title: Rådets afgørelse 2014/482/FUSP af 22. juli 2014 om ændring af afgørelse 2012/392/FUSP om Den Europæiske Unions FSFP-mission i Niger (EUCAP Sahel Niger)

text:
               23.7.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 217/31

         RÅDETS AFGØRELSE 2014/482/FUSP
   af 22. juli 2014
   om ændring af afgørelse 2012/392/FUSP om Den Europæiske Unions FSFP-mission i Niger (EUCAP Sahel Niger)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 28, artikel 42, stk. 4, og artikel 43, stk. 2,
   under henvisning til forslag fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den 16. juli 2012 vedtog Rådet afgørelse 2012/392/FUSP (1), der udløber den 15. juli 2014.

               (2)

               Den 28. oktober 2013 vedtog Rådet afgørelse 2013/533/FUSP (2) om fastlæggelse af et finansielt referencegrundlag for perioden indtil den 15. juli 2014.

               (3)

               Den 28. marts 2014 anbefalede Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité (PSC) at forlænge Den Europæiske Unions FSFP-mission i Niger (EUCAP Sahel Niger) med en periode på to år i overensstemmelse med den strategiske gennemgang.

               (4)

               Den 2. maj 2014 modtog Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik (HR) en skrivelse fra de nigerske myndigheder, hvori de støttede til forlængelsen af EUCAP Sahel Niger med to år.

               (5)

               EUCAP Sahel Niger vil blive gennemført i en situation, som muligvis vil blive forværret og vil kunne hindre opnåelsen af målene for Unionens optræden udadtil, jf. artikel 21 i traktaten om Den Europæiske Union —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   I afgørelse 2012/392/FUSP foretages følgende ændringer:

               1)

               Artikel 2 og 3 affattes således:
               »Artikel 2
               Mål
               Inden for rammerne af gennemførelsen af Den Europæiske Unions strategi for sikkerhed og udvikling i Sahel, har EUCAP Sahel Niger til formål at sætte de nigerske myndigheder i stand til at fastlægge og gennemføre deres egen nationale sikkerhedsstrategi. EUCAP Sahel Niger har også til formål at bidrage til udviklingen af en integreret, multidisciplinær, sammenhængende, holdbar og menneskerettighedsbaseret tilgang blandt de forskellige nigerske sikkerhedsaktører i bekæmpelsen af terrorisme og organiseret kriminalitet.
               Artikel 3
               Opgaver
               1.   Med henblik på at nå de i artikel 2 fastsatte mål skal EUCAP Sahel Niger:

                           a)

                           være rede til at støtte fastlæggelsen og gennemførelsen af en nigersk sikkerhedsstrategi og samtidig fortsat yde rådgivning og støtte i forbindelse med gennemførelsen af sikkerhedsdimensionen i den nigerske strategi for sikkerhed og udvikling i den nordlige del af landet

                           b)

                           lette koordineringen af regionale og internationale projekter til støtte for Niger i bekæmpelsen af terrorisme og organiseret kriminalitet

                           c)

                           styrke retsstaten gennem udvikling af kapacitet til kriminalefterforskning, og i den henseende udvikle og gennemføre tilstrækkelige uddannelsesprogrammer

                           d)

                           støtte udviklingen af de nigerske sikkerheds- og forsvarsstyrkers holdbarhed

                           e)

                           bidrage til fastlæggelse, planlægning og gennemførelse af projekter på sikkerhedsområdet.

                     2.   EUCAP Sahel Niger fokuserer på de i stk. 1 omhandlede aktiviteter, der bidrager til forbedring af kontrollen med Nigers territorium, herunder koordination med de nigerske væbnede styrker.
               3.   EUCAP Sahel Niger får ingen udøvende funktioner.«

               2)

               Artikel 4 ændres således:

                           a)

                           Stk. 3 affattes således:
                           »3.   EUCAP Sahel Niger skal struktureres i henhold til dens planlægningsdokumenter.«

                           b)

                           Stk. 4 udgår.

               3)

               Artikel 6 ændres således:

                           a)

                           Følgende stykke indsættes:
                           »1a.   Missionschefen er repræsentant for EUCAP Sahel Niger i indsatsområdet. Missionschefen kan under sit eget overordnede ansvar uddelegere ledelsesopgaver vedrørende personalesager og økonomiske spørgsmål til EUCAP Sahel Nigers personale.«

                           b)

                           Stk. 3 affattes således:
                           3.   »Missionschefen giver instrukser til hele EUCAP Sahel Nigers personale, herunder støtteenheden i Bruxelles, med henblik på en effektiv gennemførelse af EUCAP Sahel Niger i indsatsområdet, idet vedkommende varetager koordineringen og den daglige ledelse og følger instrukserne på strategisk niveau fra den øverstbefalende for den civile operation.«

                           c)

                           Stk. 4 og 8 udgår.

               4)

               Artikel 7, stk. 4, affattes således:
               »4.   Internationalt og lokalt personales ansættelsesvilkår og rettigheder og pligter fastsættes i de kontrakter, der skal indgås mellem EUCAP Sahel Niger og den pågældende medarbejder.«

               5)

               Artikel 11, stk. 5, affattes således:
               »5.   Missionschefen sikrer beskyttelse af EU's klassificerede informationer i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2013/488/EU (3).

                  (3)  Rådets afgørelse 2013/488/EU af 23. september 2013 om reglerne for sikkerhedsbeskyttelse af EU's klassificerede informationer (EUT L 274 af 15.10.2013, s. 1).«"

               6)

               Følgende artikel indsættes:
               »Artikel 12a
               Retlige ordninger
               Som påkrævet for at gennemgøre denne afgørelse har EUCAP Sahel Niger beføjelse til at erhverve tjenester og leveringer, indgå kontrakter og administrative aftaler, ansætte personale, indehave bankkonti, erhverve og afhænde aktiver, indfri sine forpligtelser og optræde som part i retssager.«

               7)

               Artikel 13 affattes således:
               »Artikel 13
               Finansielle ordninger
               1.   Det finansielle referencegrundlag til dækning af udgifterne i forbindelse med EUCAP Sahel Niger for perioden fra den 16. juli 2012 til den 31. oktober 2013 udgør 8 700 000 EUR.
               Det finansielle referencegrundlag til dækning af udgifterne i forbindelse med EUCAP Sahel Niger for perioden fra den 1. november 2013 til den 15. juli 2014 udgør 6 500 000 EUR.
               Det finansielle referencegrundlag til dækning af udgifterne i forbindelse med EUCAP Sahel Niger for perioden fra den 16. juli 2014 til den 15. juli 2015 udgør 9 155 000 EUR.
               2.   Alle udgifter forvaltes efter de regler og procedurer, der gælder for Unionens almindelige budget. Det skal være tilladt statsborgere fra tredjelande og fra værtsstaten at byde på kontrakter. EUCAP Sahel Niger kan med Kommissionens godkendelse indgå tekniske ordninger med medlemsstaterne, værtsstaten, deltagende tredjelande og andre internationale aktører vedrørende levering af udstyr, tjenesteydelser og lokaler til EUCAP Sahel Niger.
               3.   EUCAP Sahel Niger har ansvaret for gennemførelsen af missionens budget. EUCAP Sahel Niger undertegner med henblik herpå en aftale med Kommissionen.
               4.   Med forbehold af aftalen mellem Den Europæiske Union og Republikken Niger vedrørende status for Den Europæiske Unions mission i Niger FUSP (EUCAP Sahel Niger) (4) er EUCAP Sahel Niger ansvarlig for eventuelle krav og forpligtelser, der opstår som følge af gennemførelsen af dets mandat fra den 16. juli 2014 med undtagelse af krav, der skyldes en grov forseelse fra missionschefens side, som den pågældende selv skal bære ansvaret for.
               5.   Gennemførelsen af de finansielle ordninger sker med forbehold af kommandovejen, jf. artikel 4, 5 og 6, og EUCAP SAHEL Nigers operative behov, herunder udstyrets kompatibilitet og interoperabiliteten mellem missionens forskellige hold.
               6.   Udgifter er støtteberettigede fra den16. juli 2012.

                  (4)  EUT L 242 af 11.9.2013, s. 2«."

               8)

               Følgende artikel indsættes:
               »Artikel 13a
               Projektcelle
               1.   EUCAP Sahel Niger skal have en projektcelle med henblik på at identificere og gennemføre projekter. EUCAP Sahel Niger skal i fornødent omfang lette og rådgive om projekter, der gennemføres af medlemsstater og tredjelande under deres eget ansvar på områder, der berører EUCAP Sahel Niger og støtter dens mål.
               2.   EUCAP Sahel Niger bemyndiges til at bruge finansielle bidrag fra medlemsstaterne eller tredjelande til gennemførelse af et projekt, hvis dette projekt er blevet identificeret som et projekt, der på en sammenhængende måde supplerer EUCAP Sahel Nigers øvrige aktioner, og det er:

                           a)

                           medtaget i den budgetmæssige konsekvensanalyse relateret til denne afgørelse, eller

                           b)

                           indarbejdet i den budgetmæssige konsekvensanalyse i løbet af EUCAP Sahel Nigers mandatet ved en ændring af den budgetmæssige konsekvensanalyse på anmodning fra missionschefen.

                     EUCAP Sahel Niger indgår en aftale med bidragydende stater, der navnlig fastsætter de nærmere procedurer med hensyn til, hvordan man skal behandle klager fra tredjeparter over skader, der er påført som følge af handlinger eller undladelser, som EUCAP Sahel Niger har begået i forbindelse med anvendelsen af de midler, som disse stater har stillet til rådighed. De bidragydende stater må under ingen omstændigheder drage hverken Unionen eller HR til ansvar som følge af handlinger eller undladelser, som EUCAP Sahel Niger har begået i forbindelse med anvendelsen af disse staters midler.
               3.   PSC skal give sit samtykke til accept af finansielle bidrag fra tredjelande til projektcellen.«

               9)

               I artikel 15 ændres »afgørelse 2011/292/EU« til: »afgørelse 2013/488/EU«.

               10)

               Artikel 16, stk. 2, affattes således:
               »Den anvendes indtil den 15. juli 2016.«

         Artikel 2
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.
   Den anvendes fra den 16. juli 2014.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 22. juli 2014.

            På Rådets vegne

         C. ASHTON

            Formand

      (1)  Rådets afgørelse 2012/392/FUSP af 16. juli 2012 om Den Europæiske Unions FSFP-mission i Niger (EUCAP Sahel Niger) (EUT L 187 af 17.7.2012, s. 48).

      (2)  Rådets afgørelse 2013/533/FUSP af 28. oktober 2013 om ændring af Rådets afgørelse 2012/392/FUSP om Den Europæiske Unions FSFP-mission i Niger (EUCAP Sahel Niger) (EUT L 288 af 30.10.2013, s. 68).


title: 2008/438/EF,Euratom: Rådets og kommissionens afgørelse af 14. maj 2008 om indgåelse af protokollen til stabiliserings- og associeringsaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien på den anden side for at tage hensyn til Republikken Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske Union

text:
               13.6.2008

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 155/15

      RÅDETS OG KOMMISSIONENS AFGØRELSE

   af 14. maj 2008
   om indgåelse af protokollen til stabiliserings- og associeringsaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien på den anden side for at tage hensyn til Republikken Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske Union
   (2008/438/EF, Euratom)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION OG KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 310, sammenholdt med artikel 300, stk. 2, første afsnit, andet punktum, og artikel 300, stk. 3, andet afsnit,
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 101, stk. 2,
   under henvisning til tiltrædelsesakten for Bulgarien og Rumænien, særlig artikel 6, stk. 2,
   under henvisning til forslag fra Kommissionen,
   efter samstemmende udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
   under henvisning til Rådets godkendelse i overensstemmelse med artikel 101 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Protokollen til stabiliserings- og associeringsaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien på den anden side for at tage hensyn til Republikken Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske Union blev undertegnet på Det Europæiske Fællesskabs og dets medlemsstaters vegne den 18. februar 2008 i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2008/273/EF (2).

               (2)

               I afventning af protokollens ikrafttrædelse er den blevet anvendt midlertidigt fra tiltrædelsestidspunktet.

               (3)

               Protokollen bør indgås —

         TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Protokollen til stabiliserings- og associeringsaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien på den anden side for at tage hensyn til Republikken Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske Union godkendes herved på Det Europæiske Fællesskabs, Det Europæiske Atomenergifællesskabs og medlemsstaternes vegne.
   Teksten til protokollen er knyttet til denne afgørelse (3).
   Artikel 2
   Formanden for Rådet deponerer på Det Europæiske Fællesskabs og dets medlemsstaters vegne det i protokollens artikel 11 nævnte godkendelsesinstrument. Formanden for Kommissionen deponerer samtidig dette instrument på Det Europæiske Atomenergifællesskabs vegne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 14. maj 2008.

            På Rådets vegne

         A. BAJUK

            Formand

            På Kommissionens vegne

         José Manuel BARROSO

            Formand

      (1)  Samstemmende udtalelse af 23.4.2008 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (2)  EUT L 99 af 10.4.2008, s. 1.

      (3)  EUT L 99 af 10.4.2008, s. 2.


title: Afgørelse truffet af EFTA-staternes Stående Udvalg nr. 1/2011/SU af 29. september 2011 om revisionen af programmerne og projekterne under finansieringsmekanismen (2009-2014)

text:
               22.12.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 341/67

         AFGØRELSE TRUFFET AF EFTA-STATERNES STÅENDE UDVALG
   Nr. 1/2011/SU
   af 29. september 2011
   om revisionen af programmerne og projekterne under finansieringsmekanismen (2009-2014)
   EFTA-STATERNES STÅENDE UDVALG HAR —
   under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt »EØS-aftalen«,
   under henvisning til aftalen mellem Den Europæiske Union, Island, Fyrstendømmet Liechtenstein og Kongeriget Norge om en EØS-finansieringsmekanisme for 2009-2014,
   under henvisning til protokol 38b om EØS' finansielle mekanisme, der er indsat i EØS-aftalen ved ovennævnte aftale mellem Den Europæiske Union, Island, Fyrstendømmet Liechtenstein og Kongeriget Norge om en EØS-finansieringsmekanisme for 2009-2014,
   under henvisning til aftalen mellem Kongeriget Norge og Den Europæiske Union om en norsk finansieringsmekanisme for perioden 2009-2014,
   under henvisning til afgørelse truffet af EFTA-staternes Stående Udvalg nr. 5/2010/SU af 9. december 2010 om ændring af afgørelse nr. 4/2004/SU om nedsættelse af et udvalg for finansieringsmekanismen (1),
   under henvisning til afgørelse truffet af EFTA-staternes Stående Udvalg nr. 6/2010/SU af 9. december 2010 om udvidelse af opgaverne for kontoret for EØS' finansieringsmekanisme og den norske finansieringsmekanisme (2),
   under henvisning til afgørelse nr. 5/2002 truffet af Udvalget af EFTA-Tilsynsmyndigheden/Domstolen den 23. oktober 2002 om mandatet for EFTA-Revisionsudvalget (for de tre EØS-EFTA-stater) —
   VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Revisionsudvalget er øverste myndighed for revision af programmer og projekter under EØS' finansieringsmekanisme 2009-2014 (i det følgende benævnt »EØS' finansieringsmekanisme«). Dette omfatter revision af programmer og projekter i modtagerstaterne, modtagerstaternes forvaltning af programmerne og projekterne og iværksættelse af EØS' finansieringsmekanisme. Revisionsudvalget kan også revidere Kontoret for EØS' finansieringsmekanisme med hensyn til forvaltningen af EØS' finansieringsmekanisme.
   Artikel 2
   Revisionsudvalget består af statsborgere fra de EFTA-stater, der er parter i EØS-aftalen, og skal helst være medlemmer af EFTA-staternes øverste revisionsinstitutioner. Deres uafhængighed skal være uomtvistelig. EFTA-tjenestemænd kan først udnævnes til revisor tre år efter, at deres ansættelse i en af EFTA-institutionerne er ophørt.
   Artikel 3
   De medlemmer af Revisionsudvalget, der foretager revision i overensstemmelse med artikel 1, skal være de samme som dem, der blev udpeget ved afgørelse nr. 1 af 26. maj 2010 om udnævnelse af medlemmerne af EFTA-Revisionsudvalget (for de tre EØS-EFTA-stater). Efter udløbet af disses mandat udpeges medlemmerne af Revisionsudvalget, der skal foretage revision i henhold til artikel 1, ved en afgørelse, der træffes af Udvalget af EFTA-Tilsynsmyndigheden/Domstolen.
   Artikel 4
   Medlemmerne af Revisionsudvalget skal være fuldstændig uafhængige i udførelsen af deres hverv.
   Artikel 5
   Medlemmerne af Revisionsudvalget skal ved revision af aktiviteter, der vedrører begge finansieringsmekanismer, arbejde tæt sammen med den eller de personer, der har fået overdraget opgaven med de tilsvarende revisioner under den norske finansieringsmekanisme for perioden 2009-2014.
   Artikel 6
   Omkostningerne ved en passende og rimelig revision, jf. artikel 1, afholdes over det finansielle instruments administrative budget. Det Stående Udvalg træffer på grundlag af et overensstemmende budgetforslag fra Revisionsudvalget og en henstilling fra Udvalget for Finansieringsmekanismen beslutning om det beløb, der bevilges til dette formål.
   Artikel 7
   Revisionsudvalget kan ansætte eksterne eksperter til at bistå ved revisionen. De eksterne eksperter skal opfylde de samme uafhængighedskrav og samarbejdsforpligtelser, jf. artikel 6, som medlemmerne af revisionsudvalget.
   Artikel 8
   Revisionsudvalget rapporterer til udvalget for finansieringsmekanismen og EFTA-staternes Stående Udvalg vedrørende den revision, der er nævnt i artikel 1. Det kan forelægge handlingsforslag.
   Artikel 9
   Revisionsudvalget foreslår sine egne rammebetingelser for den revision, der er nævnt i artikel 1, og forelægger dem efter høring af udvalget for finansieringsmekanismen for EFTA-staternes Stående Udvalg til vedtagelse.
   Artikel 10
   Denne afgørelse træder i kraft omgående.
   Artikel 11
   Denne afgørelse offentliggøres i EØS-tillægget og EØS-supplementet til Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 29. september 2011.

            For Det Stående Udvalg

         Kurt JÄGER

            Formanden

         Kåre BRYN

            Generalsekretæren

      (1)  EUR L 78 af 24.3.2011, s. 57.

      (2)  EUT L 78 af 24.3.2011, s. 58.


title: Rådets afgørelse 2012/308/FUSP af 26. april 2012 om Den Europæiske Unions tiltrædelse af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien

text:
               15.6.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 154/1

         RÅDETS AFGØRELSE 2012/308/FUSP
   af 26. april 2012
   om Den Europæiske Unions tiltrædelse af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 37 sammenholdt med artikel 31, stk. 1,
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 209 og 212 sammenholdt med artikel 218, stk. 6, litra a), og artikel 218, stk. 8, andet afsnit,
   under henvisning til fælles forslag fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik og Europa-Kommissionen,
   under henvisning til godkendelse fra Europa-Parlamentet, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               (1) Traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien (»traktaten«) blev undertegnet den 24. februar 1976 af Republikken Indonesien, Malaysia, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore og Kongeriget Thailand. Siden datoen for undertegnelse er de følgende lande blevet signatarer af traktaten: Negara Brunei Darussalam, Kongeriget Cambodja, Den Demokratiske Folkerepublik Laos, Burma/Myanmar, Den Socialistiske Republik Vietnam, Den Uafhængige Stat Papua Ny Guinea, Folkerepublikken Kina, Republikken Indien, Japan, Den Islamiske Republik Pakistan, Republikken Korea, Den Russiske Føderation, New Zealand, Mongoliet, Forbundsstaten Australien, Den Franske Republik, Den Demokratiske Republik Østtimor, Folkerepublikken Bangladesh, Den Demokratiske Socialistiske Republik Sri Lanka, Den Demokratiske Folkerepublik Korea, Amerikas Forenede Stater, Republikken Tyrkiet og Canada.

               (2)

               Formålet med traktaten er at fremme fred, stabilitet og samarbejde i regionen. I traktaten opfordres der med henblik herpå til at bilægge tvister med fredelige midler, bevare freden, forhindre konflikter og styrke sikkerheden i Sydøstasien. De regler og principper, der er fastsat i traktaten, er således overensstemmende med målene for Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.

               (3)

               Det fremgår endvidere af traktaten, at samarbejdet på det økonomiske, handelsmæssige, sociale, tekniske og videnskabelige område skal styrkes, og at der skal sættes gang i den økonomiske vækst i regionen ved at fremme en bedre udnyttelse af landbruget og industrierne i staterne i Sydøstasien, en udbygning af deres handel og en forbedring af deres økonomiske infrastruktur. Traktaten fremmer derfor samarbejde med udviklingslandene i regionen samt økonomisk, finansielt og teknisk samarbejde med ikkeudviklingslande.

               (4)

               Rådet gav på sit møde den 4.-5. december 2006 formandskabet og Kommissionen bemyndigelse til at forhandle om Unionens og Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af traktaten.

               (5)

               Ved brev af 7. december 2006 underrettede Unionen og Det Europæiske Fællesskab Cambodja, som var ASEAN-koordinator for forbindelserne med Unionen, om sin beslutning om at ansøge om tiltrædelse af traktaten med forbehold af betingelserne i brevet.

               (6)

               Den 28. maj 2009 erklærede Thailand, den daværende formand for ASEAN, at alle staterne i Sydøstasien gav deres samtykke til Unionens og Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af traktaten med forbehold af ikrafttrædelsen af den tredje protokol til traktaten.

               (7)

               Den tredje protokol til traktaten, som blev undertegnet den 23. juli 2010, giver regionale organisationer mulighed for at tiltræde traktaten.

               (8)

               Unionen bør derfor tiltræde traktaten efter ikrafttrædelsen af den tredje protokol til traktaten —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Unionens tiltrædelse af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien godkendes herved på Unionens vegne.
   Indholdet i traktaten og dens tre ændringsprotokoller samt Unionens tiltrædelsesinstrument for traktaten er knyttet til denne afgørelse.
   Artikel 2
   Rådet bemyndiger hermed Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik til at undertegne og deponere tiltrædelsesinstrumentet for traktaten på vegne af Unionen.
   Artikel 3
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.

      Udfærdiget i Luxembourg, den 26. april 2012.

            På Rådets vegne

         M. BØDSKOV

            Formand

      OVERSÆTTELSE
      Traktat om venskab og samarbejde i Sydøstasien Indonesien, den 24. februar 1976
      De høje kontraherende parter,
      SOM ER BEVIDSTE OM de eksisterende historiske, geografiske og kulturelle bånd, der har knyttet deres befolkninger sammen,
      SOM BESTRÆBER SIG PÅ at fremme regional fred og stabilitet ved at udvise respekt for retfærdighed og retsstatsprincippet og styrke den regionale modstandsdygtighed i deres forbindelser,
      SOM ØNSKER at fremme fred, venskab og gensidigt samarbejde i spørgsmål, der berører Sydøstasien, i overensstemmelse med ånden og principperne i De Forenede Nationers pagt, de ti principper, som blev vedtaget på den asiatisk-afrikanske konference i Bandung den 25. april 1955, erklæringen om Sammenslutningen af Stater i Sydøstasien undertegnet i Bangkok den 8. august 1967 og den erklæring, som blev undertegnet i Kuala Lumpur den 27. november 1971,
      SOM ER OVERBEVISTE OM, at bilæggelsen af uenigheder eller tvister mellem deres lande bør reguleres af rationelle, effektive og tilstrækkeligt fleksible procedurer, således at negative holdninger, der kan bringe samarbejdet i fare eller hindre det, undgås,
      SOM MENER, at det er nødvendigt at samarbejde med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien, for at fremme fred, stabilitet og harmoni i verden,
      SOM HØJTIDELIGT ER BLEVET ENIGE OM at indgå en traktat om venskab og samarbejde med følgende ordlyd:
      1.1.1.1.   KAPITEL I: FORMÅL OG PRINCIPPER
      Artikel 1
      Formålet med denne traktat er at fremme vedvarende fred, varigt venskab og samarbejde mellem parternes befolkninger, hvilket vil bidrage til at øge deres styrke og solidaritet og skabe tættere forbindelser.
      Artikel 2
      De indbyrdes forbindelser mellem de høje kontraherende parter styres af følgende grundlæggende principper:

                  a)

                  gensidig respekt for uafhængighed, suverænitet, lighed, territorial integritet og alle nationers nationale identitet

                  b)

                  hver stats ret til at regulere sine nationale forhold uden indblanding udefra og fri for undergravende virksomhed eller tvang

                  c)

                  ingen indgriben i hinandens interne anliggender

                  d)

                  bilæggelse af uenigheder eller tvister med fredelige midler

                  e)

                  afståelse fra trusler om eller brug af vold

                  f)

                  effektivt samarbejde med hinanden.

            1.1.1.2.   KAPITEL II: VENSKAB
      Artikel 3
      Med henblik på opfyldelsen af formålet med denne traktat bestræber de høje kontraherende parter sig på at udvikle og styrke de traditionelle, kulturelle og historiske bånd, der binder dem sammen via venskab, godt naboskab og samarbejde, og opfylder i god tro deres forpligtelser i medfør af denne traktat. For at fremme en større gensidig forståelse tilskynder de høje kontraherende parter til, at der skabes kontakt og forbindelser mellem deres befolkninger, og letter muligheden herfor.
      1.1.1.3.   KAPITEL III: SAMARBEJDE
      Artikel 4
      De høje kontraherende parter fremmer aktivt samarbejde på det økonomiske, sociale, tekniske, videnskabelige og administrative område og i spørgsmål, der vedrører fælles idealer og ambitioner om international fred og stabilitet i regionen, og i alle andre spørgsmål af fælles interesse.
      Artikel 5
      I medfør af artikel 4 gør de høje kontraherende parter på såvel multilateralt som bilateralt plan deres yderste på grundlag af principperne om lighed, ikke-forskelsbehandling og gensidige fordele.
      Artikel 6
      De høje kontraherende parter samarbejder om at fremskynde den økonomiske vækst i regionen for at styrke grundlaget for et velstående og fredeligt fællesskab af nationer i Sydøstasien. De fremmer med henblik herpå en bedre udnyttelse af deres landbrug og industrier, en udbygning af deres handel og en forbedring af deres økonomiske infrastruktur til gensidig fordel for deres befolkninger. De undersøger med henblik herpå fortsat alle muligheder for et tæt og nyttigt samarbejde med andre stater og internationale og regionale organisationer uden for regionen.
      Artikel 7
      De høje kontraherende parter styrker det økonomiske samarbejde for at skabe social retfærdighed og hæve levestandarden for befolkningerne i regionen. De vedtager med henblik herpå passende regionale strategier for økonomisk udvikling og gensidig bistand.
      Artikel 8
      De høje kontraherende parter bestræber sig på at opnå det tætteste og bredeste samarbejde og forsøger at hjælpe hinanden via uddannelses- og forskningsfaciliteter på det sociale, kulturelle, tekniske, videnskabelige og administrative område.
      Artikel 9
      De høje kontraherende parter bestræber sig på at skabe et samarbejde til fremme af fred, harmoni og stabilitet i regionen. De høje kontraherende parter opretholder med henblik herpå regelmæssigt kontakt og samråd med hinanden i forbindelse med internationale og regionale spørgsmål for at samordne deres holdninger, tiltag og politikker.
      Artikel 10
      De enkelte høje kontraherende parter deltager på ingen måde eller vis i nogen form for aktivitet, som udgør en trussel mod en anden høj kontraherende parts politiske og økonomiske stabilitet, suverænitet eller territoriale integritet.
      Artikel 11
      De høje kontraherende parter bestræber sig på at styrke deres respektive nationale modstandsdygtighed på det politiske, økonomiske, sociokulturelle og sikkerhedsmæssige område i overensstemmelse med deres respektive idealer og ambitioner uden indblanding udefra og uden intern undergravende virksomhed for at bevare deres respektive nationale identiteter.
      Artikel 12
      I deres indsats for at skabe regional velstand og sikkerhed bestræber de høje kontraherende parter sig på at samarbejde på alle områder for at fremme regional modstandsdygtighed ud fra principperne om selvsikkerhed, selvhjulpenhed, gensidig respekt, samarbejde og solidaritet, som fortsat vil danne grundlag for et stærkt og levedygtigt fællesskab af nationer i Sydøstasien.
      1.1.1.4.   KAPITEL IV: MINDELIG BILÆGGELSE AF TVISTER
      Artikel 13
      De høje kontraherende parter er opsatte på og vil i god tro forhindre tvister i at opstå. Opstår der tvister om spørgsmål, der direkte berører dem, særligt tvister, som kan forstyrre den regionale fred og harmoni, afstår parterne fra trusler om eller brug af magt og bilægger til alle tider tvister internt gennem venskabelige forhandlinger.
      Artikel 14
      Med henblik på at løse tvister gennem regionale processer udgør de høje kontraherende parter som en fast instans et højt råd bestående af en repræsentant på ministerniveau fra hver af de høje kontraherende parter, som skal holde sig orienteret om tvister eller situationer, der kan forstyrre den regionale fred og harmoni.
      Artikel 15
      Hvis der ikke findes en løsning gennem direkte forhandlinger, orienterer det høje råd sig om tvisten eller situationen og foreslår parterne i tvisten passende løsninger såsom mellemkomst, mægling, høring eller forlig. Det høje råd kan dog tilbyde sin mellemkomst eller efter aftale med parterne i tvisten konstituere sig som et mæglings-, undersøgelses- eller forligsudvalg. Når det findes nødvendigt, anbefaler det høje råd passende foranstaltninger for at forhindre, at tvisten eller situationen eskalerer.
      Artikel 16
      Ovenstående bestemmelse i dette kapitel finder ikke anvendelse i en tvist, medmindre alle parterne i tvisten er enige herom. Dette forhindrer dog ikke de øvrige høje kontraherende parter, som ikke er parter i tvisten, i at tilbyde enhver mulig bistand med henblik på bilæggelse af tvisten. Parterne i tvisten bør forholde sig positivt til sådanne tilbud om bistand.
      Artikel 17
      Intet i denne traktat udelukker, at de fredelige bilæggelsesmetoder, som er omhandlet i artikel 33, stk. 1, i De Forenede Nationers pagt, anvendes. De høje kontraherende parter, som er parter i en tvist, bør opmuntres til at forsøge at løse tvisten gennem fredelige forhandlinger, inden de øvrige procedurer, der er omhandlet i De Forenede Nationers pagt, tages i brug.
      1.1.1.5.   KAPITEL V: ALMINDELIG BESTEMMELSE
      Artikel 18
      Denne traktat undertegnes af Republikken Indonesien, Malaysia, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore og Kongeriget Thailand. Den ratificeres i overensstemmelse med de forfatningsmæssige procedurer i hver signatarstat. Den er åben for tiltrædelse af andre stater i Sydøstasien.
      Artikel 19
      Denne traktat træder i kraft på datoen for deponeringen af det femte ratificeringsinstrument hos signatarstaternes regeringer, som er udpeget som depositarer for denne traktat og ratificerings- eller tiltrædelsesinstrumenterne.
      Artikel 20
      Denne traktat er udfærdiget på de høje kontraherende parters officielle sprog, og alle sprogversioner har samme gyldighed. Der udarbejdes en fælles godkendt oversættelse af teksterne på engelsk. Enhver afvigende fortolkning af den fælles tekst afklares ved forhandling.

         TIL BEKRÆFTELSE HERAF har de høje kontraherende parter undertegnet traktaten og forsynet den med deres segl.
         Udfærdiget i Denpasar, Bali, den fireogtyvende februar nitten hundrede og seksoghalvfjerds.

         Protokol om ændring af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien Filippinerne, den 15. december 1987
         Negara Brunei Darussalams regering,
         Republikken Indonesiens regering,
         Malaysias regering,
         Republikken Filippinernes regering,
         Republikken Singapores regering,
         Kongeriget Thailands regering,
         SOM ØNSKER yderligere at fremme samarbejdet med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien og især med stater, der grænser op til den sydøstasiatiske region,
         SOM HENVISER TIL femte afsnit i præamblen til traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien, udfærdiget i Denpasar, Bali, den 24. februar 1976 (herefter benævnt venskabstraktaten), hvori nævnes behovet for at samarbejde med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien, for at fremme fred, stabilitet og harmoni i verden,
         VEDTAGER HERVED FØLGENDE:
         Artikel 1
         Venskabstraktatens artikel 18 affattes således:

            »Denne traktat undertegnes af Republikken Indonesien, Malaysia, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore og Kongeriget Thailand. Den ratificeres i overensstemmelse med de forfatningsmæssige procedurer i hver signatarstat.
            Den er åben for tiltrædelse af andre stater i Sydøstasien.
            Stater uden for Sydøstasien kan også tiltræde traktaten ved samtykke fra alle de stater i Sydøstasien, som er signatarer af denne traktat, og Negara Brunei Darussalam.«

         Artikel 2
         Venskabstraktatens artikel 14 affattes således:

            »Med henblik på at løse tvister gennem regionale processer udgør de høje kontraherende parter som en fast instans et højt råd bestående af en repræsentant på ministerniveau fra hver af de høje kontraherende parter, som skal holde sig orienteret om tvister eller situationer, der kan forstyrre den regionale fred og harmoni.
            Denne artikel finder dog kun anvendelse på stater uden for Sydøstasien, som har tiltrådt aftalen, hvis den pågældende stat er direkte involveret i den tvist, der skal løses gennem de regionale processer.«

         Artikel 3
         Denne protokol skal ratificeres og træder i kraft på datoen for de høje kontraherende parters deponering af det sidste ratificeringsinstrument.

            Udfærdiget i Manila, den femtende december nitten hundrede og syvogfirs.

         Anden protokol om ændring af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien
         Manila, Filippinerne, den 25. juli 1998
         Negara Brunei Darussalams regering,
         Kongeriget Cambodjas regering,
         Republikken Indonesiens regering,
         Den Demokratiske Folkerepublik Laos' regering,
         Malaysias regering,
         Unionen Myanmars regering,
         Republikken Filippinernes regering,
         Republikken Singapores regering,
         Kongeriget Thailands regering,
         Den Socialistiske Republik Vietnams regering,
         Papua Ny Guineas regering,
         herefter benævnt de høje kontraherende parter,
         SOM ØNSKER at sikre en passende styrkelse af samarbejdet med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien, og især med stater, der grænser op til den sydøstasiatiske region,
         SOM HENVISER TIL femte afsnit i præamblen til traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien, udfærdiget i Denpasar, Bali, den 24. februar 1976 (herefter benævnt venskabstraktaten), hvori nævnes behovet for at samarbejde med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien, for at fremme fred, stabilitet og harmoni i verden,
         VEDTAGER HERVED FØLGENDE:
         Artikel 1
         Venskabstraktatens artikel 18, tredje afsnit, affattes således:

            »Stater uden for Sydøstasien kan også tiltræde denne traktat ved samtykke fra alle staterne i Sydøstasien, nemlig Negara Brunei Darussalam, Kongeriget Cambodja, Republikken Indonesien, Den Demokratiske Folkerepublik Laos, Malaysia, Unionen Myanmar, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore, Kongeriget Thailand og Den Socialistiske Republik Vietnam.«

         Artikel 2
         Denne protokol skal ratificeres og træder i kraft på datoen for de høje kontraherende parters deponering af det sidste ratificeringsinstrument.

            Udfærdiget i Manila, den femogtyvende juni nitten hundrede og otteoghalvfems.

         Tredje protokol om ændring af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien
         Hanoi, Vietnam, den 23. juli 2010
         Negara Brunei Darussalam,
         Kongeriget Cambodja,
         Republikken Indonesien,
         Den Demokratiske Folkerepublik Laos,
         Malaysia,
         Unionen Myanmar,
         Republikken Filippinerne,
         Republikken Singapore,
         Kongeriget Thailand,
         Den Socialistiske Republik Vietnam,
         Forbundsstaten Australien,
         Folkerepublikken Bangladesh,
         Folkerepublikken Kina,
         Den Demokratiske Folkerepublik Korea,
         Den Franske Republik,
         Republikken Indien,
         Japan,
         Mongoliet,
         New Zealand,
         Den Islamiske Republik Pakistan,
         Papua Ny Guinea,
         Republikken Korea,
         Den Russiske Føderation,
         Den Demokratiske Socialistiske Republik Sri Lanka,
         Den Demokratiske Republik Østtimor,
         Republikken Tyrkiet,
         Amerikas Forenede Stater,
         herefter benævnt de høje kontraherende parter,
         SOM ØNSKER at sikre en passende styrkelse af samarbejdet med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien, og især med stater, der grænser op til Sydøstasien, samt med regionale organisationer, hvis medlemmer udelukkende er suveræne stater,
         SOM HENVISER TIL femte afsnit i præamblen til traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien, udfærdiget i Denpasar, Bali, den 24. februar 1976 (herefter benævnt venskabstraktaten), hvori nævnes behovet for at samarbejde med alle fredsvenlige nationer, både i og uden for Sydøstasien, for at fremme fred, stabilitet og harmoni i verden,
         VEDTAGER HERVED FØLGENDE:
         Artikel 1
         Venskabstraktatens artikel 18, tredje afsnit, affattes således:

            »Denne traktat er åben for tiltrædelse af stater uden for Sydøstasien og regionale organisationer, hvis medlemmer udelukkende er suveræne stater, ved samtykke fra alle staterne i Sydøstasien, nemlig Negara Brunei Darussalam, Kongeriget Cambodja, Republikken Indonesien, Den Demokratiske Folkerepublik Laos, Malaysia, Unionen Myanmar, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore, Kongeriget Thailand og Den Socialistiske Republik Vietnam.«

         Artikel 2
         Venskabstraktatens artikel 14, andet afsnit, affattes således:

            »Denne artikel finder dog kun anvendelse på en høj kontraherende part, som har tiltrådt traktaten, hvis den pågældende høje kontraherende part er direkte involveret i den tvist, der skal løses gennem de regionale processer.«

         Artikel 3
         Denne protokol skal ratificeres og træder i kraft på datoen for de høje kontraherende parters deponering af det sidste ratificeringsinstrument.

            Udfærdiget i Hanoi, Vietnam, den treogtyvende juli to tusind og ti i ét eksemplar på engelsk.

         Instrument for Den Europæiske Unions tiltrædelse af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien
         UD FRA DEN BETRAGTNING, at traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien, som blev undertegnet den 24. februar 1976 i Bali, Indonesien, blev ændret ved den første, anden og tredje protokol om ændring af traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien, som blev undertegnet henholdsvis den 15. december 1987, den 25. juli 1998 og den 23. juli 2010,
         UD FRA DEN BETRAGTNING, at artikel 18, tredje afsnit, i førnævnte traktat som ændret ved artikel 1 i førnævnte tredje protokol fastsætter, at regionale organisationer, hvis medlemmer udelukkende er suveræne stater, kan tiltræde traktaten ved samtykke fra alle staterne i Sydøstasien, nemlig Negara Brunei Darussalam, Kongeriget Cambodja, Republikken Indonesien, Den Demokratiske Folkerepublik Laos, Malaysia, Unionen Myanmar, Republikken Filippinerne, Republikken Singapore, Kongeriget Thailand og Den Socialistiske Republik Vietnam,
         UD FRA DEN BETRAGTNING, at Finlands udenrigsminister og medlemmet af Europa-Kommissionen med ansvar for eksterne forbindelser og den europæiske naboskabspolitik ved brev af 7. december 2006 indgav en ansøgning om Den Europæiske Unions tiltrædelse af traktaten,
         UD FRA DEN BETRAGTNING, at staterne i Sydøstasien har givet samtykke til Den Europæiske Unions tiltrædelse af traktaten,
         tiltræder Den Europæiske Union hermed traktaten om venskab og samarbejde i Sydøstasien med virkning fra datoen for deponeringen af dette instrument.
         TIL BEKRÆFTELSE HERAF har [TITEL] undertegnet dette tiltrædelsesinstrument.

            Udfærdiget i [by], [land], den [dag] [måned] to tusind og [år].

               For Den Europæiske Union


title: Rådets afgørelse 2013/201/FUSP af 25. april 2013 om ændring af afgørelse 2010/231/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Somalia

text:
               26.4.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 116/10

         RÅDETS AFGØRELSE 2013/201/FUSP
   af 25. april 2013
   om ændring af afgørelse 2010/231/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Somalia
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 29, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Rådet vedtog den 26. april 2010 afgørelse 2010/231/FUSP (1).

               (2)

               FN's Sikkerhedsråd vedtog den 6. marts 2013 resolution 2093 (2013), hvorved det ændrede den våbenembargo, der er pålagt ved punkt 5 i resolution 733 (1992), og yderligere uddybede punkt 1 og 2 i resolution 1425 (2002). Resolution 2093 (2013) ajourførte også de opførelseskriterier, som anvendes af Sikkerhedsrådets Sanktionskomité oprettet i medfør af resolution 751 (1992) vedrørende Somalia.

               (3)

               Afgørelse 2010/231/FUSP bør derfor ændres i overensstemmelse hermed —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   I afgørelse 2010/231/FUSP foretages følgende ændringer:

               1)

               Artikel 1 ændres således:

                           a)

                           stk. 3, affattes således:
                           »3.   Stk. 1 og 2 gælder ikke:

                                       a)

                                       levering, salg eller overførsel af våben og af alle typer dertil knyttet materiel og direkte eller indirekte levering af teknisk rådgivning, finansiel og anden bistand samt oplæring i forbindelse med militær virksomhed, der udelukkende er bestemt til støtte eller brug for AMISOM, jf. punkt 4 i UNSCR 1744 (2007), eller udelukkende til brug for stater og regionale organisationer, der træffer foranstaltninger i overensstemmelse med punkt 6 i UNSCR 1851 (2008) og punkt 10 i UNSCR 1846 (2008)

                                       b)

                                       levering, salg eller overførsel af våben og militært udstyr og direkte eller indirekte levering af teknisk rådgivning, finansiel og anden bistand samt oplæring i forbindelse med militær virksomhed, der udelukkende er bestemt til støtte eller brug for AMISOM's strategiske partnere, der udelukkende opererer i henhold til Den Afrikanske Unions strategiske koncept af 5. januar 2012 og i samarbejde og koordination med AMISOM

                                       c)

                                       levering, salg eller overførsel af våben og af alle typer dertil knyttet materiel og direkte eller indirekte levering af teknisk rådgivning, der udelukkende har til formål at medvirke til udvikling af institutioner i sikkerhedssektoren i overensstemmelse med den politiske proces, der er omhandlet i punkt 1, 2 og 3 i UNSCR 1744 (2007), hvis sanktionskomitéen ikke har truffet negativ afgørelse herom senest fem arbejdsdage efter at have modtaget den relevante underretning

                                       d)

                                       levering, salg eller overførsel af ikkedødbringende militært udstyr, der udelukkende er bestemt til humanitær brug eller beskyttelsesbrug, eller af materiel til Unionens eller medlemsstaternes institutionsopbygningsprogrammer, herunder på sikkerhedsområdet, der gennemføres inden for rammerne af freds- og forsoningsprocessen, og som på forhånd er godkendt af sanktionskomitéen, og på beskyttelsesbeklædning, herunder skudsikre veste og militærhjelme, der midlertidigt udføres til Somalia udelukkende til personlig brug for FN-personel, repræsentanter for medierne, humanitært hjælpepersonale, bistandsarbejdere og tilknyttet personale

                                       e)

                                       levering, salg eller overførsel af våben og militært udstyr og direkte eller indirekte levering af teknisk rådgivning, finansiel og anden bistand samt oplæring i forbindelse med militær virksomhed, der udelukkende er bestemt til støtte eller brug for FN-personel, herunder De Forenede Nationers Politiske Kontor for Somalia eller opfølgningsmissionen

                                       f)

                                       levering, salg eller overførsel af våben og militært udstyr og direkte eller indirekte levering af teknisk rådgivning, finansiel og anden bistand samt oplæring i forbindelse med militær virksomhed, der udelukkende er bestemt til udvikling af Somalias føderale regerings sikkerhedsstyrker og for at skabe sikkerhed for den somaliske befolkning, undtagen leveringer af de produkter, der er omhandlet i bilag II, hvis sanktionskomitéen er blevet underrettet mindst fem dage i forvejen i overensstemmelse med punkt 38 i UNSCR 2093 (2013), herunder, hvor det er relevant, som fastsat i denne artikels stk. 4.«

                           b)

                           følgende stykker tilføjes:
                           »4.   En medlemsstat kan efter at have underrettet Somalias føderale regering om sin hensigt herom, mindst fem dage forinden orientere sanktionskomitéen om en eventuel levering af bistand i henhold til stk. 3, litra f). Hvis en medlemsstat vælger at give en sådan underretning, skal denne indeholde alle relevante oplysninger, eventuelt om type og antal våben, ammunition, militærudstyr og -materiel der skal leveres, samt den foreslåede leveringsdato.
                           5.   Alle våben eller alt militært udstyr, der sælges eller leveres udelukkende med henblik på udvikling af Somalias føderale regerings sikkerhedsstyrker, er forbudt at levere, videresælge og overføre til eller stille til rådighed for alle personer eller enheder, som ikke gør tjeneste i Somalias føderale regerings sikkerhedsstyrker.«

               2)

               Følgende artikel indsættes:
               »Artikel 1b
               Medlemsstaterne udviser årvågenhed med hensyn til direkte eller indirekte levering, salg eller overførsel til Somalia af produkter, som ikke er omfattet af de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 1, stk. 1, og direkte eller indirekte levering til Somalia af teknisk rådgivning, finansiel og anden bistand og oplæring i forbindelse med militær virksomhed vedrørende disse produkter.«

               3)

               Artikel 2 affattes således:
               »Artikel 2
               Restriktive foranstaltninger som omhandlet i artikel 3, artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 1 og 2, indføres over for personer og enheder, som ifølge sanktionskomitéen:

                           —

                           har deltaget i eller støttet handlinger, der truer freden, sikkerheden eller stabiliteten i Somalia, herunder handlinger, der truer freds- og forsoningsprocessen i Somalia eller truer Somalias føderale regering eller AMISON med magtanvendelse

                           —

                           har handlet i strid med våbenembargoen eller restriktionerne med hensyn til videresalg og overførsel eller forbuddet mod at yde dertil knyttet bistand som omhandlet i artikel 1

                           —

                           har hindret levering af humanitær bistand til Somalia eller hindret adgang til eller udlevering af humanitær bistand i Somalia

                           —

                           er politiske eller militære ledere, der rekrutterer børn til eller anvender børn i væbnede konflikter i Somalia i strid med gældende folkeret

                           —

                           er ansvarlige for overtrædelser af gældende folkeret i Somalia, der involverer overgreb mod civile, herunder børn og kvinder, i væbnede konflikter, herunder drab og lemlæstelse, seksuel og kønsbestemt vold, angreb på skoler og hospitaler samt bortførelse og tvangsfordrivelse.

                     De pågældende personer og enheder er opført på listen i bilag I.«

               4)

               I hele teksten erstattes ordet »bilag« af ordet »bilag I«,

               5)

               Bilag II tilføjes i overensstemmelse med bilaget til denne afgørelse.

         Artikel 2
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 25. april 2013.

            På Rådets vegne

         E. GILMORE

            Formand

      (1)  EUT L 105 af 27.4.2010, s. 17.

      BILAG

            »BILAG II

               Liste over produkter, der er angivet i artikel 1, stk. 3, litra f)

                        1.

                        Jord-til-luft-missiler, herunder mandbårne luftforsvarssystemer (MANPADS)

                        2.

                        Geværer, haubitser og kanoner med en kaliber på over 12,7 mm og ammunition og specielt designede komponenter hertil (heri indgår ikke skulderaffyrede panserværnsraketkastere, f.eks. RPG'er eller LAW'er, geværgranater eller granatkastere)

                        3.

                        Mortérer med en kaliber på over 82 mm

                        4.

                        Fjernstyrede panserværnsvåben, bl.a. fjernstyrede panserværnsmissiler samt ammunition og specielt designede komponenter hertil

                        5.

                        Sprængladninger og anordninger til militær brug, der indeholder energetiske materialer, miner og dertil knyttet materiel

                        6.

                        Sigteanordninger til våben med natobservationskapacitet.«


title: 2014/671/EU: Den Europæiske Centralbanks afgørelse af 1. september 2014 om ændring af afgørelse ECB/2013/35 om yderligere foranstaltninger vedrørende Eurosystemets refinansieringstransaktioner og belånbar sikkerhed (ECB/2014/38)

text:
               20.9.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 278/21

         DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS AFGØRELSE
   af 1. september 2014
   om ændring af afgørelse ECB/2013/35 om yderligere foranstaltninger vedrørende Eurosystemets refinansieringstransaktioner og belånbar sikkerhed

      (ECB/2014/38)

      (2014/671/EU)

   STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 127, stk. 2, første led,
   under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 3.1, første led, artikel 12.1, artikel 14.3, og artikel 18.2,
   under henvisning til retningslinje ECB/2011/14 af 20. september 2011 om Eurosystemets pengepolitiske instrumenter og procedurer (1) og afgørelse ECB/2013/6 af 20. marts 2013 om reglerne for anvendelsen af udækkede statsgaranterede bankobligationer, der anvendes til eget brug, som sikkerhed for Eurosystemets pengepolitiske operationer (2), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I henhold til artikel 18.1 i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank kan Den Europæiske Centralbank (ECB) og de nationale centralbanker i de medlemsstater, der har euroen som valuta, (herefter »de nationale centralbanker«) udføre lånetransaktioner med kreditinstitutter og andre markedsdeltagere, hvor lån ydes imod passende sikkerhed. De generelle betingelser, hvorunder ECB og de nationale centralbanker er rede til at indgå i lånetransaktioner, herunder kriterierne for afgørelse af belånbarheden af sikkerhed med henblik på Eurosystemets lånetransaktioner, er fastlagt i bilag I til retningslinje ECB/2011/14, samt afgørelse ECB/2013/6, ECB/2013/35 (3) og ECB/2014/11 (4).

               (2)

               I henhold til afsnit 1.6 i bilag I til retningslinje ECB/2011/14 kan Styrelsesrådet til enhver tid ændre instrumenterne, betingelserne, kriterierne og procedurerne for gennemførelsen af Eurosystemets pengepolitiske operationer.

               (3)

               I forbindelse med udvælgelsen af en passende vurdering til at bestemme belånbarheden af de aktiver, der anvendes i Eurosystemets lånetransaktioner og de tilhørende haircut, gælder en regel for prioritering af vurderingerne. Denne regel prioriterer anvendelsen af eksterne kreditvurderingsbureauers (External Credit Assessment Institution, ECAI) vurderinger af udstedelser frem for eksterne kreditvurderingsbureauers vurderinger af udstederen eller garanten. Den 17. juli 2013 besluttede Styrelsesrådet at styrke rammerne for risikostyringen yderligere ved at justere de belånbarhedskriterier og haircuts, der anvendes på sikkerhed som godkendes til Eurosystemets pengepolitiske operationer, og indføre visse yderligere foranstaltninger for at forbedre rammernes overordnede konsistens og praktiske implementering. Blandt de justeringer, der blev foretaget, præciserede Eurosystemet reglen vedrørende prioriteten af vurderingerne. Disse foranstaltninger blev fastlagt ved afgørelse ECB/2013/35.

               (4)

               Reglen, der prioriterer eksterne kreditvurderingsbureauers udstedelsesvurderinger, er hensigtsmæssig for så vidt angår private udstedere, hvor informationsindholdet af udstedelsesvurderingerne er relevant. For så vidt angår offentlige udstedere skal reglen, der prioriterer eksterne kreditvurderingsbureauers udstedelsesvurderinger, justeres, da vurderinger af udstederne for disse udstedere anses for at være en mere relevant måling af kreditværdighed end udstedelsesvurderingerne er.

               (5)

               Afgørelse ECB/2013/35 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Ændring
   Artikel 6 i afgørelse ECB/2013/35 affattes således:

      »Artikel 6
      Yderligere høje kreditstandarder for omsættelige aktiver
      1.   Et eksternt kreditvurderingsbureaus kreditvurdering af omsættelige aktiver, som er omhandlet i afsnit 6.3 i bilag I til retningslinje ECB/2011/14, er underlagt kravene i denne artikel.
      2.   Følgende typer af kreditvurderinger fra godkendte eksterne kreditvurderingsbureauer skal anvendes ved afgørelse af om omsættelige aktiver ligger inden for den gældende grænseværdi for kreditkvalitet (5).

                  a)

                  Et eksternt kreditvurderingsbureaus vurdering af en udstedelse, som henviser til enten en kreditvurdering fra et eksternt kreditvurderingsbureau, der er tildelt en udstedelse, eller såfremt der ikke findes en vurdering af udstedelsen fra det samme eksterne kreditvurderingsbureau, det program/den udstedelsesserie, som aktivet er udstedt inden for (6). For så vidt angår eksterne kreditvurderingsbureauers vurderinger af udstedelser, skelner Eurosystemet ikke efter aktivets oprindelige løbetid. Et eksternt kreditvurderingsbureaus vurdering tildelt udstedelsen eller programmet/udstedelsesserien kan altid godkendes.

                  b)

                  Et eksternt kreditvurderingsbureaus vurdering af udsteder, som henviser til et eksternt kreditvurderingsbureaus kreditvurdering tildelt en udsteder. For eksterne kreditvurderingsbureauers vurderinger af udsteder, skelner Eurosystemet efter aktivets oprindelige løbetid, hvad angår det godkendte eksterne kreditvurderingsbureaus kreditvurdering. Der skelnes mellem: i) kortfristede aktiver, dvs. aktiver med en oprindelig løbetid på op til og med 390 dage, og ii) langfristede aktiver, dvs. aktiver med en oprindelig løbetid på over 390 dage. For så vidt angår kortfristede aktiver kan eksterne kreditvurderingsbureauers vurderinger af kortfristede og langfristede udstedere godkendes. For så vidt angår langfristede aktiver kan alene eksterne kreditvurderingsbureauers vurderinger af langfristede udstedere godkendes.

                  c)

                  Et eksternt kreditvurderingsbureaus vurdering af en garant, som henviser til et eksternt kreditvurderingsbureaus kreditvurdering tildelt en garant, hvis garantien opfylder kravene i afsnit 6.3.2, litra c), i bilag I til retningslinje ECB/2011/14. For eksterne kreditvurderingsbureauers vurderinger af garanter, skelner Eurosystemet ikke efter aktivets oprindelige løbetid. Kun eksterne kreditvurderingsbureauers vurderinger af langfristede garanter kan godkendes.

            3.   ECB offentliggør grænseværdien for kreditkvalitet for alle godkendte eksterne kreditvurderingsbureauer som fastsat i afsnit 6.3.1 i bilag I i retningslinje ECB/2011/14 (7). Grænseværdien for kreditkvalitet for omsættelige aktiver skal svare til kreditkvalitetstrin 3 på Eurosystemets harmoniserede ratingskala, med mindre andet er fastsat.
      4.   For så vidt angår omsættelige aktiver, skal Eurosystemet tage højde for eksterne kreditvurderingsbureauers kreditvurderinger, som afgør om et aktiv ligger inden for grænseværdien for kreditkvalitet, i overensstemmelse med nedenstående regler.

                  4.1.

                  For så vidt angår omsættelige aktiver, undtagen omsættelige aktiver, der er udstedt af staten, regionale eller lokale myndigheder, organer (8), supranationale institutioner og værdipapirer af asset backed-typen, gælder følgende regler.

                              a)

                              Eurosystemet skal prioritere eksterne kreditvurderingsbureauers vurderinger af udstedelser frem for vurderinger af udsteder eller garant. Uden at berøre anvendelsen af denne prioritetsregel skal mindst en kreditvurdering fra et eksternt kreditvurderingsbureau ligge inden for Eurosystemets gældende grænseværdi for kreditkvalitet.

                              b)

                              Hvis der foreligger flere kreditvurderinger fra eksterne kreditvurderingsbureauer gældende for den samme udstedelse, anvendes first best-reglen, dvs. den bedste kreditvurdering fra et eksternt kreditvurderingsbureau for udstedelsen. Hvis den bedste kreditvurdering for udstedelsen ikke ligger inden for Eurosystemets grænseværdi for kreditkvalitet, er aktivet ikke belånbart, selv om der findes en godkendt garanti ifølge afsnit 6.3.2, litra c), i bilag I til retningslinje ECB/2011/14.

                              c)

                              Såfremt der ikke findes en vurdering af udstedelsen fra et eksternt kreditvurderingsbureau kan Eurosystemet anvende en vurdering fra et eksternt kreditvurderingsbureau af udsteder eller garant. Hvis der foreligger flere vurderinger fra eksterne kreditvurderingsbureauer af udsteder eller garant gældende for den samme udstedelse, anvendes first best-reglen, dvs. den bedste vurdering fra et eksternt kreditvurderingsbureau af udsteder eller garant.

                  4.2.

                  For så vidt angår omsættelige aktiver, der er udstedt af staten, regionale eller lokale myndigheder, organer og supranationale institutioner, gælder følgende regler.

                              a)

                              Mindst en kreditvurdering fra et eksternt kreditvurderingsbureau skal ligge inden for Eurosystemets gældende grænseværdi for kreditkvalitet. Eurosystemet anvender kun eksterne kreditvurderingsbureauers vurderinger af udsteder eller garant.

                              b)

                              Hvis der foreligger flere vurderinger fra eksterne kreditvurderingsbureauer af udsteder eller garant, anvendes first best-reglen, dvs. den bedste vurdering fra et eksternt kreditvurderingsbureau blandt alle vurderingerne af udsteder eller garant.

                              c)

                              Dækkede obligationer, der er udstedt af organer, vurderes ikke i henhold til reglerne i stk. 4.2, men vurderes i stedet i henhold til stk. 4.1.

                  4.3.

                  For værdipapirer af asset backed-typen gælder følgende regler.

                              a)

                              Grænseværdien for kreditkvalitet gældende for værdipapirer af asset-backed-typen, som er fastlagt i afsnit 6.3 i bilag I til retningslinje ECB/2011/14, skal svare til kreditkvalitetstrin 2 i Eurosystemets harmoniserede ratingskala (»Single A«) (9).

                              b)

                              Mindst to kreditvurderinger fra et eksternt kreditvurderingsbureau skal ligge inden for Eurosystemets gældende grænseværdi for kreditkvalitet. Eurosystemet anvender kun eksterne kreditvurderingsbureauers vurdering af udstedelsen.

            5.   For så vidt angår afsnit 6.3.2 i bilag I til retningslinje ECB/2011/14, skal bestemmelserne for brugen af implicitte kreditvurderinger anvendes, såfremt der ikke foreligger en kreditvurdering fra et eksternt kreditvurderingsbureau for udsteder eller garant for omsættelige aktiver, der er udstedt af staten, regionale eller lokale myndigheder, organer og supranationale institutioner, jf. stk. 4.2.

   Artikel 2
   Ikrafttræden
   Denne afgørelse træder i kraft den 19. september 2014.
   Den gælder fra den 15. december 2014.

      Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 1. september 2014.

         Mario DRAGHI

            Formand for ECB

      (1)  EUT L 331 af 14.12.2011, s. 1.

      (2)  EUT L 95 af 5.4.2013, s. 22.

      (3)  Afgørelse ECB/2013/35 af 26. september 2013 om yderligere foranstaltninger vedrørende Eurosystemets refinansieringstransaktioner og belånbar sikkerhed (EUT L 301 af 12.11.2013, s. 6).

      (4)  Afgørelse ECB/2014/11 af 12. marts 2014 om ændring af afgørelse ECB/2013/35 om yderligere foranstaltninger vedrørende Eurosystemets refinansieringstransaktioner og belånbar sikkerhed (EUT L 166 af 5.6.2104, s. 31).


Avis juridique important

|

31996D0174

96/174/EF: Rådets afgørelse af 26. februar 1996 om ændring af afgørelse 91/115/EØF om nedsættelse af et udvalg for penge-, kreditmarkeds- og betalingsbalancestatistik

EF-Tidende nr. L 051 af 01/03/1996 s. 0048 - 0049

RÅDETS AFGØRELSE af 26. februar 1996 om ændring af afgørelse 91/115/EØF om nedsættelse af et udvalg for penge-, kreditmarkeds- og betalingsbalancestatistik (96/174/EF) RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til udkast til afgørelse, forelagt af Kommissionen (1),under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale udvalg (3),under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Monetære Institut (4), ogud fra følgende betragtninger:Ifølge traktatens artikel 109 F og artikel 2 i protokollen om statutten for Det Europæiske Monetære Institut (EMI) skal EMI bidrage til at skabe de betingelser, der er nødvendige for overgangen til tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, ved at styrke samordningen af den monetære politik med henblik på at sikre prisstabilitet, ved at sørge for de nødvendige forberedelser til at oprette Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB) og til at føre en fælles monetær politik og indføre en fælles valuta i tredje fase og ved at overvåge ecu'ens udvikling;ifølge traktatens artikel 109 F, stk. 3, skal EMI senest den 31. december 1996 fastlægge de vedtægtsmæssige, organisationsmæssige og logistiske rammer, der er nødvendige for, at ESCB kan udføre sine opgaver i tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, og hvor det er nødvendigt fremme harmoniseringen af de regler og den praksis, der gælder for indsamling, udarbejdelse og udgivelse af statistikker inden for dets kompetenceområde;ifølge artikel 5 i protokollen om statutten for ESCB og Den Europæiske Centralbank (ECB) skal ECB bistået af de nationale centralbanker indsamle de nødvendige statistiske oplysninger og skal samarbejde med Kommissionen; der er derfor i anden fase behov for at udarbejde de nødvendige samarbejdsprocedurer som led i gennemførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union;afgørelse 91/115/EØF (5) bør ændres i overensstemmelse hermed -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Eneste artikel Afgørelse 91/115/EØF ændres således:1) Følgende artikel indsættes:»Artikel 3aUdvalget kan afgive udtalelse på eget initiativ om alle spørgsmål vedrørende statistikker af fælles interesse for Kommissionen og de nationale statistiske kontorer på den ene side og Det Økonomiske Monetære Institut (EMI) og medlemsstaternes centralbanker på den anden side. Under udførelsen af sit arbejde bør udvalget afgive udtalelse til alle berørte parter.«2) Artikel 4 affattes således:»Artikel 4Udvalget består af en, to eller tre repræsentanter for hver medlemsstat, som kommer fra de vigtigste institutioner, der beskæftiger sig med penge-, kreditmarkeds-, og betalingsbalancestatistik, samt af en, to eller tre repræsentanter for Kommissionen og en, to eller tre repræsentanter for EMI. Herudover kan en repræsentant for Det Monetære Udvalg deltage i udvalgets møder som observatør. Hver medlemsstat har en stemme, og Kommissionen og EMI har hver en stemme.Repræsentanter for andre organisationer samt enhver, der er i stand til at bidrage til udvalgets arbejde, kan, hvis udvalget beslutter dette, deltage i dets møder.«3) Artikel 5 affattes således:»Artikel 5Udvalget vælger sin formand i henhold til bestemmelserne i udvalgets forretningsorden.«Udfærdiget i Bruxelles, den 26. februar 1996.På Rådets vegneS. AGNELLIFormand(1) EFT nr. C 359 af 16. 12. 1994, s. 10.(2) EFT nr. C 269 af 16. 10. 1995, s. 198.(3) EFT nr. C 397 af 31. 12. 1994, s. 52.(4) Udtalelse af 16. januar 1995.(5) EFT nr. L 59 af 6. 3. 1991, s. 19.


title: 2010/156/FUSP: Rådets afgørelse 2010/156/FUSP af 16. marts 2010 om forlængelse af mandatet for Den Europæiske Unions særlige repræsentant i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien

text:
               17.3.2010

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 67/6

         RÅDETS AFGØRELSE 2010/156/FUSP
   af 16. marts 2010
   om forlængelse af mandatet for Den Europæiske Unions særlige repræsentant i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 28, artikel 31, stk. 2, og artikel 33,
   under henvisning til forslag fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den 17. oktober 2005 vedtog Rådet fælles aktion 2005/724/FUSP (1) om udnævnelse af Erwan FOUÉRÉ til Den Europæiske Unions særlige repræsentant (EUSR) i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.

               (2)

               Den 15. september 2009 vedtog Rådet fælles aktion 2009/706/FUSP (2) om forlængelse af EUSR's mandat indtil den 31. marts 2010.

               (3)

               EUSR's mandat bør forlænges indtil den 31. august 2010. EUSR's mandat kan dog afsluttes tidligere, hvis Rådet træffer afgørelse herom efter henstilling fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik (HR) efter ikrafttrædelsen af afgørelsen om oprettelse af Tjenesten for EU's Optræden Udadtil —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Den Europæiske Unions særlige repræsentant
   Mandatet for Erwan FOUÉRÉ som Den Europæiske Unions særlige repræsentant (EUSR) i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien forlænges til den 31. august 2010. EUSR's mandat kan afsluttes tidligere, hvis Rådet træffer afgørelse herom efter henstilling fra HR efter ikrafttrædelsen af afgørelsen om oprettelse af Tjenesten for EU's Optræden Udadtil.
   Artikel 2
   Politikmål
   EUSR's mandat baseres på Den Europæiske Unions politikmål i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, som vil være at bidrage til at befæste den fredelige politiske proces og den fulde gennemførelse af Ohridrammeaftalen og således fremme yderligere fremskridt i retning af europæisk integration gennem stabiliserings- og associeringsprocessen.
   EUSR skal støtte HR i dennes arbejde i regionen.
   Artikel 3
   Mandat
   For at nå dette politikmål har EUSR mandat til:

               a)

               at holde nær kontakt med regeringen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og med parterne i den politiske proces

               b)

               at tilbyde Unionens råd og mægling i den politiske proces

               c)

               at sikre koordinering af det internationale samfunds bestræbelser på at bidrage til gennemførelsen og holdbarheden af bestemmelserne i rammeaftalen af 13. august 2001, som fastsat i aftalen og bilagene hertil

               d)

               at følge sikkerhedsmæssige og etniske spørgsmål mellem parterne nøje og aflægge rapport herom og etablere kontakt med alle relevante organer i den forbindelse

               e)

               at bidrage til udviklingen og konsolideringen af respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien i overensstemmelse med EU's menneskerettighedspolitik og EU's retningslinjer om menneskerettigheder.

         Artikel 4
   Gennemførelse af mandatet
   1.   EUSR har ansvaret for gennemførelsen af mandatet og handler med reference til HR.
   2.   Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité (PSC) skal opretholde privilegerede forbindelser med EUSR og være EUSR's primære kontaktpunkt for forbindelserne med Rådet. PSC giver EUSR strategisk vejledning og politiske retningslinjer i forbindelse med mandatet med forbehold af HR's beføjelser.
   Artikel 5
   Finansiering
   1.   Det finansielle referencegrundlag til dækning af udgifterne i forbindelse med EUSR's mandat i perioden 1. april 2010 til 31. august 2010 udgør 340 000 EUR.
   2.   Udgifter, der finansieres med det i stk. 1 fastsatte beløb, kan dækkes fra den 1. april 2010. Udgifterne forvaltes i overensstemmelse med de procedurer og regler, der gælder for Unionens almindelige budget.
   3.   Forvaltningen af udgifterne omfattes af en kontrakt mellem EUSR og Kommissionen. Den særlige repræsentant står til regnskab for alle udgifter over for Kommissionen.
   Artikel 6
   Udpegelse og sammensætning af medarbejderstaben
   1.   EUSR er inden for rammerne af sit mandat og de finansielle midler, der stilles til rådighed i den forbindelse, ansvarlig for at udpege sin medarbejderstab. Staben skal omfatte medarbejdere med den ekspertise i specifikke politiske spørgsmål, som mandatet kræver. EUSR holder Rådet og Kommissionen løbende underrettet om sin medarbejderstabs sammensætning.
   2.   Medlemsstaterne og EU-institutionerne kan foreslå udstationering af medarbejdere til at arbejde sammen med EUSR. Løn til medarbejdere, der udstationeres af en medlemsstat eller af en EU-institution for at bistå den særlige repræsentant, afholdes af henholdsvis den pågældende medlemsstat eller EU-institution. Eksperter, der udstationeres af medlemsstaterne ved Generalsekretariatet for Rådet, kan også udstationeres til den særlige repræsentant. Internationale kontraktansatte skal være statsborgere i en medlemsstat.
   3.   Alt udstationeret personale forbliver under den udsendende medlemsstats eller EU-institutions administrative myndighed og udfører sine opgaver og handler i EUSR's mandats interesse.
   Artikel 7
   Privilegier og immuniteter for den særlige repræsentant og dennes medarbejderstab
   De privilegier, immuniteter og yderligere garantier, der er nødvendige for, at EUSR og dennes medarbejdere kan opfylde og uhindret afvikle deres mission, aftales om nødvendigt med værtsparten/-parterne. Medlemsstaterne og Kommissionen yder den fornødne støtte med henblik herpå.
   Artikel 8
   Klassificerede EU-oplysningers sikkerhed
   EUSR og dennes medarbejdere overholder de sikkerhedsprincipper og minimumsstandarder, der er fastsat i Rådets afgørelse 2001/264/EF af 19. marts 2001 om vedtagelse af Rådets sikkerhedsforskrifter (3), navnlig ved behandlingen af EU-klassificerede oplysninger.
   Artikel 9
   Adgang til oplysninger og logistisk støtte
   1.   Medlemsstaterne, Kommissionen og Generalsekretariatet for Rådet sikrer, at EUSR får adgang til alle relevante oplysninger.
   2.   Alt efter tilfældet yder EU-delegationerne og/eller medlemsstaterne logistisk støtte i regionen.
   Artikel 10
   Sikkerhed
   Den særlige repræsentant skal i overensstemmelse med EU's sikkerhedspolitik for personale, der er udstationeret uden for Unionen som led i operationer i medfør af afsnit V i traktaten, i overensstemmelse med sit mandat og på baggrund af sikkerhedssituationen i sit geografiske ansvarsområde træffe alle med rimelighed gennemførlige forholdsregler med hensyn til sikkerheden for det personale, der står under hans direkte myndighed, navnlig ved:

               a)

               at udarbejde en missionsspecifik sikkerhedsplan på grundlag af retningslinjer fra Generalsekretariatet for Rådet, der bl.a. omfatter missionsspecifikke materielle, organisatoriske og proceduremæssige sikkerhedsforanstaltninger vedrørende styringen af sikre personalebevægelser til og inden for missionsområdet, samt styring af sikkerhedshændelser og herunder en beredskabs- og evakueringsplan for missionen

               b)

               at sørge for, at alt personale, der er udstationeret uden for Unionen, er dækket af en højrisikoforsikring, der er tilpasset forholdene i missionsområdet

               c)

               at sørge for, at alle medarbejdere, der skal udstationeres uden for Unionen, herunder lokalt ansat personale, har modtaget relevant sikkerhedsuddannelse før eller ved ankomsten til missionsområdet på grundlag af de risikoratings, som Generalsekretariatet for Rådet har opstillet for missionsområdet

               d)

               at sørge for, at alle vedtagne henstillinger, som fremsættes efter regelmæssige sikkerhedsvurderinger, gennemføres, og afgive skriftlige rapporter om deres gennemførelse og om andre sikkerhedsspørgsmål som led i midtvejsrapporterne og rapporterne om gennemførelse af mandatet til HR, Rådet og Kommissionen.

         Artikel 11
   Rapportering
   Den særlige repræsentant aflægger regelmæssigt mundtlig og skriftlig rapport til HR og PSC. EUSR aflægger også efter behov rapport til Rådets arbejdsgrupper. Der udsendes regelmæssigt skriftlige rapporter gennem Coreunettet. EUSR kan efter henstilling fra HR eller PSC aflægge rapport til Rådet for Udenrigsanliggender.
   Artikel 12
   Koordinering
   1.   Den særlige repræsentant fremmer Unionens overordnede politiske koordinering. Han hjælper med til at sikre, at alle EU-instrumenter i felten sættes ind på en sammenhængende måde for at nå Unionens politiske mål. EUSR's aktiviteter koordineres med Kommissionens aktiviteter samt, hvor det er hensigtsmæssigt, med de aktiviteter, der udføres af andre særlige repræsentanter, som er aktive i regionen. EUSR sørger for regelmæssig briefing af medlemsstaternes missioner og EU-delegationerne.
   2.   Under arbejdet på stedet holdes der tæt kontakt til cheferne for EU-delegationerne og medlemsstaternes missionschefer. De skal gøre deres bedste for at bistå den særlige repræsentant i gennemførelsen af dennes mandat. EUSR skal også holde forbindelse med andre internationale og regionale aktører på stedet.
   Artikel 13
   Revision
   Gennemførelsen af denne afgørelse og dens sammenhæng med andre bidrag fra Unionen til regionen skal løbende tages op til revision. EUSR forelægger ved mandatets afslutning en omfattende rapport om gennemførelsen af mandatet for HR, Rådet og Kommissionen.
   Artikel 14
   Ikrafttræden
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.
   Artikel 15
   Offentliggørelse
   Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 16. marts 2010.

            På Rådets vegne

         E. SALGADO

            Formand

      (1)  EUT L 272 af 18.10.2005, s. 26.

      (2)  EUT L 244 af 16.9.2009, s. 25.

      (3)  EFT L 101 af 11.4.2001, s. 1.