende fulgte af regionens interne lovgivning.

               (66)

               I henhold til artikel 17, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 1191/69 er kompensationer, der følger af anvendelsen af denne forordning, undtaget fra den forudgående underretning, der er fastlagt i traktatens artikel 108, stk. 3, og dermed fra kravet om forudgående anmeldelse.

               (67)

               Det følger dog af Combus-dommen, at begrebet »kompensation for offentlig tjeneste« i denne artikels forstand skal fortolkes meget snævert (13). Fritagelsen for underretning efter artikel 17, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 1191/69 omfatter kun kompensation for forpligtelser til offentlig tjeneste, der ensidigt er pålagt en virksomhed i henhold til artikel 2 i samme forordning, og som beregnes efter metoden i forordningens artikel 10 til 13 (den fælles kompensationsmetode), og den finder ikke anvendelse på kontrakter om offentlig tjeneste som defineret i artikel 14. Kompensation, der betales i henhold til en kontrakt om offentlig tjeneste som defineret i artikel 14 i forordning (EØF) nr. 1191/69, og der udgør statsstøtte, skal anmeldes til Kommissionen, før den betales. I mangel af dette vil kompensationen blive betragtet som ulovligt gennemført støtte efter traktatens artikel 108.

               (68)

               Spørgsmålet om, hvorvidt de italienske myndigheder rent faktisk var fritaget for forudgående underretning efter artikel 17, stk. 2, i forordning 1191/69 i det foreliggende sag, afhænger derfor for det første af, i) om regionen rent faktisk ensidigt pålagde CSTP en forpligtelse til offentlig tjeneste, og for det andet af, ii) om den kompensation, der blev betalt som følge af denne forpligtelse, er i overensstemmelse med betingelserne i forordning (EØF) nr. 1191/69. Kommissionen vil i det følgende undersøge begge spørgsmål.

         i)   Ensidig pålæggelse af en forpligtelse til offentlig tjeneste

               (69)

               Kommissionen hæfter sig ved, at hverken de italienske myndigheder eller CSTP har kunnet fremlægge en overdragelsesaftale for den relevante periode. CSTP har kun indgivet nogle kontrakter til Kommissionen, som var gældende fra 2003.

               (70)

               De italienske myndigheder fremfører, at det eksempel på en koncessionskontrakt, som de har indgivet — som vedrører en anden virksomhed — var den standardkontrakt, der blev anvendt i regionen i den relevante periode. Kontrakteksemplet var dog kun gældende fra april 1972 til december 1973, dvs. mere end tyve år før den relevante periode, og før ikrafttrædelsen af den nationale lov nr. 151/1981 som gennemført ved regionallov nr. 16/1983, der udgør retsgrundlaget for ydelsen af kompensation til CSTP. Kontrakteksemplet lader til at fastlægge visse forpligtelser, der kunne kvalificeres som forpligtelser til offentlig tjeneste (f.eks. punkt 2, 9 og 10), bl.a. pligten til at yde rabat til studerende, arbejdere, lærere og privat og offentligt ansatte samt pligten til gratis befordring af visse passagerkategorier, men Kommissionen har ingen dokumentation for, at disse forpligtelser gjaldt for CSTP i den relevante periode, eftersom der ikke findes nogen overdragelseskontrakt. I betragtning af, at de ydede tjenester bestod i fast rutekørsel, var det særlig nødvendigt, at de koncessionsdokumenter, der gav CSTP en eksklusiv ret til at yde tjenesterne, på forhånd fastlagde, hvordan disse tjenester skulle ydes. CSTP har ikke fremlagt dokumentation for, at betingelserne blev ensidigt pålagt selskabet af regionen, og at de ikke blev foreslået af operatøren selv til gengæld for retten til at yde tjenester på et eksklusivt grundlag og efterfølgende godkendt af regionen. Under alle omstændigheder henviser metoden, som blev anvendt af den af domstolen udpegede sagkyndige til beregning af den påståede underkompensation, ikke til disse forpligtelser.

               (71)

               Kommissionen har også undersøgt, om regionallov nr. 16/1983 indebærer en forpligtelse til offentlig tjeneste, eftersom det er det retsgrundlag, som både regionen og CSTP henviser til i forbindelse med betalingen af kompensation til selskabet i den relevante periode (se betragtning 23 og 40). I den forbindelse skal det bemærkes, at regionalloven kun fastsætter, at enheder og offentlige eller private virksomheder, der yder offentlig personbefordring under en koncessionsordning, kan modtage offentlige tilskud. Det fremgår desuden klart af § 2 i regionalloven, at eventuelle tab eller underskud, der ikke dækkes af de offentlige tilskud som fastsat i § 2, afholdes af de enkelte virksomheder.

