title: 2009/941/CE: Decizia Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Protocolului de la Haga din 23 noiembrie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere

text:
               16.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 331/17

         DECIZIA CONSILIULUI
   din 30 noiembrie 2009
   privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Protocolului de la Haga din 23 noiembrie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere
   (2009/941/CE)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 61 litera (c) coroborat cu articolul 300 alineatul (2) primul paragraf prima teză și cu articolul 300 alineatul (3),
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Parlamentului European (1),
   întrucât:

               (1)

               Comunitatea depune eforturi pentru crearea unui spațiu judiciar comun bazat pe principiul recunoașterii reciproce a hotărârilor.

               (2)

               Regulamentul (CE) nr. 4/2009 al Consiliului din 18 decembrie 2008 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor și cooperarea în materie de obligații de întreținere (2) prevede că legea aplicabilă obligațiilor de întreținere se determină în conformitate cu Protocolul de la Haga din 23 noiembrie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere (denumit în continuare „protocolul”) în statele membre în care se aplică protocolul în cauză.

               (3)

               Protocolul aduce o contribuție în mod semnificativ la eforturile de asigurare a unui grad mai mare de securitate și predictibilitate juridică pentru creditorii și debitorii obligațiilor de întreținere. Aplicarea unor norme unitare pentru a determina legea aplicabilă va permite libera circulație a hotărârilor privind obligațiile de întreținere în cadrul Comunității, fără nicio formă de control în statul membru în care se solicită executarea.

               (4)

               Articolul 24 din protocol permite organizațiilor regionale de integrare economică, precum Comunitatea, să semneze, să accepte, să aprobe sau să adere la protocol.

               (5)

               Comunitatea are competență exclusivă cu privire la toate aspectele reglementate de protocol. Acest lucru nu aduce atingere pozițiilor statelor membre care nu au obligații în temeiul prezentei decizii sau nu fac obiectul aplicării sale, astfel cum se menționează în considerentele 11 și 12.

               (6)

               Comunitatea ar trebui, prin urmare, să aprobe protocolul.

               (7)

               Protocolul ar trebui să se aplice între statele membre cel mai târziu la 18 iunie 2011, data aplicării Regulamentului (CE) nr. 4/2009.

               (8)

               Având în vedere legătura strânsă dintre protocol și Regulamentul (CE) nr. 4/2009, normele protocolului ar trebui să fie aplicate în Comunitate în mod provizoriu în cazul în care protocolul nu a intrat în vigoare la 18 iunie 2011, data de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 4/2009. Ar trebui formulată o declarație unilaterală în acest sens la încheierea protocolului.

               (9)

               Normele protocolului ar trebui să determine legea aplicabilă unei obligații de întreținere în cazul în care o hotărâre cu privire la respectiva obligație este recunoscută și executorie, în conformitate cu normele privind eliminarea procedurii de exequatur prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 4/2009. Pentru a se asigura că, în cadrul Comunității, vor fi aplicate aceleași norme privind conflictul de legi în cazul creanțelor de întreținere referitoare la o perioadă anterioară, dar și ulterioară intrării în vigoare sau aplicării provizorii a protocolului în cadrul Comunității, normele protocolului ar trebui să se aplice și creanțelor de întreținere referitoare la o perioadă anterioară acestui eveniment, fără a aduce atingere articolului 22 al acestuia. Ar trebui făcută o declarație unilaterală în acest sens la încheierea protocolului.

               (10)

               În conformitate cu articolul 3 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Irlanda participă la adoptarea și aplicarea prezentei decizii.

               (11)

               În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (12)

               În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale,

         DECIDE:
   Articolul 1
   Prin prezenta decizie se aprobă, în numele Comunității Europene, Protocolul de la Haga din 23 noiembrie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere.
   Textul protocolului este anexat la prezenta decizie.
   Articolul 2
   Președintele Consiliului este autorizat să desemneze persoana (persoanele) împuternicită (împuternicite) să semneze protocolul prin care Comunitatea își asumă obligații.
   Articolul 3
   La încheierea protocolului, Comunitatea formulează următoarea declarație, în conformitate cu articolul 24 din protocol:

      „Comunitatea Europeană declară, în conformitate cu articolul 24 din protocol, că își exercită competența asupra tuturor aspectelor reglementate de protocol. Protocolul are caracter obligatoriu pentru statele membre ale Comunității Europene în temeiul încheierii sale de către aceasta.
      În sensul prezentei declarații, termenul «Comunitatea Europeană» nu include Danemarca, în temeiul articolelor 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, și nici Regatul Unit, în temeiul articolelor 1 și 2 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene.”

   Articolul 4
   (1)   În cadrul Comunității, normele protocolului se aplică în mod provizoriu, fără a aduce atingere articolului 5 din prezenta decizie, de la 18 iunie 2011, data de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 4/2009, în cazul în care protocolul nu a intrat încă în vigoare la acea dată.
   (2)   La încheierea protocolului, Comunitatea formulează următoarea declarație, pentru a lua în considerare posibila aplicare provizorie menționată la alineatul (1):

      „Comunitatea Europeană declară că va aplica normele protocolului în mod provizoriu de la 18 iunie 2011, data aplicării Regulamentului (CE) nr. 4/2009 al Consiliului din 18 decembrie 2008 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor și cooperarea în materie de obligații de întreținere (3), în cazul în care protocolul nu a intrat în vigoare la acea dată, în conformitate cu articolul 25 alineatul (1) al acestuia.”

