title: Decizia (UE) 2015/1075 a Comisiei din 19 ianuarie 2015 privind ajutorul de stat SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN) pusă în aplicare de Italia – Compensații suplimentare pentru obligațiile de serviciu public pentru Buonotourist [notificată cu numărul C(2015) 75] (Numai textul în limba italiană este autentic)Text cu relevanță pentru SEE

text:
               8.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 179/128

         DECIZIA (UE) 2015/1075 A COMISIEI
   din 19 ianuarie 2015
   privind ajutorul de stat SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN)
   pusă în aplicare de Italia – Compensații suplimentare pentru obligațiile de serviciu public pentru Buonotourist
   [notificată cu numărul C(2015) 75]
   (Numai textul în limba italiană este autentic)
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
   având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
   după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispoziția (dispozițiile) menționată (menționate) anterior și ținând seama de observațiile acestora,
   întrucât:
   1.   PROCEDURĂ

               (1)

               Prin notificarea electronică din 5 decembrie 2012, autoritățile italiene au notificat, în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) din tratat, compensația suplimentară acordată societății Buonotourist S.r.l. (denumită în continuare „Buonotourist”) conform hotărârii Consiliului de stat Consiglio di Stato (Curtea Supremă Administrativă din Italia), pentru prestarea de servicii de transport de călători cu autocarul, pe baza concesiunilor acordate de regiunea Campania („regiunea”) din Italia în timpul perioadei 1996-2002 („perioada analizată”).

               (2)

               Notificarea a fost înregistrată cu numărul de caz SA.35843 și, de la data de 13 decembrie 2012, a fost tratată ca o măsură nenotificată întrucât, conform informațiilor aflate la dispoziția Comisiei, regiunea nu a fost obligată să achite compensația suplimentară datorată Buonotourist până la data de 7 decembrie 2012, care este ulterioară datei la care guvernul italian a notificat măsura Comisiei dar anterioară datei de adoptare a deciziei de către Comisie.

               (3)

               Prin scrisoarea din 20 februarie 2014, Comisia a informat Italia asupra deciziei sale de a iniția procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din tratat în privința ajutorului („decizia de inițiere”).

               (4)

               Decizia de inițiere a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
                   (1). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la măsura în cauză.

               (5)

               Autoritățile italiene și-au prezentat observațiile privind decizia de inițiere prin scrisorile din 21 și 24 martie 2014.

               (6)

               Singura terță parte care a prezentat observații ca răspuns la decizia de inițiere a fost societatea Buonotourist, beneficiara măsurii. Observațiile sale au fost primite la 25 martie 2014.

               (7)

               La 11 iulie 2014, autoritățile italiene au furnizat comentariile lor cu privire la observațiile terței părți și informații suplimentare ca răspuns la cererea de informații din 11 iunie 2014.

               (8)

               După acceptarea unei prelungiri a termenului-limită de către Comisie, autoritățile italiene au finalizat furnizarea de informații suplimentare prin scrisoarea din 15 septembrie 2014.

         2.   DESCRIEREA MĂSURII

   2.1.   SOCIETATEA

               (9)

               Buonotourist este o societate privată care prestează servicii de transport public local pe baza concesiunilor la nivel municipal și regional. Mai exact, conform autorităților italiene, Buonotourist a exploatat o rețea de rute pentru autobuze, în calitate de concesionar al regiunii pe întreaga perioadă analizată, acoperind aproximativ 1,8 milioane km pe an.

               (10)

               Din informațiile furnizate de autoritățile italiene, regiunea a plătit deja 1 9 5 07  121,54 EUR către Buonotourist pentru serviciul sus-menționat în cursul perioadei analizate, din care 1 7 0 36  021,13 EUR pentru exploatarea și gestionarea serviciului și 2 4 71  100,41 EUR pentru investiții. Întrucât se pare că această compensație a fost acordată Buonotourist cu peste zece ani înainte de data la care Comisia a trimis prima sa solicitare de informații statului italian, compensația nu va face obiectul unei evaluări în prezenta procedură (2).

               (11)

               În plus de sumele sus-menționate primite deja, Buonotourist a solicitat de la regiune o compensație suplimentară de 5 5 67  582,57 EUR în baza Regulamentului (CEE) nr. 1191/69 al Consiliului (3) pentru dezavantajele economice pe care pretinde că le-ar fi suferit ca urmare a obligațiilor sale de serviciu public („PSO”) despre care pretinde că i-ar fi fost impuse. Conform regiunii, cererea a fost făcută în ianuarie 2007 când Buonotourist a început procedura judiciară în tribunalele administrative italiene.

               (12)

               În 2008, Curtea Regională Administrativă din Salerno a respins cererea de compensații suplimentare a Buonotourist în baza Regulamentului (CEE) nr. 1191/69. Curtea a reținut că, în conformitate cu articolul 4 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 (4), Buonotourist nu putea să solicite compensații pentru dezavantajele economice rezultate din impunerea obligațiilor de serviciu public fără să fi cerut anterior încetarea acestor OSP.

         2.2.   HOTĂRÂRILE CONSILIULUI DE STAT

               (13)

               Prin hotărârea din 27 iulie 2009 (sentința cu nr. 4683/09), Consiliul de Stat a admis recursul formulat de Buonotourist împotriva hotărârii Curții Regionale Administrative din Salerno și a concluzionat că Buonotourist avea dreptul să primească o compensație suplimentară pentru serviciul public efectuat în conformitate cu articolele 6, 10 și 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69. Hotărârea nu determină cu precizie actul juridic prin care s-au impus obligațiile de serviciu public și nici forma sub care au fost impuse dar subliniază că unei întreprinderi care operează un serviciu public nu i se poate respinge cererea de rambursare a costurilor efectuate în mod real în procesul de executare a respectivului serviciu. Consiliul de Stat a mai apreciat că Buonotourist avea dreptul să primească o compensație de serviciu public chiar și în absența unei cereri anterioare de eliminare a PSO.

               (14)

               Conform Consiliului de Stat, valoarea exactă a compensației suplimentare datorate Buonotourist trebuia să fie stabilită de regiune pe baza datelor fiabile preluate din conturile societății, care demonstrează diferența între costurile atribuibile părții din activitățile Buonotourist asociate PSO și veniturile aferente. Cu toate acestea, regiunea a pretins că nu a putut să procedeze astfel din cauza absenței datelor clare și fiabile.

               (15)

               Prin ordonanța („ordinanza”) nr. 8737/2010 din 13 decembrie 2010, Consiliul de Stat a numit un expert care să execute această sarcină. Conform autorităților italiene, expertul nu a putut să stabilească valoarea care urmează să fie compensată. Prin ordonanța („ordinanza”) nr. 5880/2011 din 7 noiembrie 2011, Consiliul de Stat a numit un al doilea expert („al doilea expert”). Din hotărârea Consiliului de Stat („giudizio per l’ottemperanza”) nr. 5650/2012 din 7 noiembrie 2012, punctul 9, reiese că ambii experți au exclus existența unui drept la compensație în temeiul articolului 10 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 (și anume obligația de operare sau de transport), dar ambii au concluzionat că Buonotourist a fost subcompensată pentru anii 1998, 1999 și 2000 ca urmare a aplicării formulei prevăzute la articolul 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 (obligația legată de tarife). Implicit, experții au presupus deci că regiunea a impus o obligație în materie de tarife asupra Buonotourist.

               (16)

               Cu toate acestea, în timp ce primul expert a concluzionat că ar fi neadecvat să folosească o „metodă inductivă” pentru a calcula costurile suplimentare suportate de întreprindere din cauza costurilor de tarif și a recomandat calcularea compensației suplimentare cu ajutorul unei aprecieri a capitalului propriu (in via equitativa), al doilea expert a calculat suma care trebuie compensată de regiune, întreprinderii, prin utilizarea unei astfel de „metode inductive”,observând că aserțiunea conform căreia „selectarea «metodei inductive» trebuie considerată definitivă” reținută de Consiliul de stat a fost utilizată în diverse hotărâri fără a fi contestată.

               (17)

               Al doilea expert nu a putut totuși să calculeze compensația conform articolului 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 din cauza absenței datelor esențiale cu privire atât la numărul de unități de măsură a transportului anticipat cât și a celui real. Al doilea expert a calculat, prin urmare, cuantumul posibil al subcompensării ca diferență între veniturile potențiale pe care societatea le-ar fi putut obține prin operarea serviciului pe o bază comercială (venit estimativ) și suma dintre veniturile reale și contribuțiile publice. În cazul Buonotourist, aceste calcule au condus la o subcompensare numai pentru anii 1998, 1999 și 2000, care totalizează 1 1 11  572 EUR, inclusiv dobânda. Expertul a concluzionat că această valoare poate fi interpretată ca valoare a subcompensării.

               (18)

               În consecință, Consiliul de Stat a pronunțat hotărârea nr. 5650/2012 din 7 noiembrie 2012, prin care se cuantifică compensația suplimentară pe care regiunea este obligată să o plătească Buonotourist la valoarea de 1 1 11  572 EUR și se dispune plata acestei sume până la 7 decembrie 2012 (5). Plata sumei s-a efectuat de către regiune societății Buonotourist la 21 decembrie 2012.

               (19)

               Plata către societatea Buonotourist a acestei compensații suplimentare de către regiune drept consecință a hotărârii nr. 5650/2012 este cea care constituie măsura nenotificată și obiectul prezentei decizii.

         2.3.   INFORMAȚII SUPLIMENTARE/OBSERVAȚII FURNIZATE DE AUTORITĂȚILE ITALIENE

               (20)

               Conform autorităților italiene, Buonotourist, ca și ceilalți prestatori de servicii regulate regionale de transport cu autocarul, a funcționat pe baza licențelor provizorii (concesiunilor) care a trebuit să fie reînnoite anual, la cererea societății. Concesiunile furnizau societății dreptul exclusiv de a presta serviciile în cauză.

               (21)

               Autoritățile italiene au mai susținut că societatea Buonotourist a solicitat concesiuni pentru a furniza serviciile pe rutele importante din regiune în fiecare an al perioadei analizate și că respectivele concesiuni au stipulat întotdeauna faptul că serviciile se execută pe riscul exclusiv al întreprinderii în cauză și, în special, că „fără executarea unui serviciu care constituie un drept la o subvenție sau compensație de orice tip”. Autoritățile italiene au furnizat un exemplar dintr-un model de contract de concesiune privitor la o altă întreprindere („modelul de contract de concesiune”) din 1972/1973, atestând că este identic cu cel utilizat în relația cu Buonotourist pentru perioada analizată. Cu toate acestea, autoritățile italiene nu au furnizat niciun contract de concesiune încheiat în mod efectiv cu societatea Buonotourist pe parcursul perioadei analizate.

               (22)

               Autoritățile italiene susțin că în temeiul acestor concesiuni, Buonotourist era liberă să propună înlocuirea formelor de transport care urmau să fie folosite de ea sau să solicite încetarea, integrală sau parțială, a obligațiilor sale de serviciu public în cazul în care aceste obligații determinau un dezavantaj economic pentru ea, dar că societatea nu și-a exercitat niciodată acest drept. Autoritățile italiene mai invocă faptul că societatea nu a informat niciodată regiunea că a suferit dezavantaje economice sau că a îndeplinit obligații pe care nu le-ar fi executat dacă nu ar fi fost obligată să o facă în temeiul unei obligații de serviciu public. În sfârșit, conform autorităților italiene, Buonotourist nu a solicitat niciodată încetarea obligației de serviciu public așa cum se prevede la articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69.

               (23)

               Conform autorităților italiene, contribuțiile publice acordate Buonotourist în trecut se bazau pe metodologia costurilor standard, calculate pe baza anumitor parametrii prevăzuți în legea regională nr. 16/1983 (6), cum ar fi numărul de kilometri atribuiți în raport cu numărul de kilometri parcurși, numărul de autocare și de salariați, care variază în funcție de tipul de serviciu executat (servicii de transport urban, montan sau în mediu deluros), tratamentul juridic și economic al salariaților, dimensiunea întreprinderii și costurile autocarelor.

               (24)

               Autoritățile italiene au avut, de asemenea, îndoieli că Buonotourist a demonstrat că a operat în mod eficient și corect obligațiile de serviciu public în conformitate cu dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 1191/69 și au susținut că Buonotourist nu a avut un sistem de separare a conturilor așa cum se prevede la articolul 1 alineatul (5) din regulament.

         2.4.   CUANTUMUL COMPENSAȚIEI

               (25)

               Astfel cum s-a explicat în considerentul 15, Consiliul de Stat a numit doi experți să stabilească compensația suplimentară datorată Buonotourist de regiune în baza articolelor 6, 10 și 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69. La 27 septembrie 2012, cei doi experți au emis, fiecare, rapoartele lor, dar numai cel de-al doilea expert a putut să calculeze compensația suplimentară datorată societății Buonotourist de regiune („raportul”).

               (26)

               Expertul al doilea reiterează în mod frecvent în raport că părțile au prezentat date care nu se potriveau sau care nu erau suficient de exacte, reprezentând doar o aproximare. Al doilea expert observă, în special, că părțile au furnizat documente justificative contradictorii cu privire la compensația plătită în trecut. Contrar afirmației făcute de autoritățile italiene, al doilea expert observă că Buonotourist a ținut evidențe separate pentru activitățile sale de transport public și privat, dar explică faptul că nu s-a putut face nicio verificare a corectitudinii imputării unor costuri unuia sau altuia dintre sectoarele de activitate. Al doilea expert explică în plus că nu a fost posibilă dobândirea de date fiabile privind costurile care nu ar fi fost suportate în cazul încetării obligației de serviciu public, chiar și utilizând „metoda inductivă” recomandată de Consiliul de Stat.

               (27)

               Prin urmare, al doilea expert concluzionează că nu s-a putut stabili nicio compensație suplimentară pentru obligația de operare sau de transport, calculată în baza articolului 10 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69.

               (28)

               Cu privire la compensația suplimentară referitoare la obligația în materie de tarife – articolul 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 – al doilea expert recunoaște că aceasta nu a putut fi calculată pe baza tezei 1 din respectiva dispoziție, din cauza lipsei datelor și/sau datelor nefiabile. Prin urmare, s-a aplicat „metoda inductivă” recomandată de Consiliul de Stat.

               (29)

               Articolul 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 prevede, printre altele, că, în cazul unei obligații în materie de tarife, valoarea compensației trebuie să fie egală cu diferența dintre următoarele două sume:

                           —

                           prima sumă este egală cu diferența dintre produsul dintre numărul de unități de măsură a transportului și:

                                       —

                                       fie cel mai favorabil tarif existent care poate fi solicitat de utilizatori, dacă obligația în cauză nu ar fi existat;

                                       —

                                       ori, în cazul în care nu există un astfel de tarif, tariful pe care l-ar fi aplicat întreprinderea în condiții de operare pe bază comercială luând în considerare atât costurile operațiunii în cauză, cât și situația de pe piață, pe de o parte;

                                 și, pe de altă parte, produsul dintre numărul real de unități de măsură a transportului și tariful impus pentru perioada analizată.

                           —

                           a doua sumă este egală cu diferența dintre costurile care ar fi fost suportate prin aplicarea fie a celui mai favorabil tarif existent sau a tarifului pe care întreprinderea l-ar fi aplicat în condiții de operare pe bază comercială, și costurile suportate efectiv în condițiile aplicării tarifului obligatoriu.

               (30)

               În absența datelor necesare pentru stabilirea acestor sume, al doilea expert a calculat cuantumul compensației datorate ca diferență între cele două sume așa cum s-au interpretat în continuare.

                           —

                           în absența numărului de unități de măsură pentru transport anticipat și real, prima sumă este egală cu diferența dintre valoarea necesară pentru a se acoperi costurile reale (sau „costurile standard”,dacă acestea sunt mai reduse) (7), și veniturile obținute din traficul realizat (8);

                           —

                           în ceea ce privește cea de a doua sumă, expertul a considerat că aceasta ar trebui să fie egală cu costurile reale (sau „costurile standard”, dacă acestea sunt mai reduse) (9) minus diferența dintre costurile reale (sau „costurile standard”, dacă acestea sunt mai reduse) și valoarea compensației primite deja (10).

               (31)

               Conform celui de al doilea expert, din aceste calcule reiese că în timpul perioadei analizate, Buonotourist ar putea să pretindă că a fost subcompensat numai în anii 1998, 1999 și 2000 ca urmare a presupuselor obligații în materie de tarife care i-au fost impuse. Cuantumul subcompensării pentru acești trei ani a fost calculat de al doilea expert la valoarea de 8 38  593,21 EUR, la care s-a adăugat dobânda legală de 2 72  979,13 EUR, care are ca rezultat o compensație suplimentară de 1 1 11  572 EUR. Acesta este cuantumul pe care Consiliul de Stat l-a dispus regiunii spre plată către Buonotourist și care a fost plătit efectiv la 21 decembrie 2012.

         2.5.   MOTIVE PENTRU INIȚIEREA PROCEDURII

               (32)

               Așa cum s-a explicat în decizia de inițiere, Comisia a avut mai multe îndoieli cu privire la compatibilitatea măsurii cu piața internă.

               (33)

               În primul rând, Comisia a cercetat dacă cele patru condiții prevăzute de Curtea de Justiție a Uniunii Europene („CJUE”) în jurisprudența sa aferentă cauzei Altmark
                   (11) au fost îndeplinite.

               (34)

               În al doilea rând, Comisia a avut îndoieli cu privire la exonerarea de obligația de notificare în temeiul Regulamentului (CEE) nr. 1191/69. A determina dacă articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 exonerează într-adevăr autoritățile italiene de obligația de notificare prealabilă în cazul prezent depinde prin urmare, în primul rând, de stabilirea faptului că o obligație de serviciu public a fost, de fapt, impusă în mod unilateral societății Buonotourist de către regiune și, în al doilea rând, de faptul că o compensație plătită în urma acestei obligații respectă dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 1191/69. Comisia nu a putut formula o concluzie în ceea ce privește îndeplinirea tuturor acestor condiții de compensația acordată Buonotourist.

               (35)

               În al treilea rând, Comisia a avut îndoieli cu privire la posibila compatibilitate a măsurii în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului (12). Dacă s-a confirmat că cel puțin una dintre condițiile pentru exonerarea de obligația de a notifica conform Regulamentului (CEE) nr. 1191/69 nu a fost satisfăcută și nu s-a efectuat nicio evaluare în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, Comisia are îndoieli cu privire la respectarea condițiilor din respectivul regulament în cazul prezent.

         3.   OBSERVAȚIILE FORMULATE DE ITALIA

               (36)

               Autoritățile italiene la nivel național nu au furnizat nicio observație cu privire la decizia de inițiere. Numai regiunea a formulat astfel de observații.

               (37)

               În primul rând, regiunea a prezentat documentația menită să demonstreze că Buonotourist a executat „servicii autorizate” pe riscul său, în plus față de serviciile în temeiul concesiunii, în timpul perioadei analizate. De exemplu, se pare că Buonotourist a furnizat servicii de transport interregional și internațional cu autocarul în perioada analizată. În plus, regiunea a explicat că Buonotourist a avut un sistem de separare contabilă numai între evidența serviciilor de închiriere și aceea a serviciilor de transport cu autocarul, fără nicio distincție suplimentară referitoare la „serviciile autorizate” executate de societate pe risc propriu.

               (38)

               În al doilea rând, regiunea a reiterat că nu s-a produs nicio impunere de obligații de serviciu public în mod unilateral în cursul perioadei analizate. Regiunea a remarcat că societatea a solicitat anual, în temeiul normelor în vigoare la acea dată, o reînnoire a serviciilor de concesiune și că niciunul dintre actele de concesiune nu a atras după sine o impunere unilaterală de obligații de serviciu public. În plus, ca urmare a hotărârii Consiliului de Stat din 2009, regiunea a solicitat în mod repetat societății Buonotourist să prezinte acte sau contracte care impun obligații de serviciu public pentru a se conforma hotărârii. Conform regiunii, societatea nu a răspuns niciodată la aceste solicitări. Cu privire la plafonul pentru tarife, regiunea a remarcat că tarifele indicate de contractele de concesiune au decurs din măsurile generale ale politicii de prețuri aplicată de toate societățile care funcționează în sector.

         4.   OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE

               (39)

               Singura terță parte care a prezentat observații ca răspuns la decizia de inițiere a fost societatea Buonotourist, beneficiara măsurii. În observațiile sale, Buonotourist nu a fost de acord cu pozițiile preliminare adoptate de Comisie în decizia de inițiere.

               (40)

               Pentru a își fundamenta aserțiunea conform căreia i-au fost impuse obligații, Buonotourist a argumentat că respectivele obligații de serviciu public nu au fost prevăzute în documentul de atribuire a concesiunii, întrucât un astfel de document nu există, ci ele au decurs eminamente din actele interne ale regiunii, care a hotărât dinainte organizarea întreprinderii și compensația, prin intermediul mecanismului de „cost standard”. Buonotourist a explicat că Italia a reglementat obligațiile de serviciu public prin intermediul legii nr. 151/1981, legii regionale nr. 16/1983, articolului 4 din legea nr. 59/1997 și decretului legislativ nr. 422/1997. Serviciul public i-a fost încredințat societății Buonotourist de către regiune prin intermediul actului de concesiune din 1972/1973 și încredințarea a fost reînnoită în fiecare an, până în anul 2003. Se presupune că acele PSO, cum ar fi obligațiile în materie de tarife, rute, durate și opriri, care i-au fost impuse societății Buonotourist pentru anii 1996-2002 pot fi deduse din următoarele documente:

                           —

                           „contractul de servicii de legătură” semnat de Buonotourist și de regiune pentru anul 2003 în conformitate cu articolul 46 din legea regională nr. 3/2002, prin care se revocă și înlocuiesc concesiunile existente;

                           —

                           decizia (delibera della Giunta Regionale) nr. 8726 a guvernului regional din 30 decembrie 1999, prin care se autorizează Buonotourist să modifice unele rute ca urmare a solicitărilor atât din partea societății cât și a altor petiționari;

                           —

                           decizia nr. 323 a guvernului regional din 4 mai 2000 care prelungește durata suspendării majorării costurilor abonamentelor anuale aferente serviciilor de transport cu autocarul în regiune;

                           —

                           nota nr. 4770/2000, prin care se comunică diferența între modul de calcul al tarifului abonamentelor anuale obișnuite și al tarifului abonamentelor anuale pe „liniile de navetă” (linee operaie);

                           —

                           decretul nr. 1609/2001 al direcției transporturilor (Assessore dei Trasporti) a regiunii privind schimbarea de la liră la euro, prin care se reamintește furnizorilor de servicii că orice majorare de tarife neconformă este interzisă și că interdicția constituie o „obligație de concesiune/contractuală”.

               (41)

               În sfârșit, Buonotourist a argumentat că, întrucât regiunea a redus în mod repetat cuantumul costului standard și a aplicat acest cost neuniform pentru diverse rute și concesiuni, unii operatori au hotărât să închidă anumite rute de autocar exploatate în mod constant în pierdere. Regiunea ar fi răspuns că operatorii erau datori să exploateze rutele în temeiul obligațiilor de serviciu public și că s-ar fi inițiat o acțiune în justiție împotriva lor pentru întreruperea unui serviciu public dacă operatorii ar fi oprit executarea activității lor. Conform Buonotourist, acest aspect demonstrează că obligațiile de serviciu public i-au fost impuse. Cu toate acestea, Buonotourist nu a furnizat dovada care să susțină această aserțiune.

               (42)

               Buonotourist a mai pretins că a funcționat în principal ca furnizor de servicii de transport public local (80 % din activitatea sa). Pentru restul de activități economice diverse, societatea a menținut o evidență separată.

               (43)

               După ce a reamintit hotărârea definitivă la nivel național pronunțată de Consiliul de Stat, Buonotourist a contestat următoarele argumente invocate de regiune:

                           —

                           calculul nu a fost sprijinit de conturi de gestiune separate pe centre de cost astfel încât să se distingă activitățile supuse obligațiilor de serviciu public;

                           —

                           dată fiind absența datelor contabile care să permită identificarea elementelor specifice care urmează să fie calculate în conformitate cu articolele 10 și 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, calculul a fost realizat în mod inductiv, cu ajutorul unei metode pe care regiunea a denumit-o „confuză și aberantă”.

               (44)

               Buonotourist a explicat că normele aplicabile prevedeau doar ca datele contabile referitoare la serviciul de transport public operat în temeiul unei obligații de serviciu public să fie furnizate separat de cele aferente oricăror altor activități comerciale, dar nu impuneau nicio defalcare contabilă suplimentară care să prezinte în mod separat costurile și veniturile pentru fiecare rută acoperită. Buonotourist a pretins că ține o evidență a datelor contabile privind activitățile serviciului public separată de evidența datelor contabile privind activitățile comerciale și a adăugat că fiabilitatea acestor date contabile nu a fost niciodată pusă la îndoială de regiune, care, dimpotrivă, le-a utilizat în mod corect ca bază de calcul și plată a contribuțiilor anuale.

               (45)

               În plus, Buonotourist a contestat faptul că documentele contabile furnizate de ea sunt insuficiente pentru a justifica cererea de despăgubire din cauză că acestea au fost numai situații financiare anuale și „formulare E” (13) și nu au fost însoțite de copii integrale ale evidențelor contabile subiacente și administrative (registru contabil, registre, facturi emise și primite, chitanțe aferente biletelor etc.). Conform societății Buonotourist, acest argument ar putea fi contracarat cu ușurință prin observația că regiunea a acceptat același tip de date în cursul perioadei analizate, considerându-le fiabile la data respectivă. În plus, cerința de a păstra întreaga documentație contabilă și administrativă pentru perioada analizată a expirat în prezent și, prin urmare, în prezent este dificil de cerut, din motive obiective, copii ale acestor documente. Prin urmare, este pe deplin adecvat să se reconstruiască cuantumul compensației datorate prin intermediul unei abordări inductive, așa cum a recomandat Consiliul de Stat. În sfârșit, situațiile financiare au fost certificate în mod corespunzător iar corectitudinea și veridicitatea lor nu a fost niciodată pusă în discuție. În concluzie, conturile prezentate de Buonotourist în mod clar au fost suficiente pentru calcularea compensației în deplină conformitate cu dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 1191/69.

               (46)

               În ceea ce privește corectitudinea metodei de calcul și compatibilitatea acesteia cu legislația Uniunii, Buonotourist a considerat că ar trebui să fie compensată pentru dezavantajul suferite prin prisma diferenței dintre venitul cel mai redus și costurile cele mai mari, drept consecință a obligațiilor sale de serviciu public. Pentru a stabili valoarea celui mai redus venit pe baza unor date fiabile, Buonotourist a avut în vedere, în primul rând, venitul din exploatare anual real, care este produsul între numărul real de unități de măsură pentru transport și tariful impus. Apoi a identificat valoarea care trebuie scăzută în conformitate cu normele Uniunii, având în vedere venitul necesar pentru a acoperi costurile reale înregistrate în conturile anuale. Valoarea venitului din exploatare anual coincide cu venitul actual obținut de societate în activitatea furnizată sub incidența unei obligații în materie de tarife, care este indicat în mod separat în situațiile financiare anuale ale Buonotourist și în formularele E transmise în fiecare an regiunii, care nu a pus niciodată la îndoială fiabilitatea lor. Prin urmare, nu este necesară defalcarea acestor valori pe elemente componente, chiar dacă ele includ venituri aferente rutelor care nu au făcut obiectul concesiunilor și care, prin urmare, sunt supraestimate. În privința sumei care trebuie scăzută, Buonotourist a pretins că a utilizat un criteriu în deplină conformitate cu indicațiile conținute în Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, care a permis utilizarea tarifului pe care societatea l-ar fi aplicat dacă ar fi funcționat pe bază comercială și care trebuia să acopere costurile reale suportate. În ceea ce privește diferența dintre costurile pe care le-ar fi suportat întreprinderea prin aplicarea celui mai favorabil tarif existent sau prin funcționarea pe o bază comercială și costurile suportate în mod real, Buonotourist a considerat că modul de calculare a diferenței este în conformitate deplină cu articolul 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, deoarece aceasta a prins cel mai redus cost suportat de întreprindere drept consecință a obligațiilor de serviciu public în contul contribuțiilor primite de la regiune pentru a își acoperi costurile de exploatare. În plus, Buonotourist este de părere că ar fi imposibil să se estimeze traficul de călători într-un scenariu cu piață liberă. Prin urmare, s-a aplicat „metoda inductivă” recomandată de Consiliul de Stat. În sfârșit, Buonotourist a reamintit că atât articolul 10 cât și articolul 11 din regulament prevăd dreptul societăților de transport public supuse obligațiilor de serviciu public de a fi compensate pentru toate impacturile financiare negative care decurg din obligațiile lor.

               (47)

               În privința noțiunii de ajutor de stat, Buonotourist a argumentat că piața pentru transportul public din Italia în perioada analizată nu era deschisă la concurență din partea întreprinderilor cu sediul în alte state membre. Prin urmare, Buonotourist a concluzionat că nu a existat niciun efect comerțului cu serviciile în cauză. De asemenea, ținând seama de organizarea actuală a serviciului de transport public local pe baza concesiunilor unilaterale și exclusive a anumitor rute, compensația nu este susceptibilă să denatureze concurența. În plus, costul standard pe kilometru a fost impus de regiune și acceptat de concesionar împreună cu toate celelalte obligații de serviciu public, prin urmare, nu ar exista niciun avantaj. De aceea Buonotourist a considerat că cel puțin trei dintre condițiile prevăzute de CJUE pentru identificarea ajutorului de stat nu au fost satisfăcute în cazul de față.

               (48)

               Buonotourist este de părere că trebuia evaluată compatibilitatea compensației cu referire la Regulamentul (CEE) nr. 1191/69. În privința exonerării de obligația de a notifica în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, Buonotourist a considerat că întrucât regiunea a impus în mod unilateral obligația în materie de tarife și valorile nu constituie obligații de serviciu public în cadrul unui serviciu ci decurg din aplicarea corectă a calculului în conformitate cu articolul 11 din regulament în cadrul unei concesiuni, plata acordată cu titlu de compensație era exonerată de obligația de notificare prevăzută la articolul 17 alineatul (2) din regulament.

         5.   COMENTARIILE ITALIEI CU PRIVIRE LA OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE

               (49)

               Autoritățile italiene la nivel național nu au prezentat niciun comentariu cu privire la observațiile societății Buonotourist. Numai regiunea Campania a prezentat, la 11 iulie 2014.

               (50)

               In comentariul său, regiunea a explicat că sistemul de contabilitate separată ținut de Buonotourist a vizat numai serviciile de închiriere (noleggio ori fuorilinea) față de serviciile de transport cu autocarul în general. Cu toate acestea, serviciile de transport cu autocarul furnizate de Buonotourist au inclus rute interregionale și rute internaționale (așa-numitele servicii de transport „autorizate”) care se efectuau pe riscul propriu al societății. Regiunea a furnizat dovada furnizării de către Buonotourist a unor astfel de servicii autorizate în timpul perioadei analizate. În special, regiunea a furnizat decizia nr. 8734/1999 a guvernului regional de autorizare a serviciilor între două regiuni și nota nr. 4765/2011 a Ministeriului Infrastructurii și Transportului de atestare a furnizării celor trei rute interregionale. În plus, notele societății de însoțire a conturilor pentru anii 1998 și 2000 menționează în mod clar activitățile de transport interregional și internațional, așa cum o face și hotărârea nr. 2157/2004 a tribunalului regional administrativ din Lazio (Tribunal Amministrativo Regionale).

               (51)

               Furnizarea de servicii de transport interregional și internațional „autorizate” nu era indicată în mod separat în conturile societății Buonotourist. În sfârșit, separarea contabilă în cazul acestor servicii nu poate fi dedusă din formularele E prezentate de Buonotourist regiunii în fiecare an, în care costurile și veniturile reale aferente prestării de servicii de transport cu autocarul sunt indicate în coloana „Transport public local – regiunea Campania”, în mod separat de costurile și veniturile aferente serviciilor de închiriere care sunt indicate în coloana „Închiriere” (noleggio ori fuorilinea). Conform regiunii, coloana „Transport public local – regiunea Campania” arată toate costurile și veniturile indicate în „Declarația de venituri din serviciile de transport cu autocarul”, care prezintă toate serviciile de transport cu autocarul, în general, inclusiv serviciile de transport cu autocarul interregionale și internaționale autorizate.

         6.   EVALUAREA AJUTORULUI

   6.1.   EXISTENȚA AJUTORULUI

               (52)

               Conform articolului 107 alineatul (1) din TFUE, „sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre”.

               (53)

               În consecință, pentru ca o măsură de sprijin să fie considerată ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, aceasta trebuie să îndeplinească cumulat următoarele condiții:

                           —

                           trebuie să fie acordată de către stat sau prin intermediul resurselor de stat;

                           —

                           trebuie să confere un avantaj selectiv prin favorizarea anumitor întreprinderi sau producției anumitor bunuri;

                           —

                           trebuie să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența; și

                           —

                           trebuie să afecteze comerțul dintre statele membre.

         6.1.1.   Resurse de stat și imputabilitate

               (54)

               Comisia remarcă faptul că hotărârea Consiliului de Stat impune regiunii să plătească societății Buonotourist compensația suplimentară cu privire la furnizarea de servicii regulate de transport cu autocarul în perioada analizată pe rutele aflate în competența regiunii. Al doilea expert numit de curte a calculat că Buonotourist a suferit un dezavantaj economic sub forma subcompensării în valoare de 1 1 11  572 EUR numai pentru anii 1998, 1999 și 2000 ca urmare a presupuselor obligații în materie de tarife ce i-au fost impuse. La 21 decembrie 2012, regiunea a plătit această sumă societății Buonotourist pentru a se conforma hotărârii.

               (55)

               Faptul că regiunea a fost obligată de o instanță la nivel național să plătească compensație unei întreprinderi nu înseamnă că ajutorul nu poate să îi fie imputat regiunii care s-a conformat hotărârii, întrucât instanțele interne ale statului în cauză trebuie să fie considerate organe ale acelui stat și, prin urmare, sunt obligate la o cooperare loială (14).

               (56)

               Așadar, măsura este imputabilă statului și resursele din care s-a plătit compensația sunt resurse de stat.

         6.1.2.   Avantaj economic selectiv

               (57)

               Comisia remarcă de la bun început că Buonotourist este angajată într-o activitate economică, anume transportul de călători, în schimbul unei remunerații. Prin urmare, Buonotourist ar trebui să fie considerată o „întreprindere” în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.

               (58)

               Acordarea măsurii ar trebui, de asemenea, considerată selectivă, întrucât ea va fi numai în beneficiul Buonotourist.

               (59)

               Cu privire la acordarea unui avantaj economic selectiv, din hotărârea în cauza Altmark reiese că o compensație acordată întreprinderilor de stat sau prin intermediul resurselor de stat cu titlu de compensație pentru obligațiile de serviciu public impuse întreprinderilor nu conferă un avantaj economic întreprinderilor în cauză și, prin urmare, nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, cu condiția să fie satisfăcute cumulativ patru condiții (15):

                           —

                           în primul rând, întreprinderea beneficiară trebuie să fi executat în mod real obligațiile de serviciu public și aceste obligații trebuie să fi fost definite în mod clar;

                           —

                           în al doilea rând, parametrii pe baza cărora se calculează compensația trebuie stabiliți în prealabil în mod obiectiv și transparent;

                           —

                           în al treilea rând, compensația nu trebuie să depășească suma necesară acoperirii integrale sau parțiale a costurilor ocazionate de executarea obligațiilor de serviciu public, luând în considerare veniturile relevante și un profit rezonabil pentru executarea acestor obligații;

                           —

                           în al patrulea rând, în cazul în care întreprinderea care trebuie să execute obligații de serviciu public nu este selectată printr-o procedură de achiziții publice, valoarea compensării necesare trebuie stabilită pe baza unei analize a costurilor pe care o întreprindere medie, bine gestionată și deținând mijloacele de transport adecvate pentru a putea îndeplini cerințele de serviciu public necesare, le-ar fi efectuat pentru executarea acestor obligații, ținând cont de veniturile asociate, precum și de un profit rezonabil pentru executarea obligațiilor.

               (60)

               Hotărârea în cauza Altmark impune ca toate cele patru condiții să fie satisfăcute cumulat pentru a exclude prezența unui avantaj economic în cazul în care se acordă o compensație întreprinderilor cu titlu de compensație pentru obligațiile de serviciu public impuse lor.

               (61)

               Comisia remarcă în primul rând că nici autoritățile italiene și nici Buonotourist nu au putut să îi furnizeze un act de atribuire legat de perioada analizată și că Buonotourist nu a fost capabilă să identifice în mod clar obligațiile impuse ei să le execute care ar putea să fie calificate ca obligațiuni de serviciu public, așa cum s-a explicat mai detaliat în 6.2 de mai jos, subsecțiunea (i).

               (62)

               În al doilea rând, Comisia observă că, în absența datelor necesare și fiabile, compensația acordată prin hotărârea Consiliului de Stat se bazează exclusiv pe un calcul ex post care folosește o „metodă inductivă”. Ca atare, Comisia concluzionează că parametrii pe baza cărora experții numiți de curte au calculat presupusa subcompensare nu au fost stabiliți în avans și că, prin urmare, a doua condiție din hotărârea în cauza Altmark nu pare să fi fost îndeplinită referitor la măsura nenotificată.

               (63)

               Având în vedere natura cumulativă a condițiilor din hotărârea în cauza Altmark Comisia nu are nevoie să examineze dacă celelalte două condiții din hotărârea în cauza Altmark au fost îndeplinite în prezentul caz. În consecință, plata unei compensații suplimentare societății Buonotourist pentru serviciile realizate în cursul perioadei analizate conferă societății un avantaj economic selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.

         6.1.3.   Denaturarea concurenței și efectul asupra schimburilor comerciale dintre statele membre

               (64)

               În observațiile sale, Buonotourist a argumentat că piața serviciilor de transport public din Italia nu era deschisă la concurență din partea întreprinderilor cu sediul în alte state membre în cursul perioadei analizate, așa încât nu putea să existe niciun efect asupra comerțului cu servicii și nicio denaturare a concurenței în ceea ce privește măsura contestată.

               (65)

               Comisia reamintește că, în primul rând, măsura contestată a fost pusă în aplicare la 21 decembrie 2012, mult după ce piața serviciilor publice de transport de călători din Italia a fost deschisă concurenței. Întrucât măsura analizată își produce efectele pe piață la data aplicării, trebuie să se analizeze dacă măsura este susceptibilă să denatureze concurența sau să afecteze comerțul cu servicii între statele membre tot la acea dată.

               (66)

               În orice caz, Comisia mai observă că, așa cum CJUE a remarcat în hotărârea sa în cauza Altmark, începând din 1995 mai multe state membre începuseră să deschidă anumite piețe ale serviciilor de transport la concurență din partea întreprinderilor cu sediul în alte state membre, așa încât o serie de întreprinderi deja ofereau servicii de transport urban, suburban sau regional în state membre diferite de statul lor de origine la acel moment.

               (67)

               Prin urmare, orice compensație acordată societății Buonotourist ar trebui să fie considerată susceptibilă de a denatura concurența în domeniul prestării de servicii de transport de călători cu autocarul și susceptibilă de a afecta comerțul cu servicii între statele membre în măsura în care afectează capacitatea întreprinderilor de transport cu sediul în alte state membre de a își oferi serviciile în Italia și consolidează poziția pe piață a Buonotourist, prin descărcarea acesteia de costurile pe care, în mod normal, ar fi trebuit să le suporte în activitățile sale de gestionare sau normale de zi cu zi (16).

               (68)

               Comisia a mai remarcat că Buonotourist este activă pe alte piețe, cum ar fi piața serviciilor de închiriere, și că, prin urmare, concurează cu alte societăți din cadrul Uniunii, pe acele piețe. Orice compensație acordată Buonotourist ar putea de asemenea amenința să denatureze concurența, precum și să afecteze comerțul cu servicii între statele membre pe piețele respective.

               (69)

               În consecință, Comisia concluzionează că măsura denaturează concurența și afectează schimburile comerciale între statele membre.

         6.1.4.   Concluzii

               (70)

               În lumina celor de mai sus, Comisia constată că măsura nenotificată constituie ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.

         6.2.   EXONERAREA DE OBLIGAȚIA DE A NOTIFICA ÎN TEMEIUL REGULAMENTULUI (CEE) NR. 1191/69

               (71)

               Conform raționamentului Consiliului de Stat, Buonotourist a dobândit dreptul de a obține compensație suplimentară pentru prestarea de serviciilor de transport în cauză la data la efectua aceste servicii. Pentru ca acest raționament să se susțină, plățile compensație trebuie să fi fost exonerate de la procedura de notificare obligatorie conform articolului 17 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69. Cu alte cuvinte, în măsura în care compensația constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, nenotificarea compensației ar face-o ilegală în conformitate cu articolul 108 din tratat.

               (72)

               Acest lucru deoarece, în conformitate cu articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, compensația plătită conform regulamentului este exonerată de procedura de informare preliminară prevăzută la articolul 108 alineatul (3) din tratat și, prin urmare, de obligația de notificare prealabilă.

               (73)

               Cu toate acestea, din hotărârea în cauza Combus reiese că noțiunea de „compensație de serviciu public” în sensul dispoziției corespunzătoare [articolul 17 alineatul (2)] trebuie să fie interpretată într-un mod foarte restrictiv (17). Exonerarea de la notificare prevăzută la articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 vizează numai compensația pentru obligațiile de serviciu public impuse, conform articolului 2 din regulament, în mod unilateral unei întreprinderi, care este calculată cu ajutorul metodei prezentate la articolele 10-13 din regulament (procedura de compensare normală) și nu vizează compensația pentru contractele de servicii publice așa cum s-a definit la articolul 14 din regulament. Compensația plătită în temeiul unui contract de servicii publice așa cum s-a definit la articolul 14 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 care determină un ajutor de stat trebuie să fie notificată către Comisie înainte ca aceasta să intre în vigoare. A nu proceda astfel va avea ca rezultat faptul că se va considera că respectiva compensație este un ajutor aplicat în mod ilegal, în conformitate cu articolul 108 din tratat.

               (74)

               Problema referitoare la descărcarea efectivă a autorităților italiene de obligația notificării prealabile prin articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 depinde prin urmare în prezentul caz, în primul rând, dacă obligația de serviciu public a fost într-adevăr impusă în mod unilateral societății Buonotourist de către regiune și, în al doilea rând, dacă respectiva compensație plătită conform acestei obligații respectă dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 1191/69. Comisia va examina ambele probleme pe rând.

         (i)   OSP impusă în mod unilateral

               (75)

               Comisia remarcă faptul că nici autoritățile italiene și nici societatea Buonotourist nu au putut să îi furnizeze niciun act de atribuire referitor la perioada analizată. Buonotourist a furnizat Comisiei numai contractele care au fost puse în aplicare începând din anul 2003.

               (76)

               Autoritățile italiene pretind că modelul de contract de concesiune furnizat de ele, care se referă la o altă întreprindere, era contractul tip în uz în regiune în cursul perioadei analizate. Cu toate acestea, modelul de contract de concesiune pe baza căruia Buonotourist a fost compensată în primă instanță este valabil doar pe perioada aprilie 1972-decembrie 1973, ceea ce înseamnă cu peste 20 de ani anterior perioadei analizate și înainte de intrarea în vigoare a legii nr. 151/1981, așa cum a fost adoptată prin legea regională nr. 16/1983. Deși se pare că modelul de contract de concesiune prevedea (de exemplu, la punctele 2, 9 și 10) unele obligații, inclusiv obligația de a aplica reduceri pentru studenți, muncitori, profesori și salariați din sectorul public și privat și obligația de a transporta anumite categorii de pasageri gratuit, care ar putea să fie calificate ca obligații de serviciu public, Comisia nu deține nicio dovadă că aceste obligații au fost realmente aplicabile Buonotourist în cursul perioadei analizate, din cauza absenței unui act de atribuire. Având în vedere că serviciile furnizate erau servicii regulate de transport, era necesar mai degrabă ca prevederile concesiunii, prin care s-a acordat societății Buonotourist dreptul exclusiv de a presta serviciile, să specifice în avans modalitățile aferente serviciilor care urmează să fie furnizate. Buonotourist nu a furnizat dovezi care să arate că aceste modalități erau impuse în mod unilateral de regiune în loc să fie propuse de operator, în schimbul dreptului de a furniza serviciile în mod exclusiv, și apoi autorizate de regiune. În orice caz, metodologia utilizată de expertul numit de curte pentru a calcula presupusa subcompensare nu se referă la aceste obligații.

               (77)

               Comisia a evaluat, de asemenea, dacă obligația de serviciu public ar putea decurge din legea regională nr. 16/1983, aceasta fiind baza juridică identificată atât de regiune cât și de Buonotourist în privința compensației acordate societății în perioada analizată (a se vedea considerentele 23 și 40). În această privință, trebuie remarcat că legea regională prevede faptul că numai entitățile și întreprinderile din sectorul public sau privat care furnizează servicii locale de transport public în baza unui regim de concesiune pot să primească contribuții publice. Articolul 2 din legea regională prevede că: „orice deficit sau pierdere posibilă neacoperită de contribuțiile regionale determinate mai sus (la articolul 2) rămâne exigibilă pentru o singură întreprindere”.

               (78)

               Comisia mai remarcă faptul că actele regionale furnizate de Buonotourist (a se vedea considerentul 40) menționau unele obligații contractuale aplicabile între Buonotourist și regiune în perioada analizată. Cu toate acestea, respectivele acte nu identifică în mod clar obligațiile care ar putea să fie calificate ca obligații de serviciu public, deși sunt un indicator al existenței lor posibile. În plus, existența obligațiilor contractuale exclude faptul că s-a impus în mod unilateral o obligație de serviciu public, asupra Buonotourist. În orice caz, metodologia utilizată de expertul numit de curte pentru a calcula presupusa subcompensare nu se referă la aceste obligații.

               (79)

               Cu privire la existența eventuală a unei obligații în materie de tarife, deși calculul compensației suplimentare a fost făcut de expertul numit de curte în baza articolului 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, Comisia nu dispune de nicio dovadă că astfel de obligații au fost impuse efectiv asupra Buonotourist. În conformitate cu articolul 2 alineatul (5) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, obligațiile în materie de tarife sunt „obligațiile întreprinderilor de transport de a aplica tarife stabilite sau omologate de către autoritățile competente, contrare interesului comercial al întreprinderii și rezultând fie din impunerea, fie din refuzul de a modifica măsurile tarifare speciale, mai ales pentru anumite categorii de călători, anumite categorii de produse sau pentru anumite relații”. În schimb, definiția obligațiilor în materie de tarife „nu se aplică obligațiilor care decurg din măsurile generale de politică a prețurilor aplicate tuturor activităților economice sau din măsurile luate în ce privește tarifele și condițiile generale de transport în vederea organizării pieței transporturilor sau a unei părți a pieței”. Comisia recunoaște că la punctul 27 din modelul de contract de concesiune din 1972/1973 se prevăd tarifele aplicabile pentru operatorii vizați de concesiune, dar reamintește că nu a primit niciun act de concesiune sau de atribuire similar referitor la Buonotourist pentru perioada analizată care să permită să se stabilească faptul că societății i-au fost impuse obligații tarifare. În orice caz, Comisia remarcă faptul că, în temeiul articolului 2 din legea regională nr. 16/1983, compensația anuală către întreprinderile care furnizează servicii de transport public s-a calculat ex ante ca diferență între veniturile provenite din aplicarea tarifelor minime și așa-numitele „costuri standard” (a se vedea considerentul 23). Ca atare, Comisia concluzionează că legea regională a prevăzut tarife minime, care exclud, de asemenea, existența unei obligații generale în materie de tarife.

               (80)

               În orice caz, nu pare că vreo PSO pe care s-ar putea ca Buonotourist să fi fost obligată să o execute i-a fost impusă acesteia în mod unilateral. Comisia remarcă în această privință că Buonotourist a avut inițiativa de a solicita reînnoirea concesiunilor pentru toți cei șapte ani din cursul perioadei analizate.

               (81)

               Argumentul Buonotourist cum că operatorii erau obligați să exploateze rutele sub incidența obligațiilor de serviciu public, chiar dacă regiunea a redus în mod repetat cuantumul costurilor standard, și că operatorii s-ar fi confruntat cu o acțiune judiciară pentru întreruperea unui serviciu public în cazul în care ar și-ar fi oprit realmente activitățile, nu a fost susținut prin nicio dovadă astfel încât nu poate fi folosit pentru a sprijini constatarea obligațiilor de serviciu public impuse în mod unilateral în prezentul caz.

         (ii)   Conformitatea compensației cu procedura de compensare normală

               (82)

               Chiar dacă se demonstrează că obligațiile de serviciu public au fost impuse în mod unilateral Buonotourist în această speță, ceea ce nu este cazul, compensația pentru aceste servicii ar mai trebui și să se conformeze procedurii de compensare normale (secțiunea IV) prevăzută în Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 pentru a fi exonerată de obligația notificării prealabile în temeiul articolului 17 alineatul (2) din regulament. Comisia nu consideră că acesta este cazul în speța dată.

               (83)

               În primul rând, Comisia observă că procedura de compensare normală în temeiul Regulamentului (CEE) nr. 1191/69 prevede o metodă de calculare a cuantumului compensației care urmează să fie acordată în legătură cu constrângerile financiare care derivă din impunerea unei obligații de serviciu public. Începând cu 1 iulie 1992, Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 a impus, în virtutea articolului 1 alineatul (5), întreprinderilor de transport care operează nu numai serviciile supuse obligațiilor de serviciu public ci exercită și alte activități, să opereze serviciile publice ca divizii separate în care: (i) conturile de exploatare care corespund fiecăreia dintre aceste activități sunt separate și se utilizează partea din active care aparține fiecăreia în conformitate cu normele contabile în vigoare; și (ii) cheltuielile sunt compensate de veniturile din exploatare și plățile de la autoritățile publice, fără nicio posibilitate de transfer de la sau către un alt sector al activității întreprinderii.

               (84)

               Comisia mai observă că, în conformitate cu hotărârea Curții de Justiție în cauza Antrop cerințele prevăzute de acea procedură nu sunt îndeplinite în cazul în care nu este posibil să se evalueze, pe baza unor date fiabile provenite din conturile corespunzătoare, diferența între costurile imputabile părților din activitățile societății din sfera acoperită de concesiune și veniturile corespunzătoare și, în consecință, în cazul în care nu este posibil să se calculeze costurile suplimentare care decurg din realizarea obligațiilor de serviciu public de către întreprinderea în cauză (18).

               (85)

               Comisia consideră că compensația acordată Buonotourist nu respectă aceste cerințe. Buonotourist a confirmat că, în plus de activitățile sale în baza presupuselor POS, s-a angajat și în activități de servicii de închiriere. În plus, regiunea pretinde că Buonotourist s-a angajat și în alte activități, cum ar fi serviciile de transport interregional și internațional cu autocarul (a se vedea considerentele 50-52). Cu toate acestea, nici autoritățile italiene și nici Buonotourist nu au demonstrat că s-a ținut o contabilitate separată corespunzătoare pentru aceste activități. Acest lucru pare să fie confirmat implicit de Buonotourist când afirmă că sumele indicate în „formularele E” transmise în fiecare an regiunii includeau și veniturile aferente rutelor care făceau obiectul concesiunilor (a se vedea considerentul 45).

               (86)

               Comisia consideră că argumentul invocat de Buonotourist cum că cerința legală de a păstra întreaga documentație contabilă și administrativă pentru perioada analizată a expirat nu este pertinent pentru a justifica ex post o compensație suplimentară stabilită printr-o abordare inductivă. În orice caz, o astfel de cerință care decurge din legislația națională, chiar dacă s-ar fi demonstrat că există, nu poate submina o obligație derivând din jurisprudența Curții de Justiție sau din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, care trebuie să se demonstreze că a fost îndeplinită înainte să se poată plăti compensația de serviciu public, unui operator de transport.

               (87)

               În al doilea rând, Comisia remarcă faptul că articolul 13 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 dispune administrației să stabilească cuantumul compensației în avans. Calcularea compensației suplimentare pe baza unei evaluări ex post, așa cum a fost recomandată de Consiliul de Stat, este în contradicție cu respectiva dispoziție așa cum s-a explicat deja la considerentele 62 și 63.

               (88)

               În lumina acestor observații, Comisia concluzionează că acea compensație suplimentară pe care Consiliul de Stat o consideră datorată societății Buonotourist nu a fost exonerată de obligația de a notifica în prealabil în conformitate cu articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69.

         6.3.   COMPATIBILITATEA AJUTORULUI

               (89)

               Întrucât nu s-a demonstrat că măsura analizată a fost exonerată de obligația de notificare prealabilă în conformitate cu articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, compatibilitatea acestei plăți cu piața internă va trebui să fie analizată, întrucât plățile sunt considerate a constitui ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat, așa cum s-a explicat în secțiunea 6.1 de mai sus.

               (90)

               Articolul 93 din tratat conține norme privind compatibilitatea ajutorului de stat în sfera coordonării transportului și obligațiile de serviciu public în domeniul transportului și constituie o lex specialis privitor la articolul 107 alineatul (3), precum și la articolul 106 alineatul (2), întrucât conține norme speciale în ceea ce privește compatibilitatea ajutorului de stat. Curtea de Justiție a hotărât că articolul respectiv „recunoaște că ajutorul acordat sectorului transporturilor este compatibil cu piața internă numai în cazuri bine definite care nu periclitează interesele generale ale [Uniunii]” (19).

               (91)

               La 3 decembrie 2009, Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 a intrat în vigoare și a abrogat Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 și Regulamentul (CEE) nr. 1107/70 al Consiliului (20). Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 se aplică compensației obligațiilor de serviciu public privitoare la serviciile de transport public rutier și feroviar de călători.

               (92)

               Comisia consideră că examinarea compatibilității măsurii nenotificate ar trebui să se efectueze în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1370/2007, întrucât aceasta era legea în vigoare la data la care prezenta decizie a fost adoptată (21). Comisia mai remarcă faptul că acea compensație suplimentară acordată Buonotourist de către Consiliul de Stat a fost plătită la 21 decembrie 2012, deci Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 era deja în vigoare de peste trei ani la data la care s-au produs efectele ajutorului plătit (22).

               (93)

               Articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 prevede următoarele: „Compensația de serviciu public pentru exploatarea serviciilor publice de transport de călători sau pentru respectarea obligațiilor tarifare instituite prin norme generale și achitate în conformitate cu prezentul regulament este compatibilă cu piața [comună]. O astfel de compensație este scutită de obligația de notificare prealabilă stabilită la articolul 108 alineatul (3) din tratat”.

               (94)

               Din motivele prevăzute în continuare, Comisia consideră că respectiva compensație notificată nu respectă Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 și nu poate, prin urmare, să fie declarată compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 9 alineatul (1) din regulament.

               (95)

               În primul rând, în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, în cazul în care o autoritate competentă decide să acorde operatorului, la latitudinea sa, un drept exclusiv și/sau o compensație în schimbul realizării obligațiilor de serviciu public, aceasta trebuie să o facă în cadrul unui contract de servicii publice, cu excepția cazului în care obligația de serviciu public are drept obiectiv să stabilească tarife maxime și este impusă prin intermediul unei măsuri aplicabile fără nicio discriminare tuturor serviciilor de transport public de călători de același tip dintr-o anumită zonă geografică (norme generale).

               (96)

               În cazul prezent, Comisia consideră că nu s-a oferit nicio dovadă cum că a existat o schemă contractuală între Buonotourist și regiune sau că au fost aplicate normele generale de stabilire a tarifelor maxime pentru toți călătorii sau pentru anumite categorii de călători. Comisia a primit doar un model de contract de concesiune pentru anul 1972/1973 privitor la o altă societate, din care nu este posibil să se extragă informații fiabile cu privire la relația dintre Buonotourist și regiune în perioada analizată (1996-2002). În plus, Comisia observă că, în conformitate cu articolul 2 din legea regională nr. 16/1983 – baza juridică identificată atât de regiune cât și de Buonotourist pentru perioada analizată (a se vedea considerentele 21 și 39) – veniturile furnizorilor de servicii de transport public au provenit din aplicarea tarifelor minime stabilite de regiune. Nu s-a făcut nicio referire la tarifele maxime.

               (97)

               Prin urmare, Comisia concluzionează că nu s-a respectat articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007.

               (98)

               În al doilea rând, Comisia remarcă faptul că, indiferent dacă Buonotourist a încheiat un contract de servicii publice sau dacă a făcut obiectul obligațiilor în materie de tarife prin normele generale, se pare că nu s-au respectat toate dispozițiile articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, care stabilește conținutul obligatoriu al contractelor de servicii publice și al normelor generale. De exemplu, articolul 4 alineatul (1) litera (b) prevede stabilirea în avans, într-un mod transparent și obiectiv și care împiedică supracompensarea, a parametrilor pe baza cărora se calculează compensația, în timp ce articolul 4 alineatul (1) litera (c) și articolul 4 alineatul (2) stipulează modalitățile de alocare a costurilor și veniturilor. Așa cum s-a explicat referitor la examinarea de către Comisie a celei de a doua condiții prevăzută în secțiunea 6.1 din hotărârea Curții de Justiție în cauza Altmark, parametrii pe baza cărora s-a calculat presupusa subcompensare de către cel de al doilea expert nu au fost stabiliți în avans și, prin urmare, articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 nu a fost respectat.

               (99)

               În al treilea rând, articolul 6 alineatul (1) prevede că, în cazul contractul de servicii publice atribuite în mod direct, compensația trebuie să respecte dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 1370/2007 și dispozițiile prevăzute în anexă pentru garantarea faptului că această compensație nu depășește ceea ce este necesar pentru a executa obligația de serviciu public. Anexa la Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 prevede că o compensație nu poate să depășească cuantumul care corespunde valorii financiare compuse a următorilor factori: costurile suportate în legătură cu obligația de serviciu public minus veniturile din bilete, minus orice efect financiar pozitiv generat în cadrul rețelei exploatate sub incidența obligației de serviciu public, plus un profit rezonabil. De asemenea, anexa impune calcularea costurilor și veniturilor în conformitate cu normele contabile și fiscale în vigoare. În plus, din motive de transparență, ar trebui să existe o separare a conturilor [punctul 5 din anexa la Regulamentul (CE) nr. 1370/2007].

               (100)

               Așa cum s-a remarcat în considerentul 85, Buonotourist nu a aplicat în mod corespunzător separarea conturilor. În consecință, este imposibil să se demonstreze că indiferent ce compensație s-a acordat până la urmă, aceasta nu depășește cuantumul corespunzător efectului financiar net echivalent cu totalul efectelor, pozitive sau negative, ale respectării obligației de serviciu public asupra costurilor și veniturilor operatorului serviciului public (punctul 2 din anexă).

               (101)

               În plus, în absența parametrilor de compensare prevăzuți în avans, orice alocare de costuri trebuie efectuată în mod necesar ex post pe baza unor ipoteze arbitrare, așa cum s-a făcut prin intermediul metodologiei inductive.

               (102)

               Comisia consideră că, în consecință, compensația suplimentară dispusă de Consiliul de Stat nu a fost plătită în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 și că, prin urmare, măsura nenotificată este incompatibilă cu piața internă.

         6.4.   COMPENSAȚIA DISPUSĂ DE CONSILIUL DE STAT NU CONSTITUIE DESPĂGUBIRI.

               (103)

               În decizia de inițiere, Comisia a invitat toate părțile interesate să comenteze dacă hotărârea Consiliului de Stat privește o decizie de acordare de daune-interese pentru o presupusă încălcare a legii, spre deosebire de o decizie de acordare a unei compensații de serviciu public pe baza regulamentelor aplicabile ale Consiliului. Nici autoritățile italiene și nici societatea Buonotourist nu au abordat această problemă în observațiile lor.

               (104)

               Comisia remarcă în această privință că, în anumite circumstanțe, despăgubirea pentru daunele cauzate de acțiuni sau alte conduite ilicite ale autorităților naționale (23) nu oferă un avantaj și, prin urmare, aceasta trebuie să nu fie considerată ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat (24). Scopul despăgubirii pentru daunele suferite este diferit de cel al ajutorului de stat întrucât aceasta are ca obiectiv să readucă partea prejudiciată în situația în care se găsea anterior acțiunii cauzatoare de daune, ca și cum această acțiune nu s-ar fi întâmplat (restitutio in integrum). În plus, Comisia remarcă în această privință că pentru ca despăgubirea pentru daune să nu intre în domeniul de aplicare a normelor privind ajutorul de stat, aceasta trebuie să se bazeze pe norma generală privind compensarea (25). În sfârșit, Comisia reamintește că CJUE, în hotărârea în cauza Lucchini, a statuat că o instanță națională nu poate să aplice legislația națională atunci când rezultatul aplicării respectivei legislații are ca efect împiedicarea „aplicării dreptului comunitar, în sensul că ar face imposibilă recuperarea unui ajutor de stat acordat cu încălcarea dreptului comunitar” (26). Principiul care se află la baza acestei pronunțări este acela că o normă de drept intern nu poate fi aplicată în cazul în care aplicarea acesteia ar împiedica aplicarea corespunzătoare a dreptului comunitar (27).

               (105)

               În ceea ce privește compensația suplimentară dispusă în favoarea Buonotourist de către Consiliul de Stat, Comisia observă că hotărârea Consiliului de Stat, deși nu s-a făcut nicio trimitere la Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 în dispozitivul acesteia, se referă la dreptul Buonotourist de a primi o compensație în conformitate cu articolele 6, 10 și 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, în cuantumuri care trebuie determinate de administrație pe baza unor date fiabile. Acest lucru ar sugera că dreptul Buonotourist la compensație suplimentară derivă, conform Consiliului de Stat, nu din norma generală privind despăgubirea pentru daunele cauzate de o acțiune sau o altă conduită ilicită a autorităților naționale ci din drepturile presupus derivate din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69.

               (106)

               În orice caz, Comisia consideră că o acordarea unei despăgubiri pentru daune-interese în favoarea Buonotourist pentru presupusa impunere unilaterală ilegală de obligații de serviciu public de către autoritățile italiene, calculată pe baza procedurii de compensare normale prevăzută de Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, ar încălca articolele 107 și 108 din tratat. Acest lucru se datorează faptului că o astfel de despăgubire ar produce pentru Buonotourist același rezultat ca acordarea unei compensații de serviciu public pentru perioada analizată, în ciuda faptului că specificațiile din concesiune care se aplică serviciilor în cauză nici nu exonerează de obligația de notificare prealabilă și nici nu respectă dispozițiile fundamentale din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 sau din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, așa cum s-a demonstrat mai sus. Acordarea unei astfel de despăgubiri ar facilita deci în mod efectiv eludarea normelor privind ajutorul de stat și a condițiilor prevăzute de legiuitorul Uniunii, în temeiul cărora autoritățile competente, atunci când impun sau contractează obligațiile de serviciu public, compensează costurile suportate de operatorii de servicii publice în schimbul realizării de către aceștia a obligațiilor de serviciu public. Într-adevăr, o acordarea de despăgubiri pentru daune-interese egale cu suma cuantumurilor ajutorului care era planificat să se acorde ar constitui o acordare indirectă de ajutoare de stat, constatată a fi ilegală și incompatibilă cu piața internă (28). Urmând acest raționament, tribunalul a considerat că despăgubirea conform clauzelor de recuperare a ajutorului de stat constituie ajutor de stat (29).

               (107)

               În orice caz, modelul de contract de concesiune din 1972 în temeiul căruia se presupune că Buonotourist a furnizat serviciile de transport în cauză nu prevedea plata niciunei compensații financiare. Buonotourist a convenit să opereze serviciile în condițiile stabilite în concesiune pe propriul său risc. Această concluzie este confirmată și de articolul 2 din legea regională nr. 16/1983, care prevede că orice pierdere sau deficit neacoperit de contribuțiile publice trebuie suportat(ă) de către furnizorii de servicii.

               (108)

               În consecință, Comisia nu consideră că hotărârea Consiliului de Stat constituie o decizie de acordare de despăgubiri pentru daunele-interese suferite de Buonotourist ca urmare a acțiunii sau conduitei ilicite a autorităților naționale ci ca o decizie de acordare ilegală a unui ajutor de stat incompatibil, ceea ce este interzis în temeiul articolului 107 alineatul (1) din tratat.

               (109)

               În lumina celor de mai sus, Comisia constată că măsura nenotificată constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat, care este incompatibil cu piața internă.

         7.   RECUPERAREA AJUTORULUI

               (110)

               În conformitate cu tratatul și cu jurisprudența consacrată a CJUE, Comisia are competența de a decide că statul membru în cauză trebuie să anuleze sau să modifice ajutorul (30) dacă s-a dovedit că acesta este incompatibil cu piața internă. De asemenea, Curtea a susținut în permanență faptul că obligația unui stat de a anula ajutorul considerat de către Comisie incompatibil cu piața internă are drept scop restabilirea situației existente anterior (31). În acest context, CJUE a stabilit că obiectivul este îndeplinit atunci când beneficiarul rambursează sumele acordate prin intermediul unui ajutor ilegal, pierzând astfel avantajul de care a beneficiat față de concurenții săi de pe piață, iar situația anterioară plății ajutorului este restabilită (32).

               (111)

               În conformitate cu jurisprudența menționată, articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (33) prevede că „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar”.

               (112)

               Prin urmare, ajutorul de stat identificat în prezenta decizie trebuie recuperat de Italia, în măsura în care a fost deja plătit societății Buonotourist. Italia trebuie să adauge dobânda de recuperare la valoarea ajutorului, calculată de la data la care ajutorul ilegal a fost pus la dispoziția Buonotourist (adică de la 21 decembrie 2012) până la data recuperării sale (34), în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei (35).

               (113)

               În consecință, Comisia

         ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
   Articolul 1
   Ajutorul de stat în valoare de 1 1 11  572 EUR, pe care Republica Italiană l-a acordat ilegal Buonotourist cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, este incompatibil cu piața internă.
   Articolul 2
   (1)   Republica Italiană recuperează ajutorul menționat la articolul 1 de la beneficiar.
   (2)   Sumele care trebuie recuperate sunt purtătoare de dobânzi de la data de 21 decembrie 2012 până la recuperarea lor efectivă.
   (3)   Dobânda se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 și Regulamentul (CE) nr. 271/2008 al Comisiei (36) de modificare a Regulamentului (CE) nr. 794/2004.
   (4)   Republica Italiană anulează toate plățile încă neefectuate ale ajutoarelor menționate la articolul 1, începând cu data adoptării prezentei decizii.
   Articolul 3
   (1)   Recuperarea ajutorului menționat la articolul 1 este imediată și efectivă.
   (2)   Republica Italiană se asigură că prezenta decizie este pusă în aplicare în termen de patru luni de la data notificării prezentei decizii.
   Articolul 4
   (1)   În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Republica Italiană transmite Comisiei următoarele informații:

               (a)

               valoarea totală (principal și dobândă) de recuperat de la beneficiar;

               (b)

               o descriere detaliată a măsurilor deja luate și a celor planificate în vederea conformării cu prezenta decizie;

               (c)

               documentele care să demonstreze că beneficiarul a fost somat să ramburseze ajutorul.

         (2)   Republica Italiană informează cu regularitate Comisia cu privire la evoluția măsurilor naționale luate în vederea punerii în aplicare a prezentei decizii până la finalizarea recuperării ajutorului menționat la articolul 1. Italia prezintă imediat, la cererea Comisiei, informații referitoare la măsurile deja adoptate și la cele planificate pentru respectarea prezentei decizii. De asemenea, aceasta trebuie să furnizeze informații detaliate privind valorile ajutorului și dobânda de recuperare deja recuperate de la beneficiar.
   Articolul 5
   Prezenta decizie se adresează Republicii Italiene.

      Adoptată la Bruxelles, 19 ianuarie 2015.

            Pentru Comisie

         Margrethe VESTAGER

            Membru al Comisiei

      (1)  Decizia Comisiei din 20 februarie 2014 privind ajutorul de stat SA.35843 (fost 2012/NN) în Italia destinat compensației aferente obligației de serviciu public (PSO) pentru Buonotourist (JO C 156, 23.5.2014, p. 51).

      (2)  Comisia reamintește că, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor detaliate pentru aplicarea articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO L 83, 27.3.1999, p. 1), prerogativele Comisiei de recuperare a ajutorului se supun unui termen de prescripție de zece ani, cu începere din ziua în care ajutorul ilegal este acordat beneficiarului fie sub formă de ajutor individual, fie în baza unei scheme de ajutor. Orice măsură luată de Comisie sau de un stat membru, care acționează la solicitarea Comisiei, cu privire la ajutorul ilegal întrerupe termenul de prescripție.

      (3)  Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 al Consiliului din 26 iunie 1969 privind acțiunea statelor membre în ceea ce privește obligațiile inerente noțiunii de serviciu public în domeniul transportului feroviar, rutier și pe căi navigabile interioare (JO L 156, 28.6.1969, p. 1).

      (4)  Articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 prevede că: „Întreprinderilor de transport le revine obligația să solicite autorităților competente din statele membre încetarea totală sau parțială a unei obligații de serviciu public, în cazul în care o astfel de obligație atrage dezavantaje economice pentru ele.” Articolul 6 alineatul (3) stipulează că: „Autoritățile competente din statele membre iau decizii în termen de un an de la data solicitării în ceea ce privește obligația de a exploata și a transporta și în termen de șase luni în ceea ce privește obligațiile tarifare. Dreptul la compensație se naște la data la care autoritățile competente iau această decizie…”.

      (5)  Suma, prin urmare, a înlocuit pretenția inițială de compensare formulată de Buonotourist în valoare de 5 5 67  582,57 EUR.

      (6)  Legge Regionale 25 gennaio 1983, n. 16 Interventi regionali in materia di servizi di trasporto pubblico locale per viaggiatori (măsuri la nivel regional pentru serviciile de transport local de călători) este disponibilă la adresa: http://jtest.ittig.cnr.it:8080/cocoon/regioneCampania/xhtml?css=4&doc=/db/nir/RegioneCampania/1983/urn_nir_regione.campania_legge_1983-01-25n16&datafine=19830205

      (7)  În locul diferenței dintre produsul între numărul anticipat de unități de măsură pentru transport și fie cel mai favorabil tarif existent care poate fi solicitat de utilizatori, dacă obligația în cauză nu există, fie, în cazul în care nu există un astfel de tarif, tariful pe care l-ar fi aplicat întreprinderea în condiții de operare pe bază comercială și cu luarea în considerare atât a costurilor operațiunii în cauză, cât și a situației de pe piață.

      (8)  În locul produsului dintre numărul real de unități de măsură pentru transport și tariful impus pentru perioada analizată.

      (9)  În locul costurilor care ar fi fost suportate prin aplicarea fie a celui mai favorabil tarif existent, fie a tarifului pe care întreprinderea l-ar fi aplicat dacă opera pe bază comercială.

      (10)  În locul costurilor efectiv suportate în condițiile aplicării tarifului obligatoriu.

      (11)  Cauza C-280/00 Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg, 2003, EU:C:2003:415.

      (12)  Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (JO L 315, 3.12.2007, p. 1).

      (13)  Modelli E, anume documentele bazate pe conturile societății, care conțin informațiile necesare pentru calculul anual al contribuției publice.

      (14)  Cauza C-527/12 Comisia/Germania, EU:C:2014:2193, punctul 56, și jurisprudența citată. A se vedea, de asemenea, Cauza C-119/05 Lucchini, EU:C:2007:434, punctul 59, prezentat în considerentul 94 de mai jos.

      (15)  Cauza C-280/00 Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg, 2003, EU:C:2003:415, punctele 87 și 88.

      (16)  Cauza C-172/03 Heiser, EU:C:2005:130, punctul 55.

      (17)  Cauza T-157/01 Danske Busvognmænd, 2004, EU:2004:76, punctele 77, 78 și 79.

      (18)  Cauza C-504/07 Associação Nacional de Transportadores Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) și alții/Conselho de Ministros, Companhia Carris de Ferro de Lisboa SA (Carris) și Sociedade de Transportes Colectivos do Porto SA (STCP), 2009, EU:C:2009:290.

      (19)  Cauza 156/77 Comisia/Belgia, 1978, EU:C:1978:180, punctul 10.

      (20)  Regulamentul (CEE) nr. 1107/70 al Consiliului din 4 iunie 1970 privind acordarea ajutoarelor de stat pentru transportul feroviar, rutier și pe căi navigabile interioare (JO L 130, 15.6.1970, p. 1).

      (21)  Comisia se referă, în această privință, la motivarea dezvoltată la considerentele 307-313 din Decizia 2011/3/UE din 24 februarie 2010 privind contractele de servicii publice de transport încheiate între Ministerul danez al Transporturilor și Danske Statsbaner [ajutor de stat C 41/08 (ex NN 35/08)] (JO L 7, 11.1.2011, p. 1). Decizia respectivă a fost anulată de Tribunal în cauza T-92/11 Jørgen Andersen/Comisia Europeană, 2013, EU:T:2013:143, și calea de atac împotriva hotărârii este actualmente pe rolul Curții de Justiție în Cauza C-303/13 P. Rezultatul căii de atac nu este pertinent pentru rezultatul cazului prezent, întrucât Tribunalul a confirmat în hotărârea atacată că data la care se produc efectele ajutorului plătit este cea care determină setul de norme care trebuie aplicat. În acest caz, ajutorul s-a plătit la 21 decembrie 2012, deci ar trebui să fie aplicate normele, principiile și criteriile de evaluare a compatibilității ajutorului de stat care sunt în vigoare la data la care Comisia adoptă propria decizie (a se vedea punctul 39 din respectiva hotărâre).

      (22)  Cauza C-334/07 P Comisia/Freistaat Sachsen, 2008, EU:C:2008:709, punctele 50-53; cauza T-3/09 Italia/Comisia, 2011, EU:T:2011:27, punctul 60.

      (23)  De exemplu, faptă ilicită sau îmbogățire fără justă cauză.

      (24)  Cauzele conexate 106-120/87, Asteris AE și alții/Grecia și CEE, 1988, EU:C:1988:457.

      (25)  A se vedea Decizia Comisiei din 16 iunie 2004 privind ajutorul statului neerlandez în favoarea Akzo Nobel pentru a reduce la minimum transporturile de clor (Cauza N 304/2003), rezumatul comunicării din JO C 81, 2.4.2005, p. 4; a se vedea, de asemenea, Decizia Comisiei din 20 decembrie 2006 privind ajutorul statului neerlandez pentru relocarea societății de dezasamblare mașini Steenbergen (Cauza N 575/2005), rezumatul comunicării din JO C 80, 13.4.2007, p. 1.

      (26)  Cauza C-119/05 Lucchini, EU:C:2007:434, punctul 59.

      (27)  Ibidem, punctul 61.

      (28)  Concluziile din 28 aprilie 2005 în cauzele conexate C-346/03 și C-529/03 Atzori, EU:C:2005:256, punctul 198.

      (29)  Cauza T-384/08 Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou/Comisia, EU:T:2011:650, și Cauza T-565/08 Corsica Ferries/Comisia, EU:T:2012:415, punctele 23, 114 și 120-131. A se vedea, de asemenea, prin analogie, Cauza C-111/10 Comisia/Consiliul, EU:C:2013:785, punctul 44.

      (30)  Cauza C-70/72 Comisia/Germania, Rec., 1973, p. 813, punctul 13.

      (31)  Cauzele conexate C-278/92, C-279/92 și C-280/92 Spania/Comisia, Rec., 1994, p. I-4103, punctul 75.

      (32)  Cauza C-75/97 Belgia/Comisia, Rec., 1999, p. I-3671, punctele 64 și 65.

      (33)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO L 83, 27.3.1999, p. 1).

      (34)  A se vedea articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.

      (35)  Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 140, 30.4.2004, p. 1).

      (36)  Regulamentul (CE) nr. 271/2008 al Comisiei din 30 ianuarie 2008 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 794/2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 82, 25.3.2008, p. 1).