               (72)

               Kommissionen bemærker endvidere, at de regionallove, som CSTP henviser til (se betragtning 40), omhandler visse kontraktlige forpligtelser mellem CSTP og regionen i den relevante periode. Disse love fastsætter dog ikke klare forpligtelser, der kan kvalificeres som forpligtelser til offentlig tjeneste, selv om de kan være tegn på, at de findes. Det forhold, at der findes kontraktlige forpligtelser, udelukker imidlertid, at CSTP ensidigt er blevet pålagt forpligtelser til offentlig tjeneste. Under alle omstændigheder henviser metoden, som blev anvendt af den af domstolen udpegede sagkyndige til beregning af den påståede underkompensation, ikke til disse forpligtelser.

               (73)

               Med hensyn til den eventuelle tarifpligt har Kommissionen, til trods for at den af domstolen udpegede sagkyndiges beregning af kompensationsbeløbet tog udgangspunkt i artikel 11 i forordning (EØF) nr. 1191/69, ingen dokumentation for, at sådanne pligter blev pålagt CSTP ensidigt. I henhold til artikel 2, stk. 5, i forordning (EØF) nr. 1191/69 er tarifpligter begrænset til »transportvirksomheders forpligtelse til at anvende af myndighederne fastsatte eller godkendte, med virksomhedens forretningsmæssige interesse uforenelige vederlag, som især forekommer ved bestemte grupper af rejsende, bestemte godsarter eller bestemte forbindelser på grund af påbud om eller afslag på ændring af særlige tarifmæssige foranstaltninger«. Definitionen af tarifpligt omfatter til gengæld ikke forpligtelser, som for al erhvervsmæssig virksomhed følger af almindelige prispolitiske foranstaltninger, eller for forpligtelser, der følger af foranstaltninger, som med henblik på organisationen af transportmarkedet eller en del af transportmarkedet træffes med hensyn til de almindelige befordringsvederlag og -vilkår. Kommissionen anerkender, at punkt 27 i kontrakteksemplet fra 1972/1973 fastsætter de gældende tariffer for de operatører, som kontrakten dækker, men minder om, at den ikke har modtaget en tilsvarende koncessions- eller overdragelseskontrakt for CSTP for den relevante periode som dokumentation for, at selskabet fik pålagt sådanne forpligtelser. Kommissionen bemærker desuden, at den årlige kompensation til virksomheder, der leverer offentlig personbefordring, i henhold til § 2 i regionallov nr. 16/1983 var beregnet på forhånd som forskellen mellem indtægterne hidrørende fra anvendelsen af minimumstariffer og de såkaldte standardiserede omkostninger (se betragtning 23). Kommissionen finder derfor, at regionalloven fastsatte minimumstariffer, hvilket også udelukker, at der skulle være tale om en generel tarifpligt.

               (74)

               Det lader under alle omstændigheder ikke til, at CSTP's eventuelle forpligtelser til offentlig tjeneste var ensidigt pålagt selskabet. I den forbindelse bemærker Kommissionen, at CSTP i alle syv år i den relevante periode selv tog initiativ til at anmode om forlængelse af koncessionen. Efter dommen fra Consiglio di Stato i 2009 anmodede regionen med henblik på at overholde dommen desuden gentagne gange CSTP om at fremlægge de love eller kontrakter, der pålagde selskabet forpligtelser til offentlig tjeneste. Ifølge regionen fik den aldrig svar.

               (75)

               CSTP's argument om, at operatørerne var forpligtet til at drive ruterne under en forpligtelse til offentlig tjeneste, selv om regionen løbende havde nedsat størrelsen af standardomkostningerne, og at der ville blive anlagt sag mod dem for afbrydelse af offentlig tjeneste, hvis ruterne blev nedlagt, understøttes ikke af nogen dokumentation og danner derfor ikke basis for at konkludere, at CSTP's blev pålagt ensidige forpligtelser til offentlig tjeneste.

         ii)   Kompensationens overensstemmelse med den almindelige kompensationsprocedure

               (76)

               Selv hvis forpligtelserne til offentlig tjeneste blev anset for at være ensidigt pålagt CSTP, hvilket ikke er tilfældet, ville kompensationen for disse tjenester stadig skulle være i overensstemmelse med den almindelige kompensationsprocedure (afdeling IV) i forordning (EØF) nr. 1191/69 for at kunne fritages for forudgående underretning efter artikel 17, stk. 2. Kommissionen mener ikke, at det er tilfældet.

               (77)

               For det første bemærker Kommissionen, at den yderligere kompensation til CSTP udelukkende vedrører 1998. CSTP har indrømmet, at selskabet foruden de påståede forpligtelser til offentlig tjeneste også udøvede kommerciel virksomhed, nemlig udlejningsvirksomhed. Kommissionen minder i den forbindelse om, at fra den 1. juli 1992 skal transportvirksomheder, der ikke kun yder tjeneste under forpligtelser til offentlig tjeneste, men også udfører andre aktiviteter, i henhold til artikel 1, stk. 5, litra a), i forordning (EØF) nr. 1191/69 oprette særlige afdelinger for de pågældende offentlige tjenester, og at i) regnskaberne for hver af disse driftsaktiviteter skal føres særskilt, og de tilsvarende aktiver bogføres efter de gældende regnskabsforskrifter, og at ii) udgifterne skal balancere med driftsindtægterne og de offentlige myndigheders indbetalinger uden mulighed for overførsel fra eller til et andet af virksomhedens aktivitetsområder.