   Articolul 5
   (1)   Fără a aduce atingere articolului 22 din protocol, normele protocolului stabilesc, de asemenea, legea aplicabilă întreținerii solicitate într-un stat membru pentru o perioadă anterioară intrării în vigoare sau aplicării provizorii a protocolului în cadrul Comunității, în situațiile în care, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 4/2009, acțiunile sunt introduse, tranzacțiile judiciare sunt aprobate sau încheiate, iar actele autentice sunt întocmite începând cu 18 iunie 2011, data de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 4/2009.
   (2)   La încheierea protocolului, Comunitatea face declarația următoare:

      „Comunitatea Europeană declară că va aplica normele protocolului și cu privire la întreținerea solicitată în unul dintre statele sale membre pentru o perioadă anterioară intrării în vigoare sau aplicării provizorii a protocolului în cadrul Comunității, în situațiile în care, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 4/2009 al Consiliului din 18 decembrie 2008 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor și cooperarea în materie de obligații de întreținere (3), acțiunile sunt introduse, tranzacțiile judiciare sunt aprobate sau încheiate, iar actele autentice sunt întocmite începând cu 18 iunie 2011, data de aplicare a regulamentului sus-menționat.”

      Adoptată la Bruxelles, 30 noiembrie 2009.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         B. ASK

      (1)  Avizul din 24 noiembrie 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (2)  JO L 7, 10.1.2009, p. 1.

      (3)  JO L 7, 10.1.2009, p. 1.
   ANEXĂ

      TRADUCERE

         PROTOCOL

         privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere

      Statele semnatare ale prezentului protocol,
      Dorind stabilirea unor dispoziții comune privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere,
      Dorind modernizarea Convenției de la Haga din 24 octombrie 1956 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere față de copii și a Convenției de la Haga din 2 octombrie 1973 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere,
      Dorind dezvoltarea unor norme generale privind legea aplicabilă care să completeze Convenția de la Haga din 23 noiembrie 2007 privind recuperarea internațională a pensiei alimentare și a altor tipuri de întreținere familială,
      Au decis să încheie un protocol în acest scop și au convenit asupra următoarelor dispoziții:
      Articolul 1
      Domeniul de aplicare
      (1)   Prezentul protocol determină legea aplicabilă obligațiilor de întreținere care decurg dintr-o relație de familie, rudenie, căsătorie sau alianță, inclusiv obligația de întreținere față de un copil indiferent de starea civilă a părinților.
      (2)   Deciziile adoptate în aplicarea prezentului protocol nu aduc atingere existenței niciuneia dintre relațiile menționate la alineatul (1).
      Articolul 2
      Aplicare universală
      Prezentul protocol se aplică și în situația în care legea aplicabilă este cea a unui stat necontractant.
      Articolul 3
      Regula generală privind legea aplicabilă
      (1)   Obligațiilor de întreținere li se aplică legea statului în care creditorul își are reședința obișnuită, cu excepția cazurilor în care prezentul protocol dispune altfel.
      (2)   În cazul unei schimbări a reședinței obișnuite a creditorului, legea statului în care se află noua sa reședință obișnuită se aplică din momentul în care intervine schimbarea.
      Articolul 4
      Reguli speciale care favorizează anumiți creditori
      (1)   Următoarele dispoziții se aplică în cazul obligațiilor de întreținere datorate:

                  (a)

                  de părinți copiilor;

                  (b)

                  de persoane, altele decât părinții, persoanelor care nu au împlinit încă douăzeci și unu de ani, cu excepția obligațiilor care decurg din relațiile menționate la articolul 5; precum și

                  (c)

                  de copii părinților.

            (2)   În cazul în care, în temeiul legii menționate la articolul 3, creditorul nu poate obține întreținere de la debitor, se aplică legea forului.
      (3)   Fără a aduce atingere articolului 3, în cazul în care creditorul a sesizat autoritatea competentă din statul în care debitorul își are reședința obișnuită, se aplică legea forului. Cu toate acestea, în cazul în care, în temeiul respectivei legi, creditorul nu poate obține întreținere de la debitor, se aplică legea statului în care creditorul își are reședința obișnuită.
      (4)   În cazul în care, în temeiul legislației menționate la articolul 3 și la alineatele (2) și (3) ale prezentului articol, creditorul nu poate obține întreținere de la debitor, se aplică legea statului a cărui cetățenie comună o au ambii, în cazul în care aceștia au aceeași cetățenie.
      Articolul 5
      Regula specială cu privire la soți și foști soți
      În cazul unei obligații de întreținere între soți, foști soți sau părți la o căsătorie care a fost anulată, articolul 3 nu se aplică în cazul în care una dintre părți obiectează, iar legea unui alt stat, în special cea a statului ultimei lor reședințe comune, are o legătură mai strânsă cu căsătoria. Într-un astfel de caz se aplică legea celuilalt stat.
      Articolul 6
      Regula specială privind apărarea
      În cazul altor obligații de întreținere decât cele pentru copii, care decurg din relația părinte-copil, și cele menționate la articolul 5, debitorul poate contesta creanța creditorului pe motiv că nici legea din statul în care debitorul își are reședința obișnuită și nici legea statului a cărui cetățenie o au ambele părți, în cazul în care aceștia au aceeași cetățenie, nu prevăd o obligație de întreținere în ceea ce îl privește.
      Articolul 7
      Desemnarea legii aplicabile în sensul unei proceduri speciale
      (1)   Fără a aduce atingere articolelor de la 3 la 6, numai în scopul unei proceduri speciale într-un anumit stat, creditorul și debitorul întreținerii pot desemna în mod expres legea statului în cauză ca fiind legea aplicabilă unei obligații de întreținere.
      (2)   O desemnare anterioară începerii unei astfel de proceduri se efectuează sub forma unui acord semnat de ambele părți, în scris sau înregistrat pe orice suport, al cărui conținut este accesibil astfel încât să poată fi utilizat pentru trimiteri ulterioare.
      Articolul 8
      Desemnarea legii aplicabile
      (1)   Fără a aduce atingere articolelor de la 3 la 6, creditorul și debitorul întreținerii pot desemna oricând una dintre următoarele legi ca fiind legea aplicabilă unei obligații de întreținere:

                  (a)

                  legea oricărui stat a cărui cetățenie o are una dintre părți la data desemnării;

                  (b)

                  legea statului reședinței obișnuite a uneia dintre părți la data desemnării;

                  (c)

                  legea desemnată de părți ca fiind aplicabilă sau legea care se aplică în fapt regimului de proprietate al bunurilor lor;

                  (d)

                  legea desemnată de părți ca fiind aplicabilă sau legea care se aplică în fapt divorțului sau separării lor legale.

            (2)   Un astfel de acord se încheie în scris sau este înregistrat pe orice suport, informațiile conținute în acord fiind accesibile astfel încât să poată fi utilizate pentru trimiteri ulterioare, și este semnat de ambele părți.
      (3)   Alineatul (1) nu se aplică obligațiilor de întreținere cu privire la o persoană sub vârsta de optsprezece ani sau la un adult care, din cauza unei deficiențe sau a unei insuficiențe a capacităților personale, nu își poate apăra interesele.
      (4)   Fără a aduce atingere legii desemnate de părți în conformitate cu alineatul (1), posibilitatea creditorului de a renunța sau nu la dreptul său la întreținere se stabilește în temeiul legii statului în care creditorul își are reședința obișnuită la data desemnării.
      (5)   Cu excepția cazurilor în care la data desemnării părțile au fost informate pe deplin și conștiente de consecințele desemnării stabilite de ele, legea desemnată de părți nu se aplică atunci când aplicarea respectivei legi ar avea în mod evident consecințe incorecte sau inechitabile pentru oricare dintre părți.
      Articolul 9
      „Domiciliu” în loc de „cetățenie”
      Un stat care are conceptul de „domiciliu” ca factor comun în domeniul dreptului familiei poate informa Biroul permanent al Conferinței de la Haga privind dreptul internațional privat că, în ceea ce privește cauzele cu privire la care sunt sesizate autoritățile sale, termenul „cetățenie” de la articolele 4 și 6 se înlocuiește cu „domiciliu”, astfel cum este definit în statul în cauză.
      Articolul 10
      Organisme publice
      În ceea ce privește dreptul unei instituții publice de a solicita rambursarea unei prestații furnizate creditorului în locul întreținerii se aplică legea care reglementează acel organism.
      Articolul 11
      Domeniul de aplicare al legii aplicabile
      Legea aplicabilă obligației de întreținere stabilește, inter alia:

                  (a)

                  dacă, în ce măsură și de la cine poate solicita creditorul întreținere;

                  (b)

                  măsura în care creditorul poate solicita retroactiv întreținere;

                  (c)

                  baza de calcul pentru valoarea întreținerii și pentru indexarea acesteia;

                  (d)

                  cine are dreptul de a introduce o acțiune privind obligația de întreținere, cu excepția chestiunilor legate de capacitatea procedurală și de reprezentarea în justiție;

                  (e)

                  termenele de prescripție sau de decădere;

                  (f)

                  cuantumul obligației unui debitor de întreținere, atunci când un organism public solicită rambursarea prestațiilor furnizate creditorului în locul întreținerii.

            Articolul 12
      Excluderea retrimiterii
      În protocol, termenul de „lege” se referă la legea în vigoare într-un stat, cu excepția normelor privind conflictul de legi.
      Articolul 13
      Ordinea publică
      Aplicarea legii stabilite în temeiul protocolului poate fi refuzată numai în măsura în care efectele sale ar fi în mod evident contrare ordinii publice a forului.
      Articolul 14
      Stabilirea cuantumului întreținerii
      Chiar și în cazul în care legea aplicabilă dispune altfel, pentru a stabili cuantumul întreținerii se ține seama de nevoile creditorului și de resursele debitorului, precum și de orice compensație care i-a fost acordată creditorului în locul plăților periodice de întreținere.
      Articolul 15
      Neaplicarea protocolului la conflictele interne
      (1)   Un stat contractant în care există mai multe sisteme juridice sau regimuri de drept care se aplică obligațiilor de întreținere nu este obligat să aplice normele protocolului pentru conflictele de legi care apar exclusiv între aceste sisteme sau regimuri de drept diferite.
      (2)   Prezentul articol nu se aplică unei organizații regionale de integrare economică.
      Articolul 16
      Sisteme juridice neunitare cu caracter teritorial
      (1)   În ceea ce privește un stat în care două sau mai multe sisteme juridice sau regimuri de drept se aplică, privind orice materie reglementată prin prezentul protocol, în unități teritoriale diferite:

                  (a)

                  orice trimitere la legea unui stat se înțelege ca o trimitere, atunci când este cazul, la legea în vigoare în unitatea teritorială relevantă;

                  (b)

                  orice trimitere la autoritățile competente sau la organismele publice ale unui stat se înțelege ca o trimitere, atunci când este cazul, la autoritățile autorizate să acționeze în unitatea teritorială relevantă;

                  (c)

                  orice trimitere la reședința obișnuită din respectivul stat se înțelege ca o trimitere, atunci când este cazul, la reședința obișnuită în unitatea teritorială relevantă;

                  (d)

                  orice trimitere la statul a cărui cetățenie comună o au două persoane se înțelege ca o trimitere la unitatea teritorială desemnată de legea respectivului stat sau, în absența unor norme relevante, la unitatea teritorială cu care obligația de întreținere are legătura cea mai strânsă;

                  (e)

                  orice trimitere la statul a cărui cetățenie o are o persoană se înțelege ca o trimitere la unitatea teritorială desemnată de legea respectivului stat sau, în absența unor norme relevante, la unitatea teritorială cu care persoana are legătura cea mai strânsă.

            (2)   În sensul identificării legii aplicabile în temeiul protocolului, în ceea ce privește un stat care include două sau mai multe unități teritoriale, fiecare dintre acestea având propriul său sistem juridic sau propriul regim de drept cu privire la materiile reglementate prin prezentul protocol, se aplică următoarele reguli:

                  (a)

                  în cazul în care într-un astfel de stat există norme în vigoare care să stabilească unitatea teritorială a cărei lege este aplicabilă, se aplică legea respectivei unități;

                  (b)

                  în absența unor astfel de norme, se aplică legea unității teritoriale relevante, astfel cum este definită la alineatul (1).

            (3)   Prezentul articol nu se aplică unei organizații regionale de integrare economică.
      Articolul 17
      Sisteme juridice neunitare – conflicte interpersonale
      Pentru identificarea legii aplicabile în temeiul protocolului, în cazului unui stat care are două sau mai multe sisteme juridice sau regimuri de drept aplicabile unor categorii diferite de persoane în ceea ce privește materiile reglementate prin prezentul protocol, orice trimitere la legea unui astfel de stat se înțelege ca o trimitere la sistemul juridic determinat de normele în vigoare din statul în cauză.
      Articolul 18
      Coordonarea cu Convențiile de la Haga anterioare privind obligațiile de întreținere
      În relațiile dintre statele contractante, prezentul protocol înlocuiește Convenția de la Haga din 2 octombrie 1973 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere și Convenția de la Haga din 24 octombrie 1956 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere față de copii.
      Articolul 19
      Coordonarea cu alte instrumente
      (1)   Prezentul protocol nu aduce atingere niciunui alt instrument internațional la care statele contractante sunt sau devin părți și care conține dispoziții în materii reglementate de prezentul protocol, cu excepția cazului în care statele care sunt părți la un astfel de instrument dau o declarație contrară.
      (2)   Alineatul (1) se aplică și legilor uniforme întemeiate pe existența, între statele în cauză, a unor legături speciale, de natură regională sau de altă natură.
      Articolul 20
      Interpretare uniformă
      În interpretarea prezentului protocol se ia în considerare caracterul său internațional și necesitatea de a promova uniformitatea aplicării sale.
      Articolul 21
      Revizuirea funcționării în practică a protocolului
      (1)   Atunci când este necesar, secretarul general al Conferinței de la Haga privind dreptul internațional privat convoacă o comisie specială în vederea revizuirii funcționării în practică a protocolului.
      (2)   În acest scop, statele contractante cooperează cu Biroul permanent al Conferinței de la Haga privind dreptul internațional privat pentru centralizarea jurisprudenței referitoare la aplicarea protocolului.
      Articolul 22
      Dispoziții tranzitorii
      Prezentul protocol nu se aplică întreținerii solicitate într-un stat contractant cu privire la o perioadă anterioară intrării sale în vigoare în statul în cauză.
      Articolul 23
      Semnare, ratificare și aderare
      (1)   Prezentul protocol este deschis spre semnare tuturor statelor.
      (2)   Prezentul protocol este supus ratificării, acceptării sau aprobării de către statele semnatare.
      (3)   Prezentul protocol este deschis spre aderare tuturor statelor.
      (4)   Instrumentele de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare sunt depuse la Ministerul Afacerilor Externe din Regatul Țărilor de Jos, care este depozitarul protocolului.
      Articolul 24
      Organizații regionale de integrare economică
      (1)   O organizație regională de integrare economică care este constituită exclusiv de către state suverane și care este competentă în ceea ce privește toate materiile reglementate de protocol sau o parte a acestora poate, în mod similar, semna, accepta, aproba sau adera la protocol. În acest caz, organizația regională de integrare economică are drepturile și obligațiile unui stat contractant, în măsura în care organizația este competentă în ceea ce privește materiile reglementate de protocol.
      (2)   În momentul semnării, acceptării, aprobării sau aderării, organizația regională de integrare economică notifică în scris depozitarul cu privire la materiile reglementate de protocol în legătură cu care statele membre și-au transferat competența către organizația respectivă. Organizația notifică fără întârziere depozitarul, în scris, cu privire la orice modificări ale competenței sale precizate în cea mai recentă modificare efectuată în conformitate cu prezentul alineat.
      (3)   La momentul semnării, acceptării, aprobării sau aderării, o organizație regională de integrare economică poate declara, în conformitate cu articolul 28, că își exercită competența asupra tuturor materiilor reglementate de protocol și că statele membre care și-au transferat competența către organizația regională de integrare economică cu privire la materia respectivă sunt obligate să respecte protocolul în virtutea semnării, acceptării, aprobării sau aderării de către organizația respectivă.
      (4)   În vederea intrării în vigoare a protocolului, orice instrument depus de o organizație regională de integrare economică este luat în considerare numai în cazul în care organizația regională de integrare economică depune o declarație în temeiul alineatului (3).
      (5)   Orice trimitere din protocol la un „stat contractant” sau „stat” se aplică, de asemenea, după caz, unei organizații regionale de integrare economică care este parte la protocol. În cazul în care o organizație regională de integrare economică depune o declarație în temeiul alineatului (3), orice trimitere cu privire la un „stat contractant” sau „stat” din prezentul protocol se aplică, după caz, și statelor membre relevante din cadrul organizației.
      Articolul 25
      Intrarea în vigoare
      (1)   Protocolul intră în vigoare în prima zi a lunii care urmează expirării a trei luni de la depunerea celui de al doilea instrument de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare menționat la articolul 23.
      (2)   Ulterior, protocolul intră în vigoare:

                  (a)

                  pentru fiecare stat sau fiecare organizație regională de integrare economică menționată la articolul 24, care ulterior a ratificat, acceptat sau aprobat protocolul sau a aderat la acesta, în prima zi a lunii următoare expirării celor trei luni de la depunerea instrumentelor de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare;

                  (b)

                  pentru o unitate teritorială la care a fost extins domeniul de aplicare al prezentului protocol în conformitate cu articolul 26, în prima zi a lunii care urmează expirării celor trei luni după notificarea declarației menționate la articolul în cauză.

            Articolul 26
      Declarații privind sistemele juridice neunitare
      (1)   Dacă un stat este alcătuit din două sau mai multe unități teritoriale, în care sunt aplicabile sisteme juridice diferite în privința materiilor reglementate de prezentul protocol, acesta poate declara, în momentul semnării, ratificării, acceptării, aprobării sau aderării, în conformitate cu articolul 28, că domeniul de aplicare al prezentului protocol se extinde la toate unitățile sale teritoriale sau doar la una sau la mai multe dintre acestea și își poate modifica oricând declarația depunând o altă declarație.
      (2)   Orice declarație de acest fel este notificată depozitarului și indică expres unitățile teritoriale cărora li se aplică protocolul.
      (3)   Dacă un stat nu depune nici o declarație în temeiul prezentului articol, domeniul de aplicare al protocolului se extinde la toate unitățile teritoriale ale statului în cauză.
      (4)   Prezentul articol nu se aplică unei organizații regionale de integrare economică.
      Articolul 27
      Rezerve
      Nu se admite nicio rezervă la prezentul protocol.
      Articolul 28
      Declarații
      (1)   Declarațiile menționate la articolul 24 alineatul (3) și articolul 26 alineatul (1) pot fi depuse în momentul semnării, ratificării, acceptării, aprobării sau aderării ori în orice alt moment ulterior și pot fi modificate sau retrase în orice moment.
      (2)   Declarațiile, modificările și retragerile sunt notificate depozitarului.
      (3)   O declarație depusă în momentul semnării, ratificării, acceptării, aprobării sau aderării produce efecte o dată cu intrarea în vigoare a prezentului protocol pentru statul în cauză.
      (4)   O declarație depusă la o dată ulterioară și orice modificare sau retragere a unei declarații produce efecte din prima zi a lunii care urmează expirării celor trei luni ulterioare datei la care este primită notificarea de către depozitar.
      Articolul 29
      Denunțare
      (1)   Un stat contractant parte la protocol poate denunța prezentul protocol printr-o notificare scrisă trimisă depozitarului. Denunțarea poate fi limitată la anumite unități teritoriale ale unui stat cu un sistem juridic neunitar căruia i se aplică prezentul protocol.
      (2)   Denunțarea produce efecte din prima zi a lunii care urmează expirării celor douăsprezece luni ulterioare datei de primire a notificării de către depozitar. Atunci când în notificare este specificat un termen mai lung pentru ca denunțarea să producă efecte, aceasta produce efecte după expirarea respectivului termen mai lung ulterior notificării primite de către depozitar.
      Articolul 30
      Notificare
      Depozitarul notifică membrii Conferinței de la Haga privind dreptul internațional privat, precum și alte state și organizații regionale de integrare economică care au semnat, ratificat, acceptat, aprobat sau aderat, în conformitate cu articolele 23 și 24, cu privire la următoarele aspecte:

                  (a)

                  semnările, ratificările, acceptările, aprobările și aderările menționate la articolele 23 și 24;

                  (b)

                  data la care prezentul protocol intră în vigoare, în conformitate cu articolul 25;

                  (c)

                  declarațiile menționate la articolul 24 alineatul (3) și articolul 26 alineatul (1);

                  (d)

                  denunțările menționate la articolul 29.

         Drept pentru care, subsemnații, pe deplin autorizați în acest sens, au semnat prezentul protocol.
         Adoptat la Haga, la 23 noiembrie 2007, în limbile engleză și franceză, ambele texte fiind în egală măsură autentice, într-un singur exemplar care se depune la arhivele guvernului Regatului Țărilor de Jos, o copie certificată a protocolului fiind trimisă, pe căi diplomatice, fiecărui membru al Conferinței de la Haga privind dreptul internațional privat la data celei de a douăzeci și una sesiuni ale sale, precum și fiecărui alt stat care a participat la respectiva sesiune.


title: Decizia Comisiei din 6 iunie 2001 de instituire a Comitetului autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare [notificată cu numărul C(2001) 1501] (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               06/Volumul 04

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               109

         32001D0527

               L 191/43

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DECIZIA COMISIEI

   din 6 iunie 2001
   de instituire a Comitetului autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare
   [notificată cu numărul C(2001) 1501]
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   (2001/527/CE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   întrucât:

               (1)

               Libertatea de a presta servicii și libera circulație a capitalului constituie obiective prioritare ale Comunității, menționate la articolele 49 și 56 din Tratatul CE.

               (2)

               Realizarea unei piețe interne reale a serviciilor financiare este vitală pentru a dinamiza creșterea economică și crearea locurilor de muncă în cadrul Comunității.

               (3)

               Planul de acțiune al Comisiei pentru serviciile financiare (1) identifică o serie de acțiuni care sunt necesare pentru a realiza piața comună a serviciilor financiare.

               (4)

               La întrunirea sa de la Lisabona în martie 2000, Consiliul European a solicitat aplicarea acestui plan de acțiune până în 2005.

               (5)

               La 17 iulie 2000, Consiliul a constituit Comitetul de experți în domeniul reglementării piețelor europene ale valorilor mobiliare.

               (6)

               În raportul său final, Comitetul de experți a solicitat constituirea a două comitete consultative, Comitetul european pentru valori mobiliare, care cuprinde reprezentanți la nivel înalt ai statelor membre, și Comitetul autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare, format din reprezentanți la nivel înalt din cadrul autorităților naționale publice competente în domeniul valorilor mobiliare, pentru a consilia Comisia, inter alia.

               (7)

               În hotărârea sa privind reglementarea mai eficientă a piețelor valorilor mobiliare în Uniunea Europeană, Consiliul European de la Stockholm a salutat intenția Comisiei de a institui oficial un comitet independent al autorităților de reglementare, în conformitate cu propunerea din raportul Comitetului de experți.

               (8)

               Comitetul autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare ar trebui să funcționeze ca un organism de reflecție și dezbatere, care consiliază Comisia în domeniul valorilor mobiliare.

               (9)

               Comitetul autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare ar trebui de asemenea să contribuie la aplicarea coerentă și oportună a legislației Comunității în statele membre prin asigurarea unei cooperări mai eficiente între autoritățile naționale de supraveghere, efectuând o procedură de evaluare reciprocă și promovând cele mai bune practici (2).

               (10)

               Comitetul autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare ar trebui să își organizeze modul de funcționare și să întrețină legături operaționale apropiate cu Comisia și Comitetul european pentru valori mobiliare. Acesta ar trebui să își aleagă președintele dintre membrii săi.

               (11)

               Comitetul autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare ar trebuie să consulte în mare măsură și într-o etapă incipientă operatorii pieței, consumatorii și utilizatorii finali, într-un mod deschis și transparent.

               (12)

               Comitetul autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare ar trebui să își elaboreze propriul regulament de procedură și să respecte în totalitate prerogativele instituțiilor și echilibrul instituțional stabilit prin tratat (3),

         DECIDE:
   Articolul 1
   Se instituie un comitet consultativ independent privind valorile mobiliare în Comunitate, denumit „Comitetul autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare” (denumit în continuare „comitetul”).
   Articolul 2
   Rolul comitetului este de a sfătui Comisia, la solicitarea acesteia, în termenul pe care Comisia îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză sau la inițiativa comitetului, în special pentru pregătirea proiectelor de măsuri de aplicare în domeniul valorilor mobiliare.
   Articolul 3
   Comitetul este format din reprezentanți la nivel înalt ai autorităților naționale publice ale statelor membre competente în domeniul valorilor mobiliare. Fiecare stat membru desemnează un reprezentant la nivel înalt din cadrul autorității sale competente pentru a participa la întrunirile comitetului.
   Comisia este prezentă la întrunirile comitetului și desemnează un reprezentant la nivel înalt care să participe la toate dezbaterile sale.
   Comitetul alege un președinte dintre membrii săi.
   Comitetul poate invita experți și observatori la întrunirile sale.
   Articolul 4
   Comitetul întreține legături operaționale apropiate cu Comisia și Comitetul european pentru valori mobiliare.
   Comitetul poate institui grupuri de lucru.
   Articolul 5
   Înaintea transmiterii avizului său Comisiei, comitetul consultă în mare măsură și într-un stadiu incipient operatorii de piață, consumatorii și utilizatorii finali, într-un mod deschis și transparent.
   Articolul 6
   Comitetul prezintă Comisiei un raport anual.
   Articolul 7
   Comitetul își stabilește regulamentul de procedură și își organizează modul de funcționare.
   Articolul 8
   Comitetul își începe activitatea la 7 iunie 2001.

      Adoptată la Bruxelles, 6 iunie 2001.

            Pentru Comisie

         Frederik BOLKESTEIN

            Membru al Comisiei

      (1)  COM(1999) 232 final.

      (2)  Text preluat de la punctul 6 al treilea paragraf din rezoluția Consiliului European de la Stockholm.

      (3)  Text preluat din preambul ultimul paragraf din rezoluția Consiliului European de la Stockholm.


title: 2013/203/UE: Decizia Consiliului din 22 aprilie 2013 privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a unui acord între Uniunea Europeană și Confederația Elvețiană privind cooperarea în domeniul aplicării legislațiilor acestora în domeniul concurenței

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 117/6

         DECIZIA CONSILIULUI
   din 22 aprilie 2013
   privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a unui acord între Uniunea Europeană și Confederația Elvețiană privind cooperarea în domeniul aplicării legislațiilor acestora în domeniul concurenței
   (2013/203/UE)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolele 103 și 352, coroborat cu articolul 218 alineatul (5),
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   întrucât:

               (1)

               La 10 decembrie 2010, Consiliul a autorizat Comisia să deschidă negocieri cu Confederația Elvețiană privind cooperarea în domeniul aplicării legislației Uniunii și, respectiv, a Confederației Elvețiene, în domeniul concurenței.

               (2)

               Negocierile cu Confederația Elvețiană au fost finalizate.

               (3)

               Acordul ar trebui să fie semnat sub rezerva încheierii acestuia,

         ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
   Articolul 1
   Prin prezenta decizie se autorizează semnarea, în numele Uniunii, a Acordului între Uniunea Europeană și Confederația Elvețiană privind cooperarea în domeniul aplicării legislațiilor acestora în domeniul concurenței, sub rezerva încheierii acordului menționat (1).
   Articolul 2
   Președintele Consiliului este autorizat să desemneze persoana sau persoanele împuternicite să semneze acordul în numele Uniunii, sub rezerva încheierii acestuia.
   Articolul 3
   Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

      Adoptată la Luxemburg, 22 aprilie 2013.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         S. COVENEY

      (1)  Textul acordului se va publica împreună cu decizia privind încheierea acestuia.


title: Decizia (UE) 2016/1458 a Parlamentului European din 28 aprilie 2016 privind descărcarea de gestiune pentru execuția bugetului general al Uniunii Europene aferent exercițiului financiar 2014, secțiunea II — Consiliul European și Consiliul

text:
               14.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 246/20

         DECIZIA (UE) 2016/1458 A PARLAMENTULUI EUROPEAN
   din 28 aprilie 2016
   privind descărcarea de gestiune pentru execuția bugetului general al Uniunii Europene aferent exercițiului financiar 2014, secțiunea II — Consiliul European și Consiliul
   PARLAMENTUL EUROPEAN,

               —

               având în vedere bugetul general al Uniunii Europene aferent exercițiului financiar 2014 (1),

               —

               având în vedere conturile anuale consolidate ale Uniunii Europene pentru exercițiul financiar 2014 [COM(2015) 377 – C8-0201/2015] (2),

               —

               având în vedere Raportul anual al Curții de Conturi referitor la execuția bugetului privind exercițiul financiar 2014, însoțit de răspunsurile instituțiilor (3),

               —

               având în vedere declarația de asigurare (4) privind fiabilitatea conturilor și legalitatea și regularitatea operațiunilor subiacente întocmită de Curtea de Conturi pentru exercițiul financiar 2014 în temeiul articolului 287 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

               —

               având în vedere articolul 314 alineatul (10) și articolele 317, 318 și 319 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

               —

               având în vedere Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 (5) al Consiliului, în special articolele 55, 99, 164, 165 și 166,

               —

               având în vedere articolul 94 și anexa V la Regulamentul său de procedură,

               —

               având în vedere raportul Comisiei pentru control bugetar și avizul Comisiei pentru afaceri constituționale (A8-0101/2016),

               1.

               amână decizia sa de a acorda Secretarului General al Consiliului descărcarea de gestiune pentru execuția bugetului Consiliului European și al Consiliului aferent exercițiului financiar 2014;

               2.

               își prezintă observațiile în cadrul rezoluției de mai jos;

               3.

               încredințează președintelui sarcina de a transmite prezenta decizie împreună cu rezoluția Parlamentului, ca parte integrantă a acesteia, Consiliului European, Consiliului, Comisiei, Curții de Justiție a Uniunii Europene, Curții de Conturi, Ombudsmanului European, Autorității Europene pentru Protecția Datelor și Serviciului European de Acțiune Externă și de a asigura publicarea acestora în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (seria L).

            Președintele

         Martin SCHULZ

            Secretarul general

         Klaus WELLE

      (1)  JO L 51, 20.2.2014.

      (2)  JO C 377, 13.11.2015, p. 1.

      (3)  JO C 373, 5.11.2015, p. 1.

      (4)  JO C 377, 13.11.2015, p. 146.

      (5)  JO L 298, 26.10.2012, p. 1.


title: Decizia Consiliului din 27 aprilie 2006 privind încheierea Acordului dintre Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei privind comunicarea și notificarea actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă și comercială

text:
Anunţ juridic important

|

32006D0326

Official Journal L 120 , 05/05/2006 P. 0023 - 0023 Official Journal L 294 , 25/10/2006 P. 0009 - 0009

		20060427Decizia Consiliuluidin 27 aprilie 2006privind încheierea Acordului dintre Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei privind comunicarea și notificarea actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă și comercială(2006/326/CE)CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 61 litera (c), coroborat cu articolul 300 alineatul (2) primul paragraf prima teză și articolul 300 alineatul (3) primul paragraf,având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere avizul Parlamentului European [1],întrucât:(1) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, nu revin obligații pentru Danemarca în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind notificarea și comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă și comercială [2] și acesta nici nu se aplică pentru aceasta.(2) Comisia a negociat un acord între Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei, prin care extinde dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 pentru Danemarca.(3) Acordul menționat anterior a fost semnat, în numele Comunității Europene, la 19 octombrie 2005, sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară, în conformitate cu Decizia 2005/794/CE a Consiliului din 20 septembrie 2005 [3].(4) În conformitate cu articolul 3 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Regatul Unit și Irlanda participă la adoptarea și aplicarea prezentei decizii.(5) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii și, prin urmare, nu îi revin obligații în temeiul acesteia și acesta nici nu se aplică pentru Danemarca.(6) Acordul menționat anterior ar trebui aprobat,DECIDE:Articolul 1Acordul dintre Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei privind notificarea și comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă și comercială se aprobă în numele Comunității.Articolul 2Președintele Consiliului este autorizat să numească persoana împuternicită să procedeze la notificarea prevăzută la articolul 10 alineatul (2) din acord.Adoptată la Luxemburg, 27 aprilie 2006.Pentru ConsiliuPreședinteleL. Prokop[1] Aviz emis la 23 martie 2006 (nepublicat în Jurnalul Oficial până la această dată).[2] JO L 160, 30.6.2000, p. 37.[3] JO L 300, 17.11.2005, p. 53.--------------------------------------------------


title: Decizia 2003/170/JAI a Consiliului din 27 februarie 2003 privind folosirea comună a ofițerilor de legătură detașați de autoritățile de aplicare a legii din statele membre

text:
Anunţ juridic important

|

32003D0170

Official Journal L 067 , 12/03/2003 P. 0027 - 0030 Ediţie specială în limba cehă Chapter 19 Volume 06 P. 129  - 132 Ediţie specială în limba estonă Chapter 19 Volume 06 P. 129  - 132 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 19 Volume 06 P. 129  - 132 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 19 Volume 06 P. 129  - 132 Ediţie specială în limba letonă Chapter 19 Volume 06 P. 129  - 132 Ediţie specială în limba malteză Chapter 19 Volume 06 P. 129  - 132 Ediţie specială în limba polonă Chapter 19 Volume 06 P. 129  - 132 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 19 Volume 06 P. 129  - 132 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 19 Volume 06 P. 129  - 132

		20030227Decizia 2003/170/JAI a Consiliuluidin 27 februarie 2003privind folosirea comună a ofițerilor de legătură detașați de autoritățile de aplicare a legii din statele membreCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană, în special articolul 30 alineatul (1) literele (a), (b) și (c), articolul 30 alineatul (2) litera (c) și articolul 34 alineatul (2) litera (c),având în vedere inițiativa Regatului Danemarcei [1],având în vedere avizul Parlamentului European [2],întrucât:(1) La reuniunea sa din 3 decembrie 1998, Consiliul Justiție și Afaceri Interne adoptă Planul de acțiune al Consiliului și al Comisiei referitor la modalitățile optime de punere în aplicare a dispozițiiilor Tratatului de la Amsterdam privind crearea unui spațiu de libertate, securitate și justiție [3] care la punctul (48) prevede că, în termen de cinci ani de la data intrării în vigoare a tratatului, trebuie adoptate măsuri pentru promovarea cooperării și a inițiativelor comune în domeniul formării, al schimburilor de ofițeri de legătură, al detașării, al folosirii echipamentelor și al cercetării criminalistice.(2) La reuniunea sa de la Viena, din 11 și 12 decembrie 1998, Consiliul European, la punctul (83) al concluziilor, a aprobat planul de acțiune al Consiliului și al Comisiei referitor la modalitățile optime de punere în aplicare a dispozițiiilor Tratatului de la Amsterdam privind crearea unui spațiu de libertate, securitate și justiție și, la alineatul (89) al acelorași concluzii, a solicitat o consolidare a acțiunii împotriva criminalității organizate, bazată pe noile posibilități oferite de tratat.(3) La reuniunea sa de la Tampere, din 15 și 16 octombrie 1999, Consiliul European a invitat Consiliul și Comisia ca, în strânsă cooperare cu Parlamentul European, să promoveze punerea în aplicarea integrală și imediată a Tratatului de la Amsterdam, pe baza Planului de acțiune adoptat la 3 decembrie 1998 de Consiliul Justiție și Afaceri Interne și aprobat de Consiliul European la reuniunea sa de la Viena din 11 și 12 decembrie 1998, precum și a orientărilor politice și obiectivelor concrete de aprofundare a cooperării polițienești, în scopul luptei împotriva criminalității transfrontaliere stabilite la reuniunea de la Tampere.(4) La reuniunea sa de la Helsinki, din 10 și 11 decembrie 1999, Consiliul European a cerut Uniunii Europene să își intensifice eