title: Rådets afgørelse (EU) 2016/1972 af 8. november 2016 om vedtagelse af Rådets holdning til forslaget til Den Europæiske Unions ændringsbudget nr. 4 for regnskabsåret 2016

text:
               11.11.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 304/5

         RÅDETS AFGØRELSE (EU) 2016/1972
   af 8. november 2016
   om vedtagelse af Rådets holdning til forslaget til Den Europæiske Unions ændringsbudget nr. 4 for regnskabsåret 2016
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 314, sammenholdt med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 106A,
   under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (1), særlig artikel 41, og
   ud fra følgende betragtninger:

               —

               Unionens budget for regnskabsåret 2016 blev endeligt vedtaget den 25. november 2015 (2).

               —

               Kommissionen forelagde den 30. september 2016 et forslag med et forslag til ændringsbudget nr. 4 til det almindelige budget for regnskabsåret 2016.

               —

               For at det skal være muligt at dække de presserende finansieringsbehov i relation til migration og sikkerhed skal forslag til ændringsbudget nr. 4 til det almindelige budget for 2016 vedtages omgående. Derfor er det berettiget i overensstemmelse med artikel 3, stk. 3, i Rådets forretningsorden at forkorte den periode på otte uger for information af de nationale parlamenter, der er fastsat i artikel 4 i protokol nr. 1 —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Eneste artikel
   Rådets holdning til forslaget til Den Europæiske Unions ændringsbudget nr. 4 for regnskabsåret 2016 blev vedtaget den 8. november 2016.
   Den fuldstændige tekst kan læses eller hentes på Rådets websted: http://www.consilium.europa.eu/.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 8. november 2016.

            På Rådets vegne

         P. KAŽIMÍR

            Formand

      (1)  EUT L 298 af 26.10.2012, s. 1.

      (2)  EUT L 48 af 24.2.2016, s. 1.


title: 2005/357/EF: Rådets afgørelse af 22. december 2004 om indgåelse af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken San Marino om fastlæggelse af foranstaltninger svarende til dem, der er fastlagt i Rådets direktiv 2003/48/EF om beskatning af indtægter fra opsparing i form af rentebetalinger

text:
               4.5.2005

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 114/11

      RÅDETS AFGØRELSE

   af 22. december 2004
   om indgåelse af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken San Marino om fastlæggelse af foranstaltninger svarende til dem, der er fastlagt i Rådets direktiv 2003/48/EF om beskatning af indtægter fra opsparing i form af rentebetalinger
   (2005/357/EF)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 94 sammenholdt med artikel 300, stk. 2, første afsnit, artikel 300, stk. 3, første afsnit, og artikel 300, stk. 4,
   under henvisning til forslag fra Kommissionen,
   under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den 16. oktober 2001 bemyndigede Rådet Kommissionen til at føre forhandlinger med Republikken San Marino om en passende aftale om, at Republikken San Marino indfører foranstaltninger svarende til dem, der anvendes i Fællesskabet til at sikre en reel beskatning af renteindtægter fra opsparing.

               (2)

               Teksten til aftalen, der er resultatet af forhandlingerne, afspejler Rådets forhandlingsdirektiver. Den er ledsaget af et aftalememorandum mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Republikken San Marino på den anden side, hvis tekst er knyttet til Rådets afgørelse 2004/903/EF (2).

               (3)

               Anvendelsen af bestemmelserne i direktiv 2003/48/EF (3) afhænger af, at Republikken San Marino anvender foranstaltninger svarende til dem, der er fastlagt i dette direktiv, i overensstemmelse med en aftale mellem Republikken San Marino og Det Europæiske Fællesskab.

               (4)

               I henhold til afgørelse 2004/903/EF og med forbehold af senere vedtagelse af en afgørelse om indgåelse af aftalen blev aftalen undertegnet på Det Europæiske Fællesskabs vegne den 7. december 2004.

               (5)

               Aftalen bør godkendes på Fællesskabets vegne.

               (6)

               Det er nødvendigt at fastsætte en enkel og hurtig procedure for eventuelle ændringer af bilag I og II til aftalen —

         TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken San Marino om fastlæggelse af foranstaltninger svarende til dem, der er fastlagt i Rådets direktiv 2003/48/EF om beskatning af indtægter fra opsparing i form af rentebetalinger godkendes herved på Det Europæiske Fællesskabs vegne.
   Aftalens tekst er knyttet til denne afgørelse (4).
   Artikel 2
   Kommissionen bemyndiges til på Fællesskabets vegne at godkende ændringer af bilagene til aftalen, der sikrer, at de svarer til oplysningerne vedrørende kompetente myndigheder ifølge de notifikationer, der er omhandlet i artikel 5, litra a), i direktiv 2003/48/EF og bilaget dertil.
   Artikel 3
   Formanden for Rådet foranstalter på Fællesskabets vegne den notifikation (5), der er omhandlet i artikel 16, stk. 1, i aftalen.
   Artikel 4
   Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 22. december 2004.

            På Rådets vegne

         C. VEERMAN

            Formand

      (1)  Europa-Parlamentets udtalelse af 2. december 2004 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (2)  EUT L 381 af 28.12.2004, s. 32.

      (3)  EUT L 157 af 26.6.2003, s. 38. Senest ændret ved direktiv 2004/66/EF (EUT L 168 af 1.5.2004, s. 35).

      (4)  EUT L 381 af 28.12.2004, s. 33.

      (5)  Datoen for aftalens ikrafttræden offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende på foranledning af Generalsekretariatet for Rådet.


title: Rådets afgørelse (EU) 2015/1210 af 20. juli 2015 om beskikkelse af et estisk medlem af Regionsudvalget

text:
               24.7.2015

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 196/15

         RÅDETS AFGØRELSE (EU) 2015/1210
   af 20. juli 2015
   om beskikkelse af et estisk medlem af Regionsudvalget
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 305,
   under henvisning til indstilling fra den estiske regering, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Rådet vedtog den 26. januar, den 5. februar og den 23. juni 2015 afgørelse 2015/116/EU (1), 2015/190/EU (2) og 2015/994/EU (3) om beskikkelse af medlemmerne af og suppleanterne til Regionsudvalget for perioden 26. januar 2015 til 25. januar 2020.

               (2)

               Der er blevet en plads ledig som medlem af Regionsudvalget, efter at Toomas VITSUTs mandat er udløbet —

         VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Til Regionsudvalget beskikkes som medlem for den resterende del af mandatperioden, dvs. indtil den 25. januar 2020:

               Kalev KALLO, Chairman of Tallinn City Council.

         Artikel 2
   Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 20. juli 2015.

            På Rådets vegne

         F. MOGHERINI

            Formand

      (1)  EUT L 20 af 27.1.2015, s. 42.

      (2)  EUT L 31 af 7.2.2015, s. 25.

      (3)  EUT L 159 af 25.6.2015, s. 70.


Avis juridique important

|

32001D1211(01)

Rådets afgørelse af 27. november 2001 om udnævnelse af medlemmerne af Det Europæiske Rådgivende Udvalg for Statistisk Information på det Økonomiske og Sociale Område

EF-Tidende nr. C 350 af 11/12/2001 s. 0001 - 0003

Rådets afgørelseaf 27. november 2001om udnævnelse af medlemmerne af Det Europæiske Rådgivende Udvalg for Statistisk Information på det Økonomiske og Sociale Område(2001/C 350/01)RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til Rådets afgørelse 91/116/EØF af 25. februar 1991 om nedsættelse af et europæisk rådgivende udvalg for statistisk information på det økonomiske og sociale område(1), særlig artikel 4,under henvisning til udtalelse fra Kommissionen, ogud fra følgende betragtninger:(1) Mandatperioden for medlemmerne af ovennævnte udvalg er udløbet.(2) Medlemsstaternes regeringer har indstillet fire kandidater til udnævnelse til medlemmer af udvalget -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Eneste artikelDe personer, der er opført i bilaget, udnævnes herved til medlemmer af Det Europæiske Rådgivende Udvalg for Statistisk Information på det Økonomiske og Sociale Område for en fireårig mandatperiode, der kan fornyes, og som begynder på dagen for denne afgørelses vedtagelse.Udfærdiget i Bruxelles, den 27. november 2001.På Rådets vegneA. Neyts-UyttebroeckFormand(1) EFT L 59 af 6.3.1991, s. 21. Ændret ved afgørelse 97/255/EF (EFT L 102 af 19.4.1997, s. 32).ANEXO/BILAG/ANLAGE/ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ/ANNEX/ANNEXE/ALLEGATO/BIJLAGE/ANEXO/LIITE/BILAGA>TABELPOSITION>


title: Europa-Parlamentets afgørelse (EU) 2016/1480 af 28. april 2016 om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2014, Sektion VIII — Den Europæiske Ombudsmand

text:
               14.9.2016

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 246/156

         EUROPA-PARLAMENTETS AFGØRELSE (EU) 2016/1480
   af 28. april 2016
   om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2014, Sektion VIII — Den Europæiske Ombudsmand
   EUROPA-PARLAMENTET,

               —

               der henviser til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2014 (1),

               —

               der henviser til Den Europæiske Unions konsoliderede årsregnskab for regnskabsåret 2014 (COM(2015) 377 — C8-0206/2015) (2),

               —

               der henviser til Revisionsrettens årsberetning om gennemførelsen af budgettet for regnskabsåret 2014, med institutionernes svar (3),

               —

               der henviser til Revisionsrettens erklæring (4) for regnskabsåret 2014 om regnskabernes rigtighed og de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, jf. artikel 287 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

               —

               der henviser til artikel 314, stk. 10, og artikel 317, 318 og 319 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

               —

               der henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (5), særlig artikel 55, 99, 164, 165 og 166,

               —

               der henviser til forretningsordenens artikel 94 og bilag V,

               —

               der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget (A8-0121/2016),

               1.

               meddeler Den Europæiske Ombudsmand decharge for gennemførelsen af budgettet for regnskabsåret 2014;

               2.

               fremsætter sine bemærkninger i nedenstående beslutning;

               3.

               pålægger sin formand at sende denne afgørelse og beslutningen, der er en integrerende del heraf, til Den Europæiske Ombudsmand, Det Europæiske Råd, Rådet, Kommissionen, Den Europæiske Unions Domstol, Revisionsretten, Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse og Tjenesten for EU's Optræden Udadtil og drage omsorg for, at de offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende (L-udgaven).

         Martin SCHULZ

            Formand

         Klaus WELLE

            Generalsekretær

      (1)  EUT L 51 af 20.2.2014.

      (2)  EUT C 377 af 13.11.2015, s. 1.

      (3)  EUT C 373 af 5.11.2015, s. 1.

      (4)  EUT C 377 af 13.11.2015, s. 146.

      (5)  EUT L 298 af 26.10.2012, s. 1.


title: 2008/99/EF,Euratom: Kommissionens afgørelse af 19. december 2007 om Det Europæiske Atomenergifællesskabs tiltrædelse af konventionen om fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg

text:
               8.2.2008

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 34/3

         KOMMISSIONENS AFGØRELSE
   af 19. december 2007
   om Det Europæiske Atomenergifællesskabs tiltrædelse af konventionen om fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg
   (2008/99/EF, Euratom)
   KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 101,
   Under henvisning til Rådets afgørelse 2007/513/Euratom af 10. juli 2007 om godkendelse af Det Europæiske Atomenergifællesskabs tiltrædelse af konventionen om fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg (1), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Ifølge artikel 2, litra e), i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab (Euratom-traktaten) skal Det Europæiske Atomenergifællesskab (Fællesskabet) ved passende kontrol garantere, at nukleare materialer ikke anvendes til andre formål end dem, de er bestemt til.

               (2)

               Konventionen om fysisk beskyttelse af nukleare materialer (Convention on the Physical Protection of Nuclear Materials — (CPPNM)) blev vedtaget i 1979 og trådte i kraft i 1987. 128 stater og Fællesskabet er parter i CPPNM (2). Alle medlemsstater er parter i konventionen.

               (3)

               De Europæiske Fællesskabers Domstol (Domstolen) (3) har truffet den afgørelse, at medlemsstaternes deltagelse i CPPNM kun er forenelig med Euratom-traktaten, såfremt Fællesskabet på de områder, der henhører under dets egen kompetence, som sådant deltager som part i konventionen på lige fod med medlemsstaterne, og at visse forpligtelser i CPPNM for Fællesskabets vedkommende kun kan sættes i kraft, såfremt der under forhandlings- og indgåelsesproceduren såvel som i forbindelse med opfyldelsen af de påtagne forpligtelser etableres en snæver forbindelse mellem Fællesskabet og medlemsstaterne —

         TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Tiltrædelse af konventionen om fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg godkendes på vegne af Det Europæiske Atomenergifællesskab.
   Teksten til konventionen om fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg (bilag 1) og en erklæring fra Det Europæiske Atomenergifællesskab (bilag 2) i henhold til konventionens artikel 18, stk. 4, og artikel 17, stk. 3, er knyttet som bilag til denne afgørelse.
   Artikel 2
   Tiltrædelsesinstrumentet deponeres ved brev underskrevet af lederen af Europa-Kommissionens delegation ved de internationale organisationer i Wien hurtigst muligt efter, at denne afgørelse er vedtaget, hos generaldirektøren for Den Internationale Atomenergiorganisation, som er depositar for konventionen om fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg.
   Artikel 3
   Europa-Kommissionens medlem med ansvar for eksterne forbindelser bekræfter i en note, der er knyttet som bilag til denne afgørelse (bilag 3, »Fuldmagt«), at lederen af Europa-Kommissionens delegation ved de internationale organisationer i Wien udpeges til hurtigst muligt efter, at denne afgørelse er vedtaget, at deponere den erklæring, der er knyttet til afgørelsen, hos generaldirektøren for Den Internationale Atomenergiorganisation, som er depositar for konventionen.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 19. december 2007.

            På Kommissionens vegne

         Andris PIEBALGS

            Medlem af Kommissionen

      (1)  EUT L 190 af 21.7.2007, s. 12.

      (2)  Pr. 31.5.2007.

      (3)  Afgørelse 1/78 af 14.11.1978, Sml. 1978, s. 2151, navnlig første del af selve afgørelsen og præmis 34.
   BILAG 1

      Konvention om fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg
      DE STATER, DER ER PART I NÆRVÆRENDE KONVENTION, (»DELTAGERSTATERNE«) ER —
      I ERKENDELSE AF alle staters ret til at fremstille og anvende atomenergi til fredelige formål og deres legitime interesser i de potentielle fordele, der kan opnås ved fredelig udnyttelse af atomenergi,
      I OVERBEVISNING OM, at der er behov for at lette det internationale samarbejde og overførsel af nuklear teknologi med henblik på atomenergiens fredelige udnyttelse,
      UNDER HENSYNTAGEN TIL, at fysisk beskyttelse er af afgørende betydning for beskyttelsen af folkesundheden, den offentlige sikkerhed, miljøet og den nationale og internationale sikkerhed,
      MED TANKE PÅ formålene og principperne i De Forenede Nationers pagt om opretholdelse af mellemfolkelig fred og sikkerhed samt fremme af godt naboskab, venskabelige forhold og samarbejde mellem stater,
      UNDER HENVISNING TIL artikel 2, stk. 4, i De Forenede Nationers pagt, der lyder således: »Alle medlemmer skal i deres mellemfolkelige forhold afholde sig fra trussel om magtanvendelse eller brug af magt, det være sig mod nogen stats territoriale integritet eller politiske uafhængighed eller på nogen anden måde, der er uforenelig med de Forenede Nationers formål«,
      I ERINDRING AF erklæringen om foranstaltninger til udryddelse af international terrorisme, der er knyttet som bilag til Generalforsamlingens resolution 49/60 af 9. december 1994,
      I ØNSKET OM at afværge de potentielle farer, der ligger i ulovlig handel med nukleare materialer, ulovlig tilegnelse og brug af nukleare materialer samt sabotage mod nukleare materialer og nukleare anlæg, og i konstatering af at der både på nationalt og internationalt plan lægges stigende vægt på spørgsmålet om fysisk beskyttelse mod sådanne handlinger,
      I DYB BEKYMRING over optrapningen verden over af terroristiske handlinger i alle former og udtryk og over den trussel, som international terrorisme og organiseret kriminalitet udgør,
      I OVERBEVISNING OM, at fysisk beskyttelse spiller en vigtig rolle i indsatsen mod spredning af atomvåben og terrorisme,
      I ØNSKET OM gennem nærværende konvention at bidrage til, at den fysiske beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg til fredelige formål styrkes på verdensplan,
      I OVERBEVISNING OM, at lovovertrædelser i forbindelse med nukleare materialer og nukleare anlæg giver grund til alvorlig bekymring, og at der er et påtrængende behov for at vedtage hensigtsmæssige og effektive foranstaltninger eller styrke eksisterende foranstaltninger for at sikre, at sådanne overtrædelser forebygges, opdages og straffes,
      I ØNSKET OM yderligere at styrke det internationale samarbejde med henblik på, i overensstemmelse med hver deltagerstats nationale lovgivning og med nærværende konvention, at tilvejebringe effektive foranstaltninger til fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg,
      I OVERBEVISNING OM, at nærværende konvention vil bidrage til sikker brug, oplagring og transport af nukleare materialer og sikker drift af nukleare anlæg,
      I ERKENDELSE AF, at der på internationalt plan er opstillet anbefalinger om fysisk beskyttelse, der ajourføres jævnligt, og som kan tjene som retningslinjer for, hvilke midler der findes i dag til at opnå et effektivt niveau af fysisk beskyttelse,
      I ERKENDELSE AF, at ansvaret for effektiv fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg, der anvendes til militære formål, ligger hos den stat, der er i besiddelse af sådant materiale og sådanne anlæg, samt i forståelse af, at sådant materiale og sådanne anlæg er og fortsat vil være omfattet af strenge fysiske beskyttelsesforanstaltninger —
      BLEVET ENIGE om følgende:
      Artikel 1
      I nærværende konvention forstås ved:

                  a)

                  »nukleare materialer«: plutonium, bortset fra plutonium med en isotopkoncentration på mere end 80 % i plutonium-238; uran-233; uran, der er beriget med isotop 235 eller 233; uran, der indeholder en blanding af isotoper i naturligt forekommende form bortset fra i form af malm eller residualmalm; ethvert materiale som indeholder et eller flere af de nævnte stoffer

                  b)

                  »uran, der er beriget med uranisotoperne 235 eller 233«: uran, der indeholder uranisotoperne 235 og/eller 233 i en sådan mængde, at isotopforholdet mellem summen af disse isotoper og uranisotop 238 er større end det naturlige forhold mellem isotop 235 og isotop 238

                  c)

                  »international nuklear transport«: befordring af et parti nukleare materialer med et hvilket som helst transportmiddel, der er beregnet på at skulle gå uden for territoriet af den stat, hvor forsendelsen har sin oprindelse, regnet fra afgangen fra afsenderens anlæg i denne stat til ankomsten til modtagerens anlæg i slutdestinationsstaten

                  d)

                  »nukleart anlæg«: et anlæg (herunder tilhørende bygninger og udstyr), hvor der fremstilles, forarbejdes, anvendes, håndteres, oplagres eller bortskaffes nukleare materialer, og hvor det gælder, at beskadigelse eller forstyrrelse af anlægget kan føre til udslip af væsentlige mængder stråling eller radioaktivt materiale

                  e)

                  »sabotage«: enhver forsætlig handling rettet mod et nukleart anlæg eller nukleare materialer under anvendelse, oplagring eller transport, der direkte eller indirekte kan bringe personalets, offentlighedens eller miljøets sundhed og sikkerhed i fare gennem udsættelse for stråling eller udslip af radioaktive stoffer.

            Artikel 1a
      Formålet med nærværende konvention er at opnå og opretholde en verdensomspændende effektiv fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg, der anvendes til fredelige formål, at forebygge og bekæmpe lovovertrædelser i forbindelse med sådanne materialer og anlæg på verdensplan samt at fremme samarbejdet mellem parterne med henblik herpå.
      Artikel 2
      1.   Nærværende konvention finder anvendelse på nukleare materialer, der anvendes til fredelige formål, under brug, oplagring og transport, og for nukleare anlæg, der anvendes til fredelige formål, idet dog artikel 3 og 4 samt artikel 5, stk. 4, kun gælder for sådanne nukleare materialer under international nuklear transport.
      2.   Ansvaret for udformning, gennemførelse og opretholdelse af en ordning for fysisk beskyttelse i en deltagerstat påhviler udelukkende deltagerstaten selv.
      3.   Med undtagelse af de tilsagn, der udtrykkelig er afgivet af deltagerstaterne i medfør af nærværende konvention, må intet i nærværende konvention fortolkes, således at det berører en stats suveræne rettigheder.

                  4.

                              a)

                              Intet i nærværende konvention berører deltagerstaternes øvrige rettigheder, forpligtelser og ansvar i henhold til folkeretten, herunder særlig formålene og principperne i De Forenede Nationers pagt og den humanitære folkeret.

                              b)

                              Væbnede styrkers aktiviteter under en væbnet konflikt — forstået sådan som disse udtryk benyttes i den humanitære folkeret — som er underlagt den humanitære folkeret, er ikke omfattet af nærværende konvention, og aktiviteter, der udøves af en stats militære styrker som led i deres officielle opgaver, er, for så vidt som de er underlagt andre folkeretlige bestemmelser, ikke omfattet af nærværende konvention.

                              c)

                              Intet i nærværende konvention kan betragtes som en lovlig bemyndigelse til at bruge magt eller true med at bruge magt mod nukleare materialer eller nukleare anlæg, der anvendes til fredelige formål.

                              d)

                              Intet i nærværende konvention undskylder eller lovliggør handlinger, der ellers er ulovlige, eller udelukker retsforfølgelse i henhold til anden lovgivning.

            5.   Nærværende konvention finder ikke anvendelse på nukleare materialer, der anvendes eller opbevares til militære formål, eller på nukleare anlæg, der indeholder sådanne materialer.
      Artikel 2a
      1.   Hver deltagerstat udformer, gennemfører og opretholder en passende ordning for fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg under dens jurisdiktion med det formål at:

                  a)

                  sikre, at nukleare materialer under brug, oplagring og transport beskyttes mod tyveri og anden ulovlig tilegnelse

                  b)

                  sikre, at der indføres omfattende foranstaltninger med henblik på hurtigt at lokalisere stjålet nukleart materiale samt, hvor det er relevant, få det tilbage; hvis materialet befinder sig uden for deltagerstatens territorium; deltagerstaten skal handle i overensstemmelse med artikel 5

                  c)

                  beskytte nukleare materialer og nukleare anlæg mod sabotage og

                  d)

                  afbøde eller minimere de strålingsmæssige følger af sabotage.

            2.   I forbindelse med gennemførelsen af stk. 1 skal hver deltagerstat:

                  a)

                  fastlægge og opretholde lovgivnings- og forskriftsmæssige rammer for fysisk beskyttelse

                  b)

                  oprette eller udpege en eller flere kompetente myndigheder med ansvar for gennemførelsen af de lovgivnings- og forskriftsmæssige rammer og

                  c)

                  træffe andre passende foranstaltninger, der måtte være nødvendige for den fysiske beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg.

            3.   I forbindelse med varetagelsen af forpligtelserne i stk. 1 og 2 skal hver deltagerstat, hvor det er rimeligt og praktisk gennemførligt, anvende følgende grundprincipper for fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg, uden at dette dog indskrænker anvendelsen af de øvrige bestemmelser i nærværende konvention:

                     GRUNDPRINCIP A: Statens ansvar

                  Ansvaret for udformning, gennemførelse og opretholdelse af en ordning for fysisk beskyttelse i en stat påhviler udelukkende staten selv.

                     GRUNDPRINCIP B: Ansvar under international transport

                  En stats ansvar for at sikre, at nukleare materialer beskyttes tilstrækkeligt, omfatter den internationale transport heraf, indtil dette ansvar, hvor det er relevant, er behørigt overdraget til en anden stat.

                     GRUNDPRINCIP C: Lovgivnings- og forskriftsmæssige rammer

                  Staten er ansvarlig for at udarbejde og opretholde lovgivnings- og forskriftsmæssige rammer for fysisk beskyttelse. Disse rammer bør indeholde bestemmelser om opstilling af relevante krav til fysisk beskyttelse og omfatte en ordning for evaluering og udstedelse af tilladelser eller andre godkendelsesprocedurer. Rammerne bør omfatte en ordning for inspektion af nukleare anlæg og transporter med det formål at kontrollere, at de gældende krav og betingelserne for tilladelsen eller et lignende dokument er overholdt, samt at tilvejebringe et middel til håndhævelse af de gældende krav og betingelser, herunder effektive sanktioner.

                     GRUNDPRINCIP D: Kompetent myndighed

                  Staten bør oprette eller udpege en kompetent myndighed, som skal være ansvarlig for gennemførelsen af de lovgivnings- og forskriftsmæssige rammer, og som udstyres med tilstrækkelig myndighed og kompetence samt finansielle og menneskelige ressourcer til at kunne udføre de opgaver, den pålægges. Staten bør tage skridt til at sikre reel uafhængighed mellem den kompetente myndigheds funktioner og de funktioner, der varetages af eventuelle andre organer med ansvar for fremme eller udnyttelse af nuklear energi.

                     GRUNDPRINCIP E: Tilladelseshaverens ansvar

                  Det bør fastlægges klart, hvem der har ansvaret for gennemførelsen af de forskellige led i den fysiske beskyttelse i en stat. Staten bør sikre, at hovedansvaret for gennemførelsen af den fysiske beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg påhviler indehaverne af de pågældende tilladelser eller lignende dokumenter (dvs. operatører og afsendere af nukleare materialer).

                     GRUNDPRINCIP F: Sikkerhedskultur

                  Alle organisationer, der er involveret i gennemførelsen af fysisk beskyttelse, bør lægge behørig vægt på deres sikkerhedskultur og på den videreudvikling og opretholdelse af sikkerhedskulturen, der er nødvendig for at sikre, at den har effekt i hele organisationen.

                     GRUNDPRINCIP G: Trussel

                  En stats fysiske beskyttelse bør være baseret på statens til enhver tid gældende vurdering af truslen.

                     GRUNDPRINCIP H: Gradueret fremgangsmåde

                  Kravene om fysisk beskyttelse bør være baseret på en gradueret fremgangsmåde, hvor der tages hensyn til den til enhver tid gældende vurdering af truslen, materialets relative attråværdighed, materialets art og de følger, der kan være forbundet med uautoriseret fjernelse af nukleare materialer og med sabotage mod nukleare materialer eller nukleare anlæg.

                     GRUNDPRINCIP I: Dybdeforsvar

                  Statens krav til den fysiske beskyttelse bør afspejle et koncept, der omfatter flere beskyttelseslag og -metoder (strukturelle, tekniske, personalemæssige og organisatoriske), som en modstander er nødt til at overvinde eller omgå for at nå sit mål.

                     GRUNDPRINCIP J: Kvalitetssikring

                  Der bør fastlægges og gennemføres en kvalitetssikringspolitik og kvalitetssikringsprogrammer med det formål at skabe vished for, at nærmere angivne krav til alle aktiviteter af betydning for den fysiske beskyttelse er opfyldt.

                     GRUNDPRINCIP K: Beredskabsplaner

                  Alle indehavere af tilladelser og berørte myndigheder bør opstille beredskabsplaner (nødplaner), der kan iværksættes i tilfælde af uautoriseret fjernelse af nukleare materialer eller sabotage mod nukleare anlæg eller nukleare materialer, eller forsøg herpå; disse planer bør være gennemprøvet på passende vis.

                     GRUNDPRINCIP L: Fortrolighed

                  Staten bør opstille krav om beskyttelse af fortrolige oplysninger, hvis uautoriserede udbredelse kan bringe den fysiske beskyttelse af nukleare materialer eller nukleare anlæg i fare.

                  4.

                              a)

                              Bestemmelserne i denne artikel gælder ikke for nukleart materiale, om hvilket deltagerstaten med rimelighed afgør — på baggrund af materialets art, mængde og relative attråværdighed, de strålingsmæssige og andre følger, der kan være forbundet med en uautoriseret handling rettet mod det, samt den til enhver tid gældende vurdering af truslen mod det — at materialet ikke behøver være omfattet af den ordning for fysisk beskyttelse, der er indført i henhold til stk. 1.

                              b)

                              Nukleare materialer, der i medfør af litra a) ikke er omfattet af bestemmelserne i denne artikel, bør beskyttes i overensstemmelse med forsigtig forvaltningspraksis.

            Artikel 3
      Hver enkelt deltagerstat skal tage behørige skridt til, inden for rammerne af sin nationale lovgivning og i overensstemmelse med folkeretten, så vidt muligt at sikre, at nukleare materialer under international nuklear transport inden for deltagerstatens territorium eller ombord på et skib eller fly under dens jurisdiktion (i det omfang dette skib eller fly deltager i transporten til eller fra denne stat) er beskyttet i henhold til de niveauer, der er beskrevet i bilag I.
      Artikel 4
      1.   En deltagerstat må ikke eksportere eller tillade eksport af nukleare materialer, medmindre den har modtaget forsikring om, at disse materialer vil blive beskyttet under den internationale nukleare transport i henhold til de niveauer, der er beskrevet i bilag I.
      2.   En deltagerstat må ikke importere eller tillade import af nukleare materialer fra en stat, der ikke er part i nærværende konvention, medmindre den pågældende deltagerstat har modtaget forsikring om, at disse materialer vil blive beskyttet under den internationale nukleare transport i henhold til de niveauer, der er beskrevet i bilag I.
      3.   En deltagerstat må ikke tillade transit gennem sit territorium til lands eller ad indre vandveje eller via sine havne eller lufthavne af nukleare materialer mellem stater, der ikke er part i nærværende konvention, medmindre den pågældende deltagerstat så vidt muligt har modtaget forsikring om, at dette materiale vil blive beskyttet under den internationale nukleare transport i henhold til de niveauer, der er beskrevet i bilag I.
      4.   Hver deltagerstat skal inden for rammerne af sin nationale lovgivning anvende de niveauer for fysisk beskyttelse, der er beskrevet i bilag I, på nukleare materialer, der befordres fra et sted i denne stat til et andet sted i samme stat gennem internationalt farvand eller luftrum.
      5.   Den deltagerstat, der i medfør af stk. 1 til 3 er ansvarlig for at modtage forsikring om, at det nukleare materiale vil blive beskyttet i henhold til de niveauer, der er beskrevet i bilag I, skal finde frem til og på forhånd underrette de stater, som det nukleare materiale forventes at passere til lands eller ad indre vandveje, eller hvis havne eller lufthavne det forventes at anløbe.
      6.   Ansvaret for at indhente de forsikringer, der er omtalt i stk. 1, kan ved fælles aftale overføres til den deltagerstat, der er involveret i transporten som importerende stat.
      7.   Intet i denne artikel kan fortolkes, således at det på nogen måde berører en stats territoriale suverænitet og jurisdiktion, herunder over dens luftrum og territorialfarvand.
      Artikel 5
      1.   Deltagerstaterne skal udpege og direkte eller via Den Internationale Atomenergiorganisation meddele hinanden deres kontaktpunkt, for så vidt angår spørgsmål, der ligger inden for nærværende konventions anvendelsesområde.
      2.   I tilfælde af tyveri, røveri eller anden ulovlig tilegnelse af nukleare materialer eller en sandsynlig trussel derom skal deltagerstaterne, i overensstemmelse med deres nationale lovgivning, i videst mulig udstrækning samarbejde og bistå stater, der anmoder om det, med at få de pågældende materialer tilbage og beskytte dem. Navnlig skal:

                  a)

                  en deltagerstat tage behørige skridt til så hurtigt som muligt at informere andre stater, som forekommer den at være berørt, om ethvert tyveri, røveri eller anden ulovlig tilegnelse af nukleare materialer eller en sandsynlig trussel derom, og — efter omstændighederne — underrette Den Internationale Atomenergiorganisation og andre relevante internationale organisationer

                  b)

                  de pågældende deltagerstater i den forbindelse, alt efter omstændighederne, udveksle oplysninger med hinanden, Den Internationale Atomenergiorganisation og andre relevante internationale organisationer med henblik på at beskytte truede nukleare materialer, kontrollere transportbeholderens uskadthed, eller få ulovligt tilegnede nukleare materialer tilbage, og skal:

                              i)

                              koordinere deres indsats gennem diplomatiske eller andre aftalte kanaler

                              ii)

                              yde bistand, såfremt der anmodes derom

                              iii)

                              sikre, at genfundne nukleare materialer, der var stjålet eller savnet som følge af ovennævnte hændelser, tilbageleveres.

            De nærmere bestemmelser om, hvordan dette samarbejde gennemføres, fastsættes af de berørte deltagerstater.
      3.   I tilfælde af sabotage mod nukleare materialer eller et nukleart anlæg eller af en sandsynlig trussel herom skal deltagerstaterne i størst muligt omfang, i henhold til deres nationale lovgivning og i overensstemmelse med relevante forpligtelser i henhold til folkeretten, samarbejde på følgende måder:

                  a)

                  Hvis en deltagerstat er vidende om en sandsynlig trussel om sabotage mod nukleare materialer eller et nukleart anlæg i en anden stat, afgør førstnævnte stat, hvilke skridt der bør tages for hurtigst muligt at underrette den anden stat og, alt efter omstændighederne, Den Internationale Atomenergiorganisation og andre relevante internationale organisationer om denne trussel for at forhindre sabotagen.

                  b)

                  I tilfælde af sabotage mod nukleare materialer eller et nukleart anlæg i en deltagerstat, hvor der efter denne stats opfattelse er sandsynlighed for, at andre stater vil blive berørt af stråling, tager førstnævnte stat, uden at det indskrænker dens øvrige forpligtelser i henhold til folkeretten, passende skridt til hurtigst muligt at underrette den eller de stater, der sandsynligvis vil blive berørt af stråling, samt, alt efter omstændighederne, Den Internationale Atomenergiorganisation og andre relevante internationale organisationer, med henblik på at minimere eller afbøde de strålingsmæssige følger.

                  c)

                  Hvis en deltagerstat i situationerne i litra a) eller b) anmoder om bistand, skal enhver deltagerstat, hvortil der rettes en sådan anmodning om bistand, øjeblikkeligt afgøre og, direkte eller via Den Internationale Atomenergiorganisation, meddele den bistandssøgende deltagerstat, hvorvidt den er i stand til at yde den ønskede bistand, samt angive omfanget af og vilkårene for den bistand, der eventuelt kan ydes.

                  d)

                  Koordinering af samarbejdet i henhold til litra a)-c) sker via diplomatiske eller andre aftalte kanaler. De nærmere bestemmelser om, hvordan dette samarbejde gennemføres, fastsættes bilateralt eller multilateralt af de berørte deltagerstater.

            4.   Deltagerstaterne skal, hvor det er hensigtsmæssigt, samarbejde og rådføre sig med hinanden, enten direkte eller via Den Internationale Atomenergiorganisation og andre relevante internationale organisationer, med henblik på at indhente vejledning om konstruktion, vedligeholdelse og forbedring af systemer til fysisk beskyttelse af nukleare materialer under international transport.
      5.   En deltagerstat kan, hvor det er hensigtsmæssigt, rådføre sig og samarbejde med andre deltagerstater, enten direkte eller via Den Internationale Atomenergiorganisation og andre relevante internationale organisationer, med henblik på at indhente vejledning om konstruktion, vedligeholdelse og forbedring af sit nationale system til fysisk beskyttelse af nukleare materialer under brug, oplagring eller transport i hjemlandet og af nukleare anlæg.
      Artikel 6
      1.   Deltagerstaterne skal træffe passende foranstaltninger i overensstemmelse med deres nationale lovgivning til at beskytte fortroligheden af alle oplysninger, de måtte modtage i fortrolighed i kraft af nærværende konventions bestemmelser fra en anden deltagerstat eller gennem deltagelse i en aktivitet, der udføres med henblik på gennemførelsen af nærværende konvention. Hvis deltagerstaterne leverer oplysninger i fortrolighed til internationale organisationer eller til stater, der ikke er part i nærværende konvention, skal de tage skridt til at sikre, at disse oplysningers fortrolighed beskyttes. En deltagerstat, der har modtaget oplysninger fra en anden deltagerstat, må kun videregive disse oplysninger til tredjemand med den anden deltagerstats samtykke.
      2.   Deltagerstaterne påtager sig ikke gennem nærværende konvention pligt til at levere oplysninger, som de i henhold til national lovgivning ikke har tilladelse til at afgive eller som ville bringe den pågældende stats sikkerhed, eller den fysiske beskyttelse af nukleare materialer eller nukleare anlæg, i fare.
      Artikel 7
      1.   Det forhold, at der forsætligt begås:

                  a)

                  en handling uden lovlig bemyndigelse, der indebærer modtagelse, besiddelse, brug, overdragelse, ændring, bortskaffelse eller spredning af nukleare materialer og som forvolder eller sandsynligvis vil forvolde død eller alvorlig overlast for personer eller betydelig tingsskade eller miljøoverlast

                  b)

                  et tyveri eller røveri af nukleare materialer

                  c)

                  underslæb eller svigagtig tilegnelse af nukleare materialer

                  d)

                  en handling, der består i at medbringe, sende eller flytte nukleare materialer til eller fra en stat uden lovlig bemyndigelse

                  e)

                  en handling, der er rettet mod et nukleart anlæg, eller som forstyrrer driften af et nukleart anlæg, hvor gerningsmanden forsætligt forvolder død eller alvorlig overlast for personer eller betydelig tingsskade eller miljøoverlast gennem udsættelse for stråling eller udslip af radioaktive stoffer, eller hvor vedkommende ved, at handlingen sandsynligvis vil have sådanne følger; dog med undtagelse af sådanne handlinger, der udføres i overensstemmelse med national lovgivning i den deltagerstat, på hvis territorium det nukleare anlæg er beliggende

                  f)

                  en handling, der indebærer et krav om nukleare materialer ved trusler eller brug af magt eller enhver anden form for tvang

                  g)

                  en trussel:

                              i)

                              om at anvende nukleare materialer til at forvolde død eller alvorlig overlast for personer eller betydelig tingsskade eller miljøoverlast, eller om at begå en lovovertrædelse som beskrevet i litra e), eller

                              ii)

                              om at begå en lovovertrædelse som beskrevet i litra b) og e) for at tvinge en fysisk eller juridisk person, en international organisation eller en stat til at udføre eller afholde sig fra at udføre en handling

                  h)

                  et forsøg på at begå en lovovertrædelse som beskrevet i litra a)-e)

                  i)

                  en handling, som indebærer medvirken til en lovovertrædelse som beskrevet i litra a)-h)

                  j)

                  en handling, der består i at tilrettelægge eller beordre andre at begå en lovovertrædelse som beskrevet i litra a)-h) og

                  k)

                  en handling, der bidrager til, at en gruppe mennesker, der handler med et fælles formål, kan begå en lovovertrædelse som beskrevet i litra a)-h); en sådan handling skal være forsætlig og skal enten:

                              i)

                              være udført med det mål at støtte gruppens kriminelle aktivitet eller formål, hvor denne aktivitet eller dette formål omfatter begåelse af en lovovertrædelse som beskrevet i litra a)-g), eller

                              ii)

                              være udført i viden om, at gruppen har til hensigt at begå en lovovertrædelse som beskrevet i litra a)-g) skal af hver af deltagerstaterne behandles som en strafbar handling i medfør af statens nationale lovgivning.

            2.   Hver af deltagerstaterne skal fastsætte, at de lovovertrædelser, der er beskrevet i denne artikel, straffes med passende sanktioner, der tager hensyn til handlingernes alvorlige karakter.
      Artikel 8
      1.   Hver deltagerstat skal træffe de foranstaltninger, der måtte være nødvendige for at håndhæve statens jurisdiktion med hensyn til de lovovertrædelser, der er anført i artikel 7, i følgende tilfælde:

                  a)

                  når lovovertrædelsen begås på den pågældende stats territorium eller ombord på et skib eller fly, der er indregistreret i denne stat

                  b)

                  når den, der påstås at have begået lovovertrædelsen, er statsborger i den pågældende stat.

            2.   Hver deltagerstat skal ligeledes træffe de foranstaltninger, der måtte være nødvendige for at håndhæve statens jurisdiktion vedrørende disse lovovertrædelser i tilfælde, hvor den påståede lovovertræder befinder sig på dens territorium og den ikke udleverer vedkommende i medfør af artikel 11 til nogen af de i stk. 1 nævnte stater.
      3.   Nærværende konvention udelukker ikke nogen strafferetlig jurisdiktion, der udøves i henhold til national lovgivning.
      4.   Foruden de i stk. 1 og 2 nævnte deltagerstater kan hver deltagerstat, i overensstemmelse med folkeretten, håndhæve sin jurisdiktion med hensyn til de lovovertrædelser, der er anført i artikel 7, når den er involveret i international nuklear transport som eksporterende eller importerende stat.
      Artikel 9
      Når det ligger klart, at omstændighederne taler derfor, skal den deltagerstat, på hvis territorium den påståede lovovertræder befinder sig, træffe passende foranstaltninger — herunder tilbageholdelse — i henhold til sin nationale lovgivning for at sikre lovovertræderens tilstedeværelse med henblik på retsforfølgelse eller udlevering. Foranstaltninger, der træffes i medfør af nærværende artikel, skal uden forsinkelse meddeles til de stater, der i henhold til artikel 8 skal håndhæve jurisdiktion, samt efter omstændighederne andre berørte stater.
      Artikel 10
      Den deltagerstat, på hvis territorium den påståede lovovertræder befinder sig, skal — medmindre den udleverer lovovertræderen — uden undtagelse og uden unødig forsinkelse forelægge sagen for sine kompetente myndigheder med henblik på retsforfølgelse i henhold til den pågældende stats lovgivning.
      Artikel 11
      1.   De lovovertrædelser, der er nævnt i artikel 7, skal i enhver udleveringstraktat, der består mellem deltagerstaterne, anses for at give grundlag for udlevering. Deltagerstaterne påtager sig at indføje disse lovovertrædelser i reglerne om udlevering i enhver fremtidig aftale, der indgås mellem dem.
      2.   Hvis en deltagerstat, der gør udlevering afhængig af tilstedeværelsen af en traktat, modtager en anmodning om udlevering fra en anden deltagerstat, som den ikke har nogen udleveringstraktat med, kan den efter eget valg betragte nærværende konvention som retsgrundlaget for udlevering i forbindelse med ovennævnte lovovertrædelser. Udleveringen er underkastet de vilkår, der fremgår af lovgivningen i den stat, der anmodes om udlevering.
      3.   Deltagerstater, der ikke gør udlevering afhængig af tilstedeværelsen af en traktat, skal indbyrdes anerkende ovennævnte lovovertrædelser som grundlag for udlevering, med forbehold for de vilkår, der fremgår af lovgivningen i den stat, der anmodes om udlevering.
      4.   For så vidt angår udlevering mellem deltagerstaterne skal hver af ovennævnte lovovertrædelser behandles, som om den var begået ikke blot på det sted, hvor den skete, men også på de deltagerstaters territorier, der skal håndhæve deres jurisdiktion i henhold til artikel 8, stk. 1.
      Artikel 11a
      I forbindelse med udlevering og gensidig retlig bistand anses ingen af de lovovertrædelser, der er anført i artikel 7, for en politisk forbrydelse, eller for en lovovertrædelse, der har forbindelse med politiske forbrydelser, eller for en lovovertrædelse, der udspringer af politiske motiver. Følgelig kan en anmodning om udlevering eller gensidig retlig bistand på grundlag af en sådan lovovertrædelse ikke afvises udelukkende med henvisning til, at der er tale om en politisk forbrydelse eller en lovovertrædelse, der har forbindelse med politiske forbrydelser, eller en lovovertrædelse, der udspringer af politiske motiver.
      Artikel 11b
      I tilfælde hvor en deltagerstat, der anmodes om udlevering på grund af lovovertrædelser, som anført i artikel 7, eller om gensidig retlig bistand i forbindelse med sådanne lovovertrædelser, har vægtige grunde til at tro, at anmodningen er fremsat med det formål at retsforfølge eller straffe en person på grund af dennes race, religion, nationalitet, etniske oprindelige eller politiske anskuelser, eller at efterkommelse af anmodningen vil skade den pågældendes stilling af en af disse årsager, må intet i nærværende konvention fortolkes som en forpligtelse til at efterkomme en sådan anmodning om udlevering eller gensidig retlig bistand.
      Artikel 12
      Personer, der retsforfølges i forbindelse med en af de lovovertrædelser, der er anført i artikel 7, skal garanteres retfærdig behandling på alle sagens stadier.
      Artikel 13
      1.   Deltagerstaterne skal yde hinanden den størst mulige bistand i forbindelse med straffesager, der er anlagt med hensyn til de lovovertrædelser, der er anført i artikel 7, herunder levering af bevismateriale, de måtte ligge inde med, og som er nødvendigt for sagens førelse. Lovgivningen i den stat, der anmodes om bistand, finder anvendelse i alle sager.
      2.   Bestemmelserne i stk. 1 berører ikke forpligtelser i henhold til nogen anden traktat, den være sig bilateral eller multilateral, der helt eller delvis er eller vil være gældende for gensidig bistand i strafferetlige forhold.
      Artikel 13 a
      Intet i nærværende konvention berører overførsel af nuklear teknologi til fredelige formål, der sker for at styrke den fysiske beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg.
      Artikel 14
      1.   Hver deltagerstat skal underrette depositaren om dens love og bekendtgørelser, der sætter nærværende konvention i kraft. Depositaren skal jævnligt videregive disse oplysninger til alle deltagerstater.
      2.   Den deltagerstat, hvor en påstået lovovertræder retsforfølges, skal om muligt først meddele det endelige resultat af retssagen til de direkte berørte stater. Denne deltagerstat skal også meddele det endelige resultat til depositaren, der underretter alle stater.
      3.   I tilfælde, hvor en lovovertrædelse omfatter nukleare materialer til brug, oplagring eller transport i hjemlandet og både den påståede lovovertræder og det nukleare materiale stadig er til stede på den deltagerstats territorium, hvor lovovertrædelsen blev begået, eller hvor en lovovertrædelse omfatter et nukleart anlæg og den påståede lovovertræder stadig er til stede på den deltagerstats territorium, hvor lovovertrædelsen blev begået, kan intet i nærværende konvention fortolkes på en sådan måde, at det pålægger den pågældende deltagerstat at levere oplysninger vedrørende straffesager, der opstår som følge af den nævnte lovovertrædelse.
      Artikel 15
      Bilagene udgør en integreret del af nærværende konvention.
      Artikel 16
      1.   Fem år efter, at den ændring, der blev vedtaget den 8. juli 2005, er trådt i kraft, skal depositaren indkalde en konference af deltagerstaterne, der skal gennemgå konventionens gennemførelse og tilstrækkelighed for så vidt angår præamblen, den operative del og bilagene i lyset af den gældende situation på det pågældende tidspunkt.
      2.   Derefter kan en majoritet af deltagerstaterne med mindst fem års mellemrum opnå, at der indkaldes yderligere konferencer med samme formål, ved at forelægge depositaren et forslag herom.
      Artikel 17
      1.   Hvis der opstår en tvist mellem to eller flere deltagerstater om nærværende konventions fortolkning eller anvendelse, skal disse deltagerstater konferere med henblik på en bilæggelse af tvisten ved forhandling eller ved andre mindelige midler til bilæggelse af tvister, der kan accepteres af tvistens parter.
      2.   En tvist af ovennævnte art, som ikke kan bilægges på den i stk. 1 anførte måde, skal på anmodning af en af tvistens parter henvises til voldgift eller forelægges Den Internationale Domstol til afgørelse. Hvis en tvist henvises til voldgift, og hvis tvistens parter ikke er i stand til at opnå enighed om voldgiftens tilrettelæggelse inden for seks måneder efter, at anmodningen er fremsat, kan en af parterne anmode præsidenten for Den Internationale Domstol eller De Forenede Nationers generalsekretær om at udpege en eller flere voldgiftsmænd. Hvis der er modstrid mellem de anmodninger, der fremsættes af tvistens parter, skal anmodningen til De Forenede Nationers generalsekretær have forrang.
      3.   Enhver deltagerstat kan på tidspunktet for undertegnelse, ratifikation, accept eller godkendelse af nærværende konvention eller tiltrædelse af denne erklære, at den ikke anser sig for bundet af den ene eller begge de fremgangsmåder for bilæggelse af tvister, der er fastsat i stk. 2. De andre deltagerstater er ikke bundet af en i stk. 2 fastsat fremgangsmåde for bilæggelse af tvister med en deltagerstat, der har taget forbehold over for denne fremgangsmåde.
      4.   En deltagerstat, der har taget forbehold i henhold til stk. 3, kan til enhver tid tilbagekalde dette forbehold ved meddelelse til depositaren.
      Artikel 18
      1.   Nærværende konvention står åben for undertegnelse af alle stater på Den Internationale Atomenergiorganisations hovedkontor i Wien og på De Forenede Nationers hovedkontor i New York fra 3. marts 1980 indtil dens ikrafttræden.
      2.   Signatarstaterne er først bundet af nærværende konvention, når de har ratificeret, accepteret eller godkendt konventionen.
      3.   Efter sin ikrafttrædelse kan konventionen tiltrædes af alle stater.

                  4.

                              a)

                              Nærværende konvention står åben for undertegnelse eller tiltrædelse af internationale organisationer og regionale organisationer af integrations- eller anden art, forudsat at sådanne organisationer udgøres af suveræne stater og har kompetence med hensyn til forhandling, indgåelse og anvendelse af internationale aftaler inden for forhold, som konventionen vedrører.

                              b)

                              Inden for deres kompetenceområde udøver og opfylder sådanne organisationer på egne vegne de rettigheder og forpligtelser, som konventionen giver deltagerstaterne.

                              c)

                              Når en sådan organisation bliver underskriver af nærværende konvention, skal den overlevere depositaren en erklæring, hvoraf det fremgår, hvilke stater der er medlem af den, samt hvilke artikler i konventionen der ikke finder anvendelse på den.

                              d)

                              En sådan organisation har ingen stemmer, ud over hvad der er tillagt dens medlemsstater.

            5.   Ratifikations-, accept-, godkendelses- eller tiltrædelsesinstrumenterne deponeres hos depositaren.
      Artikel 19
      1.   Nærværende konvention træder i kraft på den tredivte dag efter den dato, hvor det enogtyvende ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument deponeres hos depositaren.
      2.   For hver stat, der ratificerer, accepterer, godkender eller tiltræder konventionen efter den dato, hvor det enogtyvende ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument deponeres, træder konventionen i kraft på den tredivte dag efter den dato, hvor den pågældende stat har deponeret sit ratifikations-, accept-, godkendelses- eller tiltrædelsesinstrument.
      Artikel 20
      1.   En deltagerstat kan foreslå ændringer til nærværende konvention, uden at dette i øvrigt indskrænker anvendelsen af artikel 16. Ændringsforslaget skal forelægges depositaren, som straks skal rundsende det til alle deltagerstater. Hvis en majoritet af deltagerstaterne anmoder depositaren om at indkalde en konference til at behandle de foreslåede ændringer, skal depositaren opfordre alle deltagerstater til at deltage i en sådan konference, der skal indledes tidligst 30 dage, efter, at opfordringerne er udsendt. Eventuelle ændringer, der vedtages på konferencen af mindst to tredjedele af alle deltagerstaterne, skal af depositaren straks rundsendes til alle deltagerstater.
      2.   Ændringerne træder i kraft for hver deltagerstat, der deponerer sit instrument om ratifikation, accept eller godkendelse af ændringen på den tredivte dag efter den dato, hvor to tredjedele af deltagerstaterne har deponeret deres ratifikations-, accept- eller godkendelsesinstrument hos depositaren. Derefter træder ændringen i kraft for enhver anden deltagerstat på den dato, hvor den pågældende deltagerstat deponerer sit instrument til ratifikation, accept eller godkendelse af ændringen.
      Artikel 21
      1.   Enhver deltagerstat kan opsige nærværende konvention ved skriftlig meddelelse til depositaren.
      2.   Opsigelsen træder i kraft 180 dage efter den dato, hvor depositaren har modtaget meddelelsen herom.
      Artikel 22
      Depositaren skal ufortøvet underrette alle stater om:

                  a)

                  hver enkelt undertegnelse af nærværende konvention

                  b)

                  hver enkelt deponering af et ratifikations-, accept-, godkendelses- eller tiltrædelsesinstrument

                  c)

                  ethvert forbehold og enhver tilbagekaldelse i henhold til artikel 17

                  d)

                  enhver meddelelse, der fremsættes af en organisation i henhold til artikel 18, stk. 4, litra c)

                  e)

                  datoen for konventionens ikrafttræden

                  f)

                  ikrafttræden af enhver ændring til nærværende konvention og

                  g)

                  enhver opsigelse foretaget i henhold til artikel 21.

            Artikel 23
      Nærværende konventions originalversion, hvoraf den arabiske, kinesiske, engelske, franske, russiske og spanske tekst har samme gyldighed, deponeres hos generaldirektøren for Den Internationale Atomenergiorganisation, som sender bekræftede kopier af denne til alle stater.

      BILAG I
      Niveauer af fysisk beskyttelse, der finder anvendelse i forbindelse med international transport af nukleare materialer af den i bilag II klassificerede art

                  1.

                  Niveauerne af fysisk beskyttelse af nukleare materialer under oplagring i forbindelse med international nuklear transport omfatter:

                              a)

                              for materialer i Kategori III: opbevaring inden for et område, hvortil adgangen kontrolleres

                              b)

                              for materialer i Kategori II: opbevaring inden for et område, der er under konstant overvågning af vagter eller elektronisk apparatur, omgivet af en fysisk hindring med et begrænset antal indgangssteder, der er under behørig kontrol, eller et område, der frembyder en tilsvarende grad af fysisk beskyttelse

                              c)

                              for materialer i Kategori I: opbevaring inden for et beskyttet område som defineret for Kategori II, hvortil adgangen desuden er begrænset til personer, hvis pålidelighed er fastslået, og som overvåges af vagter, der står i nær kontakt med passende reaktionsstyrker. Særlige foranstaltninger, der træffes i denne sammenhæng, bør have til formål at konstatere og forebygge ethvert angreb, uvedkommende adgang eller uautoriseret fjernelse af materialer.

                  2.

                  Niveauerne af fysisk beskyttelse af nukleare materialer under international transport omfatter:

                              a)

                              for materialer i Kategori II og III: Transporten skal finde sted under særlige sikkerhedsforanstaltninger, herunder forudgående ordninger mellem afsender, modtager og transportør, samt forudgående aftale mellem fysiske eller juridiske personer, der er underkastet de eksporterende og importerende staters jurisdiktion og regelsæt, og som fastsætter tidspunktet, stedet og procedurerne for overdragelse af ansvaret for transporten

                              b)

                              for materialer i Kategori I: Transporten skal finde sted under særlige sikkerhedsforanstaltninger som nærmere beskrevet for materialer i Kategori II og III, og desuden under konstant overvågning af eskorter og under betingelser, der sikrer nær kontakt med passende reaktionsstyrker

                              c)

                              for naturligt forekommende uran i anden form end malm eller residualmalm: Transportbeskyttelsen for mængder, der overstiger 500 kilogram uran, skal omfatte forudgående anmeldelse af forsendelsen med angivelse af transportform, forventet ankomsttid og bekræftelse af forsendelsens modtagelse.

      BILAG II
      Tabel: klassificering af nukleare materialer

                  Materiale

                  Form

                  Kategori

                  I

                  II

                  III (3)

                              1.

                              Plutonium (1)

                  Ubestrålet (2)

                  2 kg eller mere

                  Under 2 kg men mere end 500 g

                  500 g eller mindre, men mere end 15 g

                              2.

                              Uran-235

                  Ubestrålet (2)

                              —

                              uran beriget til et indhold af 20 % 235U eller mere

                  5 kg eller mere

                  Under 5 kg men mere end 1 kg

                  1 kg eller mindre, men mere end 15 g

                              —

                              uran beriget til et indhold af 10 % 235U men mindre end 20 %

                  10 kg eller mere

                  Under 10 kg men mere end 1 kg

                              —

                              uran beriget til et højere indhold af 235U end naturligt uran, men mindre end 10 % 235U

                  10 kg eller mere

                              3.

                              Uran-233

                  Ubestrålet (2)

                  2 kg eller mere

                  Under 2 kg men mere end 500 g

                  500 g eller mindre, men mere end 15 g

                              4.

                              Bestrålet brændsel

                  Forarmet eller naturligt uran, thorium eller lavt beriget brændsel) (mindre end 10 % fissilt indhold) (4)
                      (5)

      (1)  Alt plutonium, bortset fra plutonium med isotopkoncentrationer, der overstiger 80 % plutonium-238.

      (2)  Materiale, der ikke er bestrålet i en reaktor, eller materiale bestrålet i en reaktor, men med et strålingsniveau, der er mindre end eller lig med en Gy/h (100 rad/h) på 1 meters afstand (uafskærmet).

      (3)  Mængder, der ikke falder ind under Kategori III, samt naturlig uran bør beskyttes i overensstemmelse med fornuftig driftspraksis.

      (4)  Omend dette beskyttelsesniveau anbefales, er det tilladt staterne — efter en vurdering af de specifikke omstændigheder — at tildele en anden fysisk beskyttelseskategori.

      (5)  Andet brændsel, der i kraft af sit oprindelige indhold af fissilt materiale klassificeres under kategori I og II før bestråling, kan sættes en kategori ned, selv om strålingsniveauet fra brændselet overstiger 1 Gy/h (100 rad/t) på 1 meters afstand (uafskærmet).
   BILAG 2

      Det Europæiske Atomenergifællesskabs erklæring i henhold til konventionens artikel 18, stk. 4, og artikel 17, stk. 3
      Følgende stater er i øjeblikket medlemmer af Det Europæiske Atomenergifællesskab: Kongeriget Belgien, Republikken Bulgarien, Den Tjekkiske Republik, Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Republikken Estland, Irland, Den Hellenske Republik, Kongeriget Spanien, Den Franske Republik, Den Italienske Republik, Republikken Cypern, Republikken Letland, Republikken Litauen, Storhertugdømmet Luxembourg, Republikken Ungarn, Republikken Malta, Kongeriget Nederlandene, Republikken Østrig, Republikken Polen, Den Portugisiske Republik, Rumænien, Republikken Slovenien, Den Slovakiske Republik, Republikken Finland, Kongeriget Sverige og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland.
      Fællesskabet erklærer, at artikel 8-13 samt artikel 14, stk. 2 og 3, i konventionen om fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg ikke finder anvendelse for det.
      Fællesskabet erklærer endvidere i henhold til artikel 17, stk. 3, i nærværende konvention, at da kun stater kan være parter i sager for Den Internationale Domstol, er Fællesskabet kun bundet af den ene af de to fremgangsmåder i artikel 17, stk. 2, nemlig henvisning til voldgift.

   BILAG 3
   FULDMAGT
   Undertegnede, …, medlem af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber med ansvar for eksterne forbindelser og den europæiske naboskabspolitik bekræfter herved udpegningen af:
   Hr./Fru …
   leder af Europa-Kommissionens delegation
   ved de internationale organisationer i Wien
   til at deponere Det Europæiske Atomenergifællesskabs tiltrædelsesinstrument vedrørende konventionen om fysisk beskyttelse af nukleare materialer og nukleare anlæg hos generaldirektøren for Den Internationale Atomenergiorganisation.
   Bruxelles, den


title: 2007/124/EF,Euratom: Rådets afgørelse af 12. februar 2007 om oprettelse for perioden 2007-2013 af særprogrammet Forebyggelse, beredskab og konsekvensstyring i forbindelse med terrorisme og andre sikkerhedsrelaterede risici som en del af det generelle program om sikkerhed og beskyttelse af frihedsrettigheder

text:
               24.2.2007

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 58/1

      RÅDETS AFGØRELSE

   af 12. februar 2007
   om oprettelse for perioden 2007-2013 af særprogrammet »Forebyggelse, beredskab og konsekvensstyring i forbindelse med terrorisme og andre sikkerhedsrelaterede risici« som en del af det generelle program om sikkerhed og beskyttelse af frihedsrettigheder
   (2007/124/EF, Euratom)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 308,
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 203,
   under henvisning til forslag fra Kommissionen,
   under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Forebyggelse, beredskab og konsekvensstyring i forbindelse med terrorisme og andre sikkerhedsrelaterede risici udgør væsentlige aspekter af målsætningen om at beskytte mennesker og kritisk infrastruktur i et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

               (2)

               I EU's ændrede handlingsplan for bekæmpelse af terrorisme som vedtaget på Det Europæiske Råds møde den 17.-18. juni 2004 blev bl.a. forebyggelse og konsekvensstyring i forbindelse med terrorangreb og beskyttelse af kritiske infrastrukturer indkredset som nøgleområder.

               (3)

               Den 2. december 2004 vedtog Rådet EU's ændrede solidaritetsprogram om følgerne af terrortrusler og -angreb, hvori betydningen af risiko- og trusselsvurderinger, beskyttelse af kritisk infrastruktur, mekanismer til sporing og identifikation af terrortrusler samt styrkelse af politisk og operationelt beredskab og kapacitet i forbindelse med konsekvensstyring blev understreget.

               (4)

               Rådet besluttede i december 2005, at det europæiske program til beskyttelse af kritisk infrastruktur (EPCIP) baseres på en strategi, der omfatter »alle former for risiko«, samtidig med, at det betragtes som en prioritet at bekæmpe terrortrusler. Desuden vedtog Det Europæiske Råd på mødet i december 2005 en ny terrorbekæmpelsesstrategi, der omfatter fire søjler: forebygge, beskytte, forfølge og reagere.

               (5)

               Fællesskabsordningen til fremme af styrket samarbejde om indsatser på civilbeskyttelsesområdet, der blev etableret ved Rådets beslutning 2001/792/EF, Euratom (2) af 23. oktober 2001, indeholder bestemmelser vedrørende en øjeblikkelig indsats i tilfælde af alle større ulykker, men er ikke udformet specielt med henblik på forebyggelse, beredskab og konsekvensstyring i forbindelse med terrorangreb.

               (6)

               I Haag-programmet (3), som blev udformet på Det Europæiske Råds møde i november 2004, opfordres der til at oprette integrerede og koordinerede krisestyringsordninger inden for Den Europæiske Union i forbindelse med kriser med grænseoverskridende virkninger.

               (7)

               Fællesskabet bidrager inden for sit kompetenceområde til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at forhindre terrorister i at angribe demokratiske værdier, retsstaten, det åbne samfund og vore borgeres og samfunds frihed og så vidt muligt begrænse følgerne af eventuelle angreb.

               (8)

               Af hensyn til effektiviteten, omkostningseffektiviteten og gennemsigtigheden bør den særlige indsats for så vidt angår forebyggelse, beredskab og konsekvensstyring i forbindelse med terrorisme strømlines og finansieres via et enkelt program.

               (9)

               Af hensyn til retssikkerheden og sammenhængen samt komplementariteten med andre finansielle programmer bør begreberne »forebyggelse og beredskab«, »konsekvensstyring« og »kritisk infrastruktur« defineres.

               (10)

               Det primære ansvar for at beskytte kritiske infrastrukturer påhviler medlemsstaterne, ejerne, operatører og brugere (»brugere« defineres som organisationer, der udnytter og bruger infrastrukturen i forretningsøjemed og til levering af tjenesteydelser). Medlemsstaternes myndigheder skal forestå ledelsen og koordineringen af udviklingen og gennemførelsen af en på nationalt plan sammenhængende strategi for beskyttelse af kritisk infrastruktur inden for hver medlemsstats jurisdiktion under hensyntagen til de eksisterende fællesskabskompetencer. Ansvaret for at gennemføre risiko- og trusselsvurderinger ligger derfor primært hos medlemsstaterne.

               (11)

               Kommissionens indsats er sammen med tværnationale projekter, når dette er hensigtsmæssigt, vigtig for at sikre en integreret og koordineret EF-tilgang. Det er desuden nyttigt og hensigtsmæssigt at støtte projekter i medlemsstaterne i det omfang, de kan give nyttige erfaringer og viden med henblik på yderligere foranstaltninger på fællesskabsplan, navnlig risiko- og trusselsvurderinger. I den forbindelse er det hensigtsmæssigt at vedtage en strategi, der omfatter »alle former for risiko« og samtidig betragte terrortruslen som en prioritet.

               (12)

               Det er endvidere hensigtsmæssigt at sikre, at tredjelande og internationale organisationer kan deltage i tværnationale projekter.

               (13)

               Der skal sikres komplementaritet med hensyn til andre fællesskabsprogrammer og EU-programmer såsom Den Europæiske Unions Solidaritetsfond og det finansielle civilbeskyttelsesinstrument, fællesskabsordningen til fremme af styrket samarbejde om indsatser på civilbeskyttelsesområdet, det syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration samt strukturfondene.

               (14)

               Målene for denne afgørelse kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af programmets omfang og konsekvenser bedre gennemføres på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne afgørelse ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

               (15)

               Udgifterne i forbindelse med programmet bør være forenelige med loftet under udgiftsområde 3 i den finansielle ramme. Det er nødvendigt på forhånd at sikre fleksibilitet i forbindelse med udformningen af programmet for at gøre det muligt eventuelt at foretage tilpasninger i forbindelse med de planlagte foranstaltninger og derved imødekomme udviklingen i behovene i perioden 2007-2013. Afgørelsen bør derfor kun indeholde en generisk definition af de planlagte foranstaltninger og deres respektive administrative og finansielle ordninger.

               (16)

               I overensstemmelse med Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (4), forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96 (5) af 11. november 1996 om Kommissionens kontrol og inspektion på stedet samt Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/1999 af 25. maj 1999 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) (6) bør der desuden træffes passende foranstaltninger for at forhindre uregelmæssigheder og svig og tages skridt til at geninddrive midler, som er tabt, forkert udbetalt eller ukorrekt anvendt.

               (17)

               Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (7) og Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 (8) af 23. december 2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002, som beskytter Fællesskabets finansielle interesser, finder anvendelse under hensyntagen til principperne om enkelhed og konsekvens i valget af budgetinstrumenter, begrænsningen af de tilfælde, hvor Kommissionen bevarer det direkte ansvar for deres gennemførelse og forvaltning, og det krævede forhold mellem ressourcer og den administrative byrde, der er forbundet med deres anvendelse.

               (18)

               De foranstaltninger, der er nødvendige for gennemførelsen af denne afgørelse, bør vedtages i overensstemmelse med Rådet afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (9), således at der sondres mellem foranstaltninger efter forvaltningsproceduren og foranstaltninger efter rådgivningsproceduren, idet det med henblik på at opnå større effektivitet i nogle tilfælde vil være mest hensigtsmæssigt at anvende rådgivningsproceduren.

               (19)

               Traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab indeholder ikke andre beføjelser til at vedtage denne afgørelse end de i henholdsvis artikel 308 og 203 fastsatte.

               (20)

               Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg har afgivet udtalelse (10).

               (21)

               Med henblik på at sikre en effektiv og rettidig gennemførelse af programmet bør denne afgørelse finde anvendelse fra den 1. januar 2007 —

         TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
   Artikel 1
   Genstand
   1.   Ved denne afgørelse oprettes et særprogram »Forebyggelse, beredskab og konsekvensstyring i forbindelse med terrorisme og andre sikkerhedsrelaterede risici« (i det følgende benævnt »programmet«) med henblik på at bidrage til at understøtte medlemsstaternes bestræbelser på at forebygge, opstille et beredskab for og beskytte mennesker og kritisk infrastruktur mod risici i forbindelse med terrorisme og andre sikkerhedsrelaterede risici som en del af det generelle program om sikkerhed og beskyttelse af frihedsrettigheder.
   2.   Programmet dækker perioden fra den 1. januar 2007 til den 31. december 2013.
   3.   Denne afgørelse finder ikke anvendelse på forhold, der er omfattet af det finansielle civilbeskyttelsesinstrument.
   Artikel 2
   Definitioner
   I denne afgørelse forstås ved

               a)

               »forebyggelse og beredskab«: foranstaltninger, der tager sigte på at forebygge og/eller mindske risikoen i forbindelse med terrorisme og andre sikkerhedsrelaterede risici

               b)

               »konsekvensstyring«: koordinering af de foranstaltninger, der træffes for at reagere på og begrænse konsekvenserne af en sikkerhedsrelateret begivenhed, navnlig som følge af terrorangreb, for at sikre en smidig koordinering af krisestyrings- og sikkerhedsindsatsen

               c)

               »kritisk infrastruktur«: navnlig fysiske ressourcer, tjenester, informationsteknologifaciliteter, netværker og infrastrukturaktiver, hvis afbrydelse eller ødelæggelse i alvorlig grad vil påvirke samfundets kritiske funktioner, herunder forsyningskæden, menneskers sundhed, sikkerhed og økonomiske eller sociale velfærd eller Fællesskabets eller dets medlemsstaters funktion.

         Artikel 3
   Generelle mål
   1.   Programmet skal bidrage til at understøtte medlemsstaternes bestræbelser på at forebygge, opstille beredskab for og beskytte mennesker og kritisk infrastruktur mod risici for terrorangreb og andre sikkerhedsrelaterede begivenheder.
   2.   Programmet har til formål er at bidrage til at sikre beskyttelse på områder som f.eks. krisestyring, miljø, folkesundhed, transport, forskning og teknologisk udvikling samt økonomisk og social samhørighed i forbindelse med terrorisme og andre sikkerhedsrelaterede risici inden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
   Artikel 4
   Specifikke mål
   1.   Inden for rammerne af de generelle mål skal programmet stimulere, fremme og sikre udviklingen af forebyggelses- og beredskabsforanstaltninger og konsekvensstyring på grundlag af bl.a. en omfattende trussels- og risikovurdering, der er undergivet medlemsstaternes tilsyn og tager behørigt hensyn til den eksisterende fællesskabskompetence på området, og som tager sigte på at forebygge eller reducere risici i forbindelse med terrorisme og andre sikkerhedsrelaterede risici, medmindre disse områder er omfattet af andre finansielle instrumenter.
   2.   For så vidt angår forebyggelse og beredskab vedrørende risici i forbindelse med terrorisme og andre sikkerhedsrelaterede risici tager programmet sigte på at beskytte mennesker og kritisk infrastruktur, især ved

               a)

               at stimulere, fremme og støtte risikovurderinger vedrørende kritisk infrastruktur for at forbedre sikkerheden

               b)

               at stimulere, fremme og støtte udviklingen af metoder til at beskytte kritisk infrastruktur, navnlig metoder til risikovurdering

               c)

               at fremme og støtte delte operationelle foranstaltninger for at forbedre sikkerheden for grænseoverskridende forsyningskæder under forudsætning af, at konkurrencereglerne på det indre marked ikke forvrides

               d)

               at fremme og støtte udviklingen af sikkerhedsstandarder og udveksling af knowhow og viden om beskyttelse af mennesker og kritisk infrastruktur

               e)

               at fremme og støtte koordineringen af og samarbejdet om beskyttelse af kritisk infrastruktur på fællesskabsplan.

         3.   For så vidt angår konsekvensstyring tager programmet sigte på

               a)

               at stimulere, fremme og støtte udvekslingen af knowhow og viden for at fastlægge bedste praksis med henblik på at koordinere reaktionsforanstaltningerne og etablere et samarbejde mellem de forskellige aktører i forbindelse med krisestyrings- og sikkerhedsindsatsen

               b)

               at fremme fælles øvelser og praktiske scenarier med sikkerhedskomponenter for at forbedre koordineringen og samarbejdet mellem relevante aktører på europæisk plan.

         Artikel 5
   Tilskudsberettigede foranstaltninger
   1.   Med henblik på at forfølge de generelle og specifikke mål, der er fastsat i artikel 3 og 4, ydes der via programmet finansiel støtte til følgende typer foranstaltninger på de betingelser, der er fastsat i det årlige arbejdsprogram:

               a)

               projekter med en europæisk dimension, der iværksættes og forvaltes af Kommissionen

               b)

               tværnationale projekter, der skal have deltagelse af partnere fra mindst to medlemsstater eller mindst én medlemsstat og en anden stat, som kan være enten et tiltrædende land eller et kandidatland

               c)

               nationale projekter i medlemsstaterne, der

                           i)

                           forbereder tværnationale projekter og/eller fællesskabsforanstaltninger (»startforanstaltninger«)

                           ii)

                           supplerer tværnationale projekter og/eller fællesskabsforanstaltninger (»supplerende foranstaltninger«)

                           iii)

                           bidrager til udviklingen af innovative metoder og/eller teknologier, der kan overføres til foranstaltninger på fællesskabsplan, eller udvikler sådanne metoder eller teknologier for at overføre dem til andre medlemsstater og/eller et andet land, som kan være enten et tiltrædende land eller et kandidatland.

         2.   Der kan navnlig ydes finansiel støtte til

               a)

               foranstaltninger vedrørende operationelt samarbejde og koordinering (styrkelse af netværkssamarbejde, gensidig tillid og forståelse, udvikling af beredskabsplaner, udveksling og formidling af oplysninger, erfaringer og bedste praksis)

               b)

               analyser, overvågning, evaluering og revision

               c)

               udvikling og overførsel af teknologi og metoder, navnlig vedrørende informationsdeling og interoperabilitet

               d)

               uddannelse, udveksling af personale og eksperter, og

               e)

               bevidstgørelsesaktiviteter og informationsformidling.

         Artikel 6
   Adgang til programmet
   1.   Organer og organisationer, der er juridiske personer og oprettet i medlemsstaterne, har adgang til programmet. Profitorienterede organer og organisationer har kun adgang til tilskud sammen med nonprofitorganisationer eller statslige organisationer. Ikke-statslige organisationer kan ansøge om finansiering af projekter omhandlet i artikel 5, stk. 2, hvis de sikrer tilstrækkelig fortrolighedsgrad.
   2.   For så vidt angår tværnationale projekter kan tredjelande og internationale organisationer deltage som partnere, men de kan ikke fremlægge projekter.
   Artikel 7
   Støtteformer
   1.   Fællesskabets finansielle støtte kan antage følgende retlige former:

               a)

               tilskud

               b)

               offentlige indkøbsaftaler.

         2.   Fællesskabet yder desuden tilskud efter indkaldelse af forslag undtagen i hastende og behørigt begrundede undtagelsestilfælde, eller hvis modtageren er af en sådan beskaffenhed, at der ikke er anden mulighed i forbindelse med en bestemt foranstaltning. Tilskuddet ydes i form af driftstilskud og støtte til foranstaltninger.
   I det årlige arbejdsprogram fastsættes minimumssatsen for den årlige udgift til tilskud. Minimumssatsen skal være på mindst 65 %.
   Den maksimale medfinansieringssats for projektomkostningerne fastsættes i de årlige arbejdsprogrammer.
   3.   Der kan ydes støtte til ledsageforanstaltninger i form af offentlige indkøbsaftaler, hvor indkøb af varer og tjenesteydelser dækkes med fællesskabsmidler. Dermed dækkes bl.a. udgifter til information og kommunikation samt forberedelse, gennemførelse, overvågning, kontrol og evaluering af projekter, politikker, programmer og lovgivning.
   Artikel 8
   Gennemførelsesforanstaltninger
   1.   Kommissionen yder fællesskabsstøtten i overensstemmelse med forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (i det følgende benævnt »finansforordningen«).
   2.   Med henblik på programmets gennemførelse vedtager Kommissionen inden for rammerne af de generelle mål i artikel 3 et årligt arbejdsprogram inden udgangen af september, der indeholder de specifikke særlige mål, den tematiske prioritering, en beskrivelse af ledsageforanstaltninger, jf. artikel 7, stk. 3, og om nødvendigt en liste over andre foranstaltninger.
   Det årlige arbejdsprogram for 2007 vedtages tre måneder efter, at denne afgørelse har fået virkning.
   3.   Det årlige arbejdsprogram vedtages i overensstemmelse med proceduren i artikel 9, stk. 3.
   4.   Evaluerings- og tildelingsprocedurerne for tilskud til foranstaltninger skal bl.a. tage hensyn til følgende kriterier:

               a)

               projektets overensstemmelse med det årlige arbejdsprogram, de generelle mål i artikel 3 og foranstaltninger på forskellige områder, jf. artikel 4 og 5

               b)

               det foreslåede projekts kvalitet med hensyn til udformning, tilrettelæggelse, præsentation og forventede resultater

               c)

               størrelsen af den søgte fællesskabsfinansiering og dens relevans i forhold til de forventede resultater

               d)

               indvirkningen af de forventede resultater på de generelle mål i artikel 3 og på de foranstaltninger, der træffes på forskellige områder som fastsat i artikel 4 og 5.

         5.   Afgørelser vedrørende foranstaltninger, der forelægges i henhold til artikel 5, stk. 1, litra a), vedtages af Kommissionen efter forvaltningsproceduren i artikel 9, stk. 3. Afgørelser vedrørende foranstaltninger, der forelægges i henhold til artikel 5, stk. 1, litra b) og c), vedtages af Kommissionen efter rådgivningsproceduren i artikel 9, stk. 2.
   Afgørelser om ansøgninger om tilskud, der involverer profitorienterede organer eller organisationer vedtages af Kommissionen efter forvaltningsproceduren i artikel 9, stk. 3.
   Artikel 9
   Udvalg
   1.   Kommissionen bistås af et udvalg (i det følgende benævnt »udvalget«).
   2.   Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 3 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
   3.   Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
   Perioden i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til tre måneder.
   4.   Udvalget vedtager selv sin forretningsorden.
   Artikel 10
   Komplementaritet
   1.   Det vil blive tilstræbt at skabe synergi, sammenhæng og komplementaritet med andre EU-instrumenter og fællesskabsinstrumenter, bl.a. særprogrammerne om forebyggelse og bekæmpelse af kriminalitet og om strafferet, samt det syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration, Den Europæiske Unions Solidaritetsfond og det finansielle civilbeskyttelsesinstrument.
   2.   Dette program kan dele ressourcer med andre fællesskabsinstrumenter og EU-instrumenter, navnlig programmet om forebyggelse og bekæmpelse af kriminalitet, for at gennemføre foranstaltninger, der opfylder målene i både programmet og andre fællesskabs- og EU-instrumenter.
   3.   Projekter, der finansieres under denne afgørelse, kan ikke modtage finansiel støtte til samme formål fra andre EU- eller fællesskabsinstrumenter. Det sikres, at programmets støttemodtagere oplyser Kommissionen om støtte, der modtages fra Den Europæiske Unions almindelige budget og andre kilder, samt om indgivne finansieringsansøgninger under behandling.
   Artikel 11
   Budgetmidler
   Budgetmidlerne til de foranstaltninger, der er omhandlet i dette program, opføres som årlige bevillinger i Den Europæiske Unions almindelige budget. Budgetmyndigheden fastlægger de disponible bevillinger for hvert regnskabsår inden for den finansielle ramme.
   Artikel 12
   Overvågning
   1.   Kommissionen sikrer, at støttemodtageren for alle foranstaltninger, der finansieres via programmet, indsender tekniske og finansielle rapporter om projektets forløb, og at der forelægges en endelig rapport inden tre måneder efter, at projektet er afsluttet. Kommissionen fastsætter rapporternes form og struktur.
   2.   Kommissionen sikrer, at kontrakter og aftaler, der følger af gennemførelsen af programmet, navnlig indeholder bestemmelser om overvågning og finanskontrol, der foretages af Kommissionen (eller dennes befuldmægtigede repræsentant), om nødvendigt ved hjælp af kontrol på stedet, herunder stikprøvekontrol, og om revision, der foretages af Revisionsretten.
   3.   Kommissionen sikrer, at modtageren af fællesskabsstøtte i fem år efter den sidste betaling til en foranstaltning holder al dokumentation vedrørende udgifterne til foranstaltninger til rådighed for Kommissionen.
   4.   På grundlag af rapporter og stikprøver, jf. stk. 1 og 2, sørger Kommissionen om nødvendigt for, at omfanget af eller tildelingsbetingelserne for den oprindeligt godkendte finansielle støtte samt tidsplanen for betalingerne tilpasses.
   5.   Kommissionen sørger for, at der træffes alle andre fornødne foranstaltninger for at kontrollere, at de finansierede projekter gennemføres korrekt og i overensstemmelse med denne afgørelse og finansforordningen.
   Artikel 13
   Beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser
   1.   Kommissionen sikrer i forbindelse med gennemførelsen af foranstaltninger, der finansieres i henhold til denne afgørelse, at Fællesskabets økonomiske interesser beskyttes gennem forholdsregler mod svig, korruption og andre ulovligheder, gennem effektiv kontrol og gennem inddrivelse af uretmæssigt eller ulovligt udbetalte beløb samt, hvis der konstateres uregelmæssigheder, gennem sanktioner, der skal være effektive, stå i forhold til overtrædelsens omfang og have en afskrækkende virkning, i overensstemmelse med forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 og forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96 samt forordning (EF) nr. 1073/1999.
   2.   Hvad angår fællesskabsforanstaltninger, der finansieres i henhold til denne afgørelse, finder forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 og forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96 anvendelse på alle overtrædelser af bestemmelser i fællesskabsretten, herunder misligholdelse af kontraktlige forpligtelser, der er fastsat på grundlag af programmet, som kan tilskrives en økonomisk beslutningstagers handling eller undladelse, og som skader eller kunne skade Den Europæiske Unions almindelige budget eller budgetter, der forvaltes af EU, ved afholdelse af en uretmæssig udgift.
   3.   Kommissionen sikrer, at betaling af den finansielle støtte til en foranstaltning begrænses, suspenderes eller kræves tilbagebetalt, hvis den konstaterer uregelmæssigheder, herunder manglende overholdelse af bestemmelserne i denne afgørelse eller i den individuelle beslutning, kontrakt eller aftale om ydelse af den pågældende finansielle støtte, eller hvis det viser sig, at der, uden at Kommissionen er blevet anmodet om godkendelse heraf, er foretaget en væsentlig ændring af projektet, der strider mod dettes art eller mod gennemførelsesbetingelserne.
   4.   Hvis fristerne ikke overholdes, eller hvis gennemførelsen af et projekt kun kan give ret til en del af den tildelte finansielle støtte, sørger Kommissionen for, at modtageren anmodes om at fremsætte sine bemærkninger inden for en nærmere bestemt frist. Hvis modtageren ikke giver en rimelig begrundelse, sørger Kommissionen for, at resten af støttebeløbet kan slettes, og at tidligere udbetalte beløb kræves tilbagebetalt.
   5.   Kommissionen sikrer, at ethvert uretmæssigt udbetalt beløb tilbagebetales til Kommissionen. Beløb, der ikke betales tilbage i rette tid, pålægges morarente i henhold til betingelserne i finansforordningen.
   Artikel 14
   Evaluering
   1.   Programmet vil løbende blive overvåget med henblik på at følge gennemførelsen af de planlagte aktiviteter.
   2.   Kommissionen sikrer en løbende, uafhængig og ekstern evaluering af programmet.
   3.   Kommissionen forelægger Europa-Parlamentet og Rådet:

               a)

               en årlig redegørelse for gennemførelsen af programmet

               b)

               en midtvejsevalueringsrapport om de resultater, der er opnået, og de kvalitative og kvantitative aspekter af gennemførelsen af programmet senest den 31. marts 2010

               c)

               en meddelelse om videreførelsen af programmet senest den 31. december 2010

               d)

               en efterfølgende evalueringsrapport senest den 31. marts 2015.

         Artikel 15
   Offentliggørelse af projekter
   Hvert år offentliggør Kommissionen en liste over de foranstaltninger, der finansieres via programmet, med en kort beskrivelse af hvert projekt.
   Artikel 16
   Virkning og anvendelse
   Denne afgørelse har virkning fra dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Den anvendes fra 1. januar 2007.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. februar 2007.

            På Rådets vegne

         F.-W. STEINMEIER

            Formand

      (1)  Udtalelse af 14.12.2006 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (2)  EFT L 297 af 15.11.2001, s. 7.

      (3)  EUT C 53 af 3.3.2005, s. 1.

      (4)  EFT L 312 af 23.12.1995, s. 1.

      (5)  EFT L 292 af 15.11.1996, s. 2.

      (6)  EFT L 136 af 31.5.1999, s. 1.

      (7)  EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1. Ændret ved forordning (EF, Euratom) nr. 1995/2006 (EUT L 390 af 30.12.2006, s. 1).

      (8)  EFT L 357 af 31.12.2002, s. 1. Senest ændret ved Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 1248/2006 (EUT L 227 af 19.8.2006, s. 3).

      (9)  EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23. Ændret ved afgørelse 2006/512/EF (EUT L 200 af 22.7.2006, s. 11).

      (10)  EUT C 65 af 17.3.2006, s. 63.


title: 2004/482/EF:AFGØRELSE Nr. 196 af 23. marts 2004 ved anvendelse af artikel 22, stk. l, litra a) (Teksten er relevant for EØS og for EF/CH-aftalen)

text:
30.4.2004             DA         Den Europæiske Unions Tidende                        L 160/136
                                                                                _____
                                        AFGØRELSE Nr. 196
                                           af 23. marts 2004
                            ved anvendelse af artikel 22, stk. 1, litra a)
                       (Teksten er relevant for EØS og for EF/CH-aftalen)
                                             (2004/482/EF)
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS ADMINISTRATIVE KOMMISSION FOR
VANDRENDE ARBEJDSTAGERES SOCIALE SIKRING HAR —
under henvisning til artikel 81, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni
1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige
erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet1, i henhold
til hvilken den har til opgave at behandle ethvert administrativt spørgsmål, der opstår i
forbindelse med bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 1408/71 og senere forordninger,
under henvisning til artikel 22, stk. 1, litra a) i forordning (EØF) nr. 1408/71 som ændret
ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 631/2004 af 31. marts 2004
under henvisning til afgørelse nr. 163 af 31. maj 1996 om fortolkning af artikel 22, stk. 1,
litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 i forbindelse med personer, som får dialyse-
eller oxygenbehandling2, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)       I henhold til artikel 22, stk. 1, litra a) i forordning (EØF) nr. 1408/71 som ændret
          ved forordning (EF) nr. 631/2004 af 31. marts 2004 har Den Administrative
          Kommission til opgave at opstille en fortegnelse over de naturalydelser, som af
          praktiske årsager kræver en forudgående aftale mellem patienten og den enhed, som
          yder behandlingen, således, at disse ydelser kan udredes under et midlertidigt ophold
          i en anden medlemsstat end den kompetente stat. Denne aftale har til formål at
          fremme den frie bevægelighed for de berørte personer på forsvarlige
          sundhedsmæssige vilkår.
(2)       Den i artikel 22, stk. 1, litra a) omhandlede aftale har til formål at sikre kontinuiteten
          i den behandling, som en forsikret har behov for under det midlertidige ophold i en
          anden medlemsstat.
1
     EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2. Senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF)
     nr. 631/2004 af 31. marts 2004.
2
     EFT L 241 af 21.9.1996.
                                                   1
 ---pagebreak--- (3)  På grund af dette mål er det vigtigste kriterium for definitionen af de naturalydelser,
     som kræver en forudgående aftale mellem patienten og den enhed, som leverer
     ydelserne i en anden medlemsstat, den lægelige behandlings livsnødvendige
     karakter og den kendsgerning, at denne behandling kun kan ydes på specialiserede
     medicinske afdelinger og/eller af specialiseret personale og/eller med specialudstyr.
     En ikke-udtømmende fortegnelse på grundlag af disse kriterier er vedlagt denne
     afgørelse —
TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
1.   Al livsnødvendig lægelig behandling, som kun kan ydes på specialiserede
     medicinske afdelinger og/eller af specialiseret personale og/eller med specialudstyr,
     kræver i princippet en forudgående aftale mellem patienten og den enhed, der yder
     den pågældende behandling, for at sikre, at behandlingen er til rådighed for den
     forsikrede under det midlertidige ophold i en anden medlemsstat.
2.   En ikke-udtømmende fortegnelse, som er baseret på de i stk. 1 anførte kriterier, er
     vedlagt denne afgørelse
2.   Denne afgørelse træder i stedet for afgørelse nr. 163 af 31. maj 1996. Den
     offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende. Den finder anvendelse fra den 1.
     juni 2004.
                                           Formand for Den Administrative Kommission
                                                             Tim Quirke
                                         _____
                                            2
 ---pagebreak---                                        BILAG
   Vejledende fortegnelse over livsnødvendige behandlinger, som i tilfælde af et
  midlertidigt ophold i en anden medlemsstat kræver forudgående aftale med den
                            enhed, der yder behandlingen
– Dialysebehandling
– Oxygenbehandling
                                        _____
                                          3