               (78)

               Kommissionen bemærker endvidere, at ifølge Domstolen (jf. Antrop-dommen) er betingelserne i denne procedure ikke opfyldt, når det »ikke på grundlag af sikre oplysninger [fra virksomhedens regnskaber][er] muligt at fastslå forskellen mellem de omkostninger, der kan henføres til virksomhed i de områder, der er omfattet af [de] respektive koncessioner, og de tilsvarende indtægter, og det […]derfor ikke [er] muligt at beregne den ekstraomkostning, der følger af [den pågældende virksomheds] opfyldelse af forpligtelserne til offentlig tjeneste« (14).

               (79)

               CSTP har ikke indgivet nogen dokumentation for, at der i løbet af den relevante periode og særligt i 1998 blev ført særskilte regnskaber for selskabets kommercielle aktiviteter. Kommissionen finder desuden, at CSTP's argument om, at det lovmæssige krav om at bevare al regnskabsmæssig og administrativ dokumentation vedrørende den relevante periode er bortfaldet, ikke er relevant som begrundelse for den efterfølgende udbetaling af yderligere kompensation med udgangspunkt i en induktiv metode. Under alle omstændigheder kan et sådant krav i henhold til national lovgivning, hvis det skulle findes, ikke undergrave et krav efter Domstolens retspraksis eller forordning (EØF) nr. 1191/69, som skal være opfyldt, for at der kan udbetales kompensation til en transportoperatør.

               (80)

               Kommissionen bemærker desuden, at myndighederne i henhold til artikel 13 i forordning (EØF) nr. 1191/69 på forhånd skal fastsætte størrelsen af kompensationen. Beregningen af den yderligere kompensation med udgangspunkt i en efterfølgende vurdering, som statueret af Consiglio di Stato, strider imod denne bestemmelse, hvilket også fremgår af betragtning 54 og 55.

               (81)

               I lyset af ovenstående finder Kommissionen, at den yderligere kompensation, som Consiglio di Stato tilkendte CSTP, ikke er i overensstemmelse med den almindelige kompensationsprocedure som fastlagt i afdeling IV i forordning (EØF) nr. 1191/69, og at den derfor ikke er fritaget for den obligatoriske forudgående underretning efter artikel 17, stk. 2.

         6.3.   STØTTENS FORENELIGHED

               (82)

               Da det ikke er påvist, at foranstaltningen var fritaget for forudgående underretning efter artikel 17, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 1191/69, skal betalingernes forenelighed med det indre marked undersøges, da de må anses for at udgøre statsstøtte efter TEUF artikel 107, stk. 1, jf. afsnit 6.1 ovenfor.

               (83)

               Traktatens artikel 93 indeholder bestemmelser vedrørende foreneligheden af statsstøtte i forbindelse med samordning af transport og forpligtelser til offentlig tjeneste på transportområdet og udgør en lex specialis i forhold til artikel 107, stk. 3, samt artikel 106, stk. 2, eftersom den indeholder særlige bestemmelser vedrørende statsstøttens forenelighed. Domstolen har statueret, at støtteforanstaltninger til transportvæsenet i henhold til artiklen kun er forenelige med traktaten i ganske bestemte tilfælde, som ikke skader Unionens almindelige interesser (15).

               (84)

               Den 3. december 2009 trådte forordning (EF) nr. 1370/2007 i kraft og ophævede forordning (EØF) nr. 1191/69 og Rådets forordning (EØF) nr. 1107/70 (16). Forordning (EF) nr. 1370/2007 finder anvendelse ved kompensation for forpligtelser til offentlig tjeneste inden for personbefordring med jernbane og ad vej.

               (85)

               Kommissionen finder, at foreneligheden af den ikke-anmeldte foranstaltning skal undersøges med udgangspunkt i forordning (EF) nr. 1370/2007, som trådte i kraft den 3. december 2009 og ophævede forordning (EØF) nr. 1191/69, da det er den lovgivning, der er gældende på det tidspunkt, hvor denne afgørelse vedtages (17). Den bemærker endvidere, at den yderligere kompensation, som Consiglio di Stato tilkendte CSTP, blev betalt den 21. december 2012, og at forordning (EF) nr. 1370/2007 således allerede havde været i kraft i mere end tre år på den dato, hvor den udbetalte støtte havde sin virkning (18).

               (86)

               I henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1370/2007 er kompensationer for offentlig trafikbetjening i forbindelse med drift af offentlig personbefordring eller overholdelse af takstforpligtelser pålagt ved generelle regler, der ydes i overensstemmelse med denne forordnings bestemmelser, forenelige med det indre marked. Sådanne kompensationer er fritaget for den pligt til forudgående underretning, der er fastsat i traktatens artikel 108, stk. 3.

               (87)

               Af de årsager, der er anført nedenfor, finder Kommissionen, at den anmeldte kompensation ikke er i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1370/2007, og at den derfor ikke kan erklæres forenelig med det indre marked efter forordningens artikel 9, stk. 1.

               (88)

               For det første skal en kompetent myndighed i henhold til artikel 3 i forordning (EF) nr. 1370/2007, når den beslutter at tildele den valgte operatør eneret og/eller kompensation for at opfylde en forpligtelse til offentlig tjeneste, gøre dette inden for rammerne af en kontrakt om offentlig trafikbetjening, medmindre forpligtelsen til offentlig tjeneste består i anvendelsen af maksimaltakster og pålægges ved en foranstaltning, der uden skelnen gælder for alle former for offentlig befordring af samme type i et givent geografisk område (generelle regler).

               (89)

               I den foreliggende sag finder Kommissionen, at der ikke er fremlagt dokumentation for, at der fandtes en aftalemæssig ordning mellem CSTP og regionen, eller at der fandtes generelle regler vedrørende maksimaltariffer for alle passagerer eller bestemte passagerkategorier. Kommissionen har kun modtaget et eksempel på en koncessionskontrakt for året 1972/1973, som ikke indeholder pålidelige oplysninger om forholdet mellem CSTP og regionen i den relevante periode (1997-2002). Kommissionen bemærker desuden, at de offentlige transportvirksomheders indtægter ifølge artikel 2 i regionallov nr. 16/1983 — der er det retsgrundlag, som både CSTP og regionen henviser til for den relevante periode (se betragtning 19 og 36) — hidrører fra anvendelsen af minimumstariffer, som er fastsat af regionen. Der henvises ikke til maksimaltariffer.

               (90)

               Kommissionen konkluderer derfor, at artikel 3 i forordning (EF) nr. 1370/2007 ikke er overholdt.

               (91)

               For det andet bemærker Kommissionen, at uanset om CSTP indgik en kontrakt om offentlig trafikbetjening eller var underlagt forpligtelser til offentlig tjeneste som følge af generelle regler, synes alle betingelserne i artikel 4 i forordning (EF) nr. 1370/2007 vedrørende det obligatoriske indhold i kontrakter om offentlig trafikbetjening og generelle regler ikke at være opfyldt. For eksempel skal de parametre, som kompensationen beregnes ud fra, i henhold til artikel 4, stk. 1, litra b), være fastlagt på forhånd på en objektiv og gennemsigtig måde, således at overkompensation udelukkes, mens der i henhold til artikel 4, stk. 1, litra c), og artikel 4, stk. 2, skal fastlægges ordninger for fordelingen af omkostninger og indtægter. Som det fremgår af Kommissionens undersøgelse af den anden betingelse i Domstolens Altmark-dom omhandlet i afsnit 6.1, var de parametre, som den af domstolen anden udpegede sagkyndige beregnede den påståede underkompensation ud fra, ikke fastsat på forhånd, og derfor er artikel 4 i forordning (EF) nr. 1370/2007 ikke overholdt.

               (92)

               For det tredje bestemmes det i artikel 6, stk. 1, at i tilfælde af direkte tildelte kontrakter om offentlig trafikbetjening skal kompensationen være i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1370/2007 og med de bestemmelser, der er fastsat i bilaget, for at sikre, at kompensationen ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at udføre forpligtelsen til offentlig tjeneste. I henhold til bilaget til forordning (EF) nr. 1370/2007 må kompensationen ikke overstige et beløb svarende til den økonomiske nettovirkning bestående af følgende: omkostninger pådraget i forbindelse med forpligtelsen til offentlig tjeneste minus billetindtægter og minus alle positive økonomiske virkninger, der er fremkommet inden for det rutenet, der betjenes under forpligtelsen til offentlig tjeneste, plus en rimelig fortjeneste. Desuden skal omkostninger og indtægter ifølge bilaget beregnes i overensstemmelse med gældende regnskabsprincipper og beskatningsregler. Af hensyn til gennemsigtigheden skal der også ske en regnskabsmæssig adskillelse (punkt 5 i bilaget til forordning (EF) nr. 1370/2007).

               (93)

               Som nævnt i betragtning 82 førte CSTP ikke et særskilt regnskab i 1998, dvs. det år selskabet fik tilkendt kompensation for af Consiglio di Stato. Derfor er det umuligt at bevise, at den yderligere kompensation, som blev udbetalt af de italienske myndigheder den 21. december 2012, ikke er større end den økonomiske nettovirkning, dvs. summen af de virkninger — såvel positive som negative — som opfyldelse af forpligtelsen til offentlig tjeneste har for de omkostninger og indtægter, som en operatør af offentlig trafikbetjening har (punkt 2 i bilaget til forordning (EF) nr. 1370/2007).

               (94)

               Eftersom der for så vidt angår den relevante periode ikke fandtes forud fastlagte parametre for kompensationen, må enhver omkostningsfordeling nødvendigvis gennemføres efterfølgende på grundlag af vilkårlige antagelser, således som det blev gjort med den induktive metode.

               (95)

               Kommissionen finder derfor, at den yderligere kompensation, som blev tilkendt af Consiglio di Stato, ikke blev udbetalt i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1370/2007, og at den derfor er uforenelig med det indre marked.

         6.4.   DEN KOMPENSATION, DER BLEV TILKENDT AF CONSIGLIO DI STATO, ER IKKE EN SKADESERSTATNING

               (96)

               I åbningsafgørelsen opfordrede Kommissionen eventuelle interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til, om afgørelsen fra Consiglio di Stato vedrører en skadeserstatning efter en påstået lovovertrædelse, eller om den vedrører en tildeling af kompensation for forpligtelser til offentlig tjeneste på grundlag af de gældende rådsforordninger. Hverken de italienske myndigheder eller CSTP kommenterede på dette i deres bemærkninger.

               (97)

               Kommissionen bemærker, at skadeserstatning for ulovlig handling eller anden ukorrekt adfærd fra myndighedernes side (19) ikke udgør en fordel og derfor ikke kan betragtes som statsstøtte efter traktatens artikel 107, stk. 1 (20). Formålet med en skadeserstatning er forskelligt fra formålet med statsstøtte, eftersom den sigter mod at genindsætte den skadelidte i den situation, som vedkommende befandt sig i, før skaden indtrådte, som om det aldrig var sket (restitutio in integrum). Kommissionen bemærker desuden, at for at skadeserstatning falder uden for statsstøttereglernes område, skal den være baseret på en generel regel om kompensation (21). Endelig minder Kommissionen om, at Domstolen i Lucchini-sagen fastholdt, at en national ret ikke kan anvende nationale retsforskrifter, hvis det hindrer »anvendelsen af fællesskabsretten, da den ville gøre det umuligt at tilbagesøge en statsstøtte, der er tildelt i strid med fællesskabsretten« (22). Princippet for denne udtalelse er, at en national retsregel ikke kan anvendes, hvis dette hindrer den rette anvendelse af EU-retten (23).

               (98)

               Med hensyn til den yderligere kompensation, som Consiglio di Stato tilkendte CSTP, bemærker Kommissionen, at selv om der i dommens dispositive del ikke henvises direkte til forordning (EØF) nr. 1191/69, vedrører den CSTP's ret til at modtage betalinger i form af kompensation efter artikel 6, 10 og 11 i forordning (EØF) nr. 1191/69, som skal fastsættes af myndighederne på basis af pålidelige data. Det tyder på, at CSTP's ret til at modtage kompensation ifølge Consiglio di Stato ikke udspringer af en generel regel om erstatning for forvoldt skade som følge af ulovlig handling eller anden ukorrekt adfærd fra myndighedernes side, men at den er fastsat i forordning (EØF) nr. 1191/69.

               (99)

               Under alle omstændigheder finder Kommissionen, at en tilkendelse af erstatning til CSTP for de italienske myndigheders påståede ulovlige ensidige pålæggelse af forpligtelser til offentlig tjeneste, beregnet på grundlag af den fælles kompensationsmetode i forordning (EØF) nr. 1191/69, vil være i strid med traktatens artikel 107 og 108. Det skyldes, at en sådan tilkendelse ville frembringe nøjagtig samme resultat for CSTP som en tilkendelse af kompensation for offentlig tjeneste i den relevante periode, til trods for at koncessionsbetingelserne for de pågældende tjenesteydelser hverken var fritaget for forhåndsanmeldelse eller var i overensstemmelse med de materielle krav i forordning (EØF) nr. 1191/69 og (EF) nr. 1370/2007, jf. ovenfor. Muligheden for en sådan tilkendelse ville således reelt gøre det muligt at omgå statsstøttereglerne og de betingelser, der er fastsat af de lovgivende instanser, hvorunder de kompetente myndigheder, når de pålægger eller indgår kontrakter vedrørende forpligtelser til offentlig tjeneste, kompenserer operatører af offentlig trafikbetjening for omkostninger til gengæld for opfyldelsen af forpligtelsen til offentlig tjeneste. En tilkendelse af erstatning svarende til den samlede støtte, der skulle ydes, ville være en indirekte tildeling af den statsstøtte, som er fundet ulovlig og uforenelig med det indre marked (24). I forlængelse heraf betragter Retten klausuler om kompensation i forbindelse med tilbagesøgning af statsstøtte som statsstøtte (25).

               (100)

               Under alle omstændigheder fastsætter koncessionsbestemmelserne fra 1972, som CSTP antageligt ydede transporttjenester i henhold til, intet vedrørende betaling af økonomisk kompensation. CSTP indgik aftale om at udføre tjenesterne i henhold til de betingelser, der var anført i koncessionen, og på virksomhedens egen risiko. Denne konklusion underbygges også af artikel 2 i regionallov nr. 16/1983, ifølge hvilken eventuelle tab eller underskud, der ikke dækkes af offentlige tilskud, afholdes af de enkelte virksomheder.

               (101)

               Kommissionen betragter derfor ikke dommen fra Consiglio di Stato som en tilkendelse af erstatning til CSTP for skade forvoldt som følge af ulovlig handling eller anden ukorrekt adfærd fra de italienske myndigheders side, men derimod som en tildeling af ulovlig og uforenelig statsstøtte, som er forbudt i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1.

               (102)

               I lyset af ovenstående konkluderer Kommissionen, at den ikke-anmeldte foranstaltning udgør statsstøtte efter traktatens artikel 107, stk. 1, og at den er uforenelig med det indre marked,

         7.   TILBAGESØGNING AF STØTTEN

               (103)

               I overensstemmelse med traktaten og Domstolens faste retspraksis har Kommissionen kompetence til at beslutte, at den berørte medlemsstat skal afskaffe eller ændre støtten (26), når den har fundet støtten uforenelig med det indre marked. Domstolen har ligeledes konsekvent statueret, at formålet med en stats forpligtelse til at ophæve støtteforanstaltninger, som Kommissionen anser for uforenelige med det indre marked, er at genoprette den tidligere situation (27). I den forbindelse har Domstolen udtalt, at dette mål er nået, når støttemodtageren har tilbagebetalt det beløb, der er modtaget i ulovlig støtte, og således mister sin fordel i forhold til sine konkurrenter på markedet, og situationen forud for støtteudbetalingen er genoprettet (28).

               (104)

               I overensstemmelse med denne retspraksis bestemmer artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (29), at »i negative beslutninger om ulovlig støtte bestemmer Kommissionen, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren«.

               (105)

               Den statsstøtte, som er afdækket i denne sag, skal derfor tilbagesøges af de italienske myndigheder, for så vidt som den allerede er udbetalt til CSTP. Myndighederne skal lægge renter til støttebeløbet, som beregnes fra den dato, hvor den ulovlige støtte blev ydet til CSTP (dvs. den 21. december 2012), og indtil datoen for tilbagebetalingen (30), jf. kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 (31).

               (106)

               Kommissionen har derfor —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Den statsstøtte på 4 9 51  838 EUR, som Italien ulovligt har ydet CSTP i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF, er uforenelig med det indre marked.
   Artikel 2
   1.   Italien tilbagesøger den i artikel 1 omhandlede støtte fra støttemodtageren.
   2.   De beløb, der skal tilbagesøges, pålægges renter fra den 21. december 2012 og indtil de er tilbagebetalt.
   3.   Renterne beregnes med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i forordning (EF) nr. 794/2004 og Kommissionens forordning (EF) nr. 271/2008 (32) om ændring af forordning (EF) nr. 794/2004.
   4.   Italien indstiller med virkning fra denne afgørelses vedtagelse enhver resterende udbetaling af den i artikel 1 omhandlede støtte.
   Artikel 3
   1.   Tilbagesøgningen af den i artikel 1 omhandlede støtte skal være øjeblikkelig og effektiv.
   2.   Italien sikrer, at denne afgørelse efterkommes senest fire måneder efter meddelelsen heraf.
   Artikel 4
   1.   Senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse forelægger Italien følgende oplysninger for Kommissionen:

               a)

               det samlede beløb (hovedstol og renter), der skal tilbagesøges hos støttemodtageren

               b)

               en detaljeret beskrivelse af de foranstaltninger, der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme afgørelsen

               c)

               dokumentation for, at støttemodtagerne har fået påbud om at tilbagebetale støtten.

         2.   Italien holder Kommissionen orienteret om udviklingen i de nationale foranstaltninger, der træffes for at efterkomme denne afgørelse, indtil den støtte, der er omhandlet i artikel 1, er fuldt tilbagebetalt. Italien indsender på Kommissionens anmodning straks oplysninger om de foranstaltninger, der allerede er truffet eller planlagt for at efterkomme afgørelsen. Italien skal også fremsende detaljerede oplysninger om de støttebeløb og renter, som støttemodtageren allerede har tilbagebetalt.
   Artikel 5
   Denne afgørelse er rettet til Den Italienske Republik.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 19. januar 2015.

            På Kommissionens vegne

         Margrethe VESTAGER

            Medlem af Kommissionen

      (1)  Kommissionens afgørelse af 20. februar 2014 om statsstøttesag SA.35842 (2012/NN) — Italien — Kompensation til CSTP for offentlig tjeneste (EUT C 156 af 23.5.2014, s. 39).

      (2)  Kommissionen minder om, at dens beføjelse til at kræve tilbagebetaling af støtte i henhold til artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde (EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1) er begrænset til ti år begyndende fra det tidspunkt, hvor den ulovlige støtte tilkendes støttemodtageren, enten som individuel støtte eller under en støtteordning. Enhver foranstaltning, der træffes af Kommissionen eller af en medlemsstat efter opfordring fra Kommissionen angående den ulovlige støtte, afbryder denne frist.

      (3)  Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 af 26. juni 1969 om medlemsstaternes fremgangsmåde med hensyn til de med begrebet offentlig tjeneste forbundne forpligtelser inden for sektoren for transporter med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje (EFT L 156 af 28.6.1969, s. 1).

      (4)  Artikel 4, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1191/69 fastsætter følgende: »Det er overladt transportvirksomhederne at anmode medlemsstaternes kompetente myndigheder om fuldstændig eller delvis ophævelse af en forpligtelse til offentlig tjeneste, såfremt der opstår økonomiske ulemper for dem på grund af denne forpligtelse.« Artikel 6, stk. 3, lyder således: »Medlemsstaternes kompetente myndigheder træffer afgørelse om drifts- eller befordringspligter inden et år og om tarifpligter inden seks måneder fra ansøgningens dato. Retten om kompensation opstår den dag, hvor de kompetente myndigheder træffer afgørelse«.

      (5)  Legge Regionale 25 gennaio 1983, n. 16 Interventi regionali in materia di servizi di trasporto pubblico locale per viaggiatori (Regionale foranstaltninger til lokal personbefordring), findes på: http://jtest.ittig.cnr.it:8080/cocoon/regioneCampania/xhtml?css=4&doc=/db/nir/RegioneCampania/1983/urn_nir_regione.campania_legge_1983-01-25n16&datafine=19830205.

      (6)  Ifølge artikel 10 i forordning (EØF) nr. 1191/69 skal størrelsen af kompensationen i tilfælde af drifts- eller befordringspligt være forskellen mellem formindskelsen af indtægterne og formindskelsen af omkostningerne ved ophævelse af forpligtelsen i det pågældende tidsrum.

      (7)  Sag C-280/00, Altmark Trans og Regierungspräsidium Magdeburg, Sml. 2003 I, s. 7747.

      (8)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 af 23. oktober 2007 om offentlig personbefordring med jernbane og ad vej og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 og (EØF) nr. 1107/70 (EUT L 315 af 3.12.2007, s. 1).

      (9)  Modelli E er dokumenter, der er baseret på selskabets regnskaber og indeholder de nødvendige oplysninger til den årlige beregning af de offentlige tilskud.

      (10)  Sag C-527/12, Kommissionen mod Tyskland, præmis 56 og den deri citerede retspraksis. Se også sag C-119/05, Lucchini, præmis 59 beskrevet i betragtning 94.

      (11)  Sag C-280/00, Altmark Trans og Regierungspräsidium Magdeburg, Sml. 2003 I, s. 7747, præmis 87 og 88.

      (12)  Sag C-172/03, Heiser, Sml. 2005 I, s. 1627, præmis 55.

      (13)  Sag T-157/01, Danske Busvognmænd, Sml. 2004 II, s. 917, præmis 77, 78 og 79.

      (14)  Sag C-504/07, Associação Nacional de Transportadores Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) m.fl. mod Conselho de Ministros, Companhia Carris de Ferro de Lisboa SA (Carris) og Sociedade de Transportes Colectivos do Porto SA (STCP), Sml. 2009 I, s. 3867.

      (15)  Sag 156/77, Kommissionen mod Belgien, Sml. 1978, s. 1881, præmis 10.

      (16)  Rådets forordning (EØF) nr. 1107/70 af 4. juni 1970 om støtte, som ydes inden for sektoren for transporter med jernbaner, ad landeveje og sejlbare vandveje (EFT L 130 af 15.6.1970, s. 1)

      (17)  Kommissionen henviser i den forbindelse til argumentationen i betragtning 307 til 313 i sin afgørelse af 24. februar 2010 om kontrakter om offentlig trafikbetjening mellem Transportministeriet og Danske Statsbaner (i sag C 41/08 (ex NN 35/08)) (EUT L 7 af 11.1.2011, s. 1). Afgørelsen blev annulleret af Retten i sag T-92/11, Jørgen Andersen mod Europa-Kommissionen, Sml. 2013, endnu ikke offentliggjort, og denne dom er appelleret til Domstolen i sag C-303/13. Udfaldet af appellen er ikke relevant for udfaldet i denne sag, idet Retten i den appellerede dom bekræftede, at det er den dato, hvor den udbetalte støtte har sin virkning, der bestemmer, hvilke bestemmelser, der skal finde anvendelse. I foreliggende sag blev støtten udbetalt den 21. december 2012, så de bestemmelser, principper og kriterier til vurdering af statsstøttens forenelighed, som er gældende på den dato, hvor Kommissionen træffer sin afgørelse, bør anvendes (se dommens præmis 39).

      (18)  Sag C-334/07 P, Kommissionen mod Freistaat Sachsen, Sml. 2008 I, s. 9465, præmis 50 til 53. Sag T-3/09, Italien mod Kommissionen, Sml. 2011 II, s. 95, præmis 60.

      (19)  F.eks. lovbrud eller uretmæssig berigelse.

      (20)  Forenede sager 106-120/87, Asteris AE m.fl. mod Den Hellenske Republik og Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, Sml. 1988, s. 5515.

      (21)  Se Kommissionens beslutning af 16. juni 2004 om Nederlandenes støtte til Akzo Nobel med henblik på at formindske transporten af klor (sag N 304/2003), resumé i EUT C 81 af 2.4.2005, s. 4. Se også Kommissionens beslutning af 20. december 2006 om Nederlandenes støtte til flytning af bildemonteringsvirksomheden Steenbergen (sag N 575/2005), resumé i EUT C 80 af 13.4.2007, s. 1.

      (22)  Sag C-119/05, Lucchini, Sml. 2007 I, s. 6199, præmis 59.

      (23)  Ibid, præmis 61.

      (24)  Forslag til afgørelse fremsat den 28. april 2005 i forenede sager C-346/03 og C-529/03, Atzori, Sml. 2006 I, s. 1875, præmis 198.

      (25)  Sag T-384/08, Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou mod Kommissionen, EU:T:2011:650, og sag T-565/08, Corsica Ferries mod Kommissionen, EU:T:2012:415, præmis 23, 114 og 120 til 131. Se også analogt sag C-111/10, Kommissionen mod Rådet, EU:C:2013:785, præmis 44.

      (26)  Sag C-70/72, Kommissionen mod Tyskland, Sml. 1973, s. 813, præmis 13.

      (27)  Forenede sager C-278/92, C-279/92 og C-280/92, Spanien mod Kommissionen, Sml. 1994 I, s. 4103, præmis 75.

      (28)  Sag C-75/97, Belgien mod Kommissionen, Sml. 1999 I, s. 3671, præmis 64 og 65.

      (29)  Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om den Europæiske unions funktionsmåde (EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1).

      (30)  Se artikel 14, stk. 2, i forordning (EF) nr. 659/1999.

      (31)  Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EUT L 140 af 30.4.2004, s. 1).

      (32)  Kommissionens forordning (EF) nr. 271/2008 af 30. januar 2008 om ændring af forordning (EF) nr. 794/2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EUT L 82 af 25.3.2008, s. 1).


title: 2011/375/EU: Rådets afgørelse af 20. juni 2011 om beskikkelse af to italienske medlemmer af og to italienske suppleanter til Regionsudvalget

text:
               28.6.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 168/10

         RÅDETS AFGØRELSE
   af 20. juni 2011
   om beskikkelse af to italienske medlemmer af og to italienske suppleanter til Regionsudvalget
   (2011/375/EU)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 305,
   under henvisning til indstilling fra den italienske regering, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Rådet vedtog den 22. december 2009 og den 18. januar 2010 afgørelse 2009/1014/EU (1) og 2010/29/EU (2) om beskikkelse af medlemmer af og suppleanter til Regionsudvalget for perioden 26. januar 2010 til 25. januar 2015.

               (2)

               Der er blevet to pladser ledige som medlem af Regionsudvalget, efter at Sergio CHIAMPARINOs og Savino Antonio SANTARELLAs mandater er udløbet. Der er blevet to pladser ledige som suppleant til Regionsudvalget, efter at Luigi MONTANAROs og Giuseppe VARACALLIs mandater er udløbet —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Til Regionsudvalget beskikkes for den resterende del af mandatperioden, dvs. indtil den 25. januar 2015:

               a)

               som medlemmer:

                           —

                           Alessandro COSIMI, Sindaco del Comune di Livorno

                           —

                           Roberto RUOCCO, Vicesindaco del Comune di Cerignola (FG)

                     og

               b)

               som suppleanter:

                           —

                           Laura ARDITO, Consigliere comunale di Arese (MI)

                           —

                           Giuseppe VARACALLI, Sindaco del Comune di Gerace (RC) (ændret mandat).

         Artikel 2
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.

      Udfærdiget i Luxembourg, den 20. juni 2011.

            På Rådets vegne

         MATOLCSY Gy.

            Formand

      (1)  EUT L 348 af 29.12.2009, s. 22.

      (2)  EUT L 12 af 19.1.2010, s. 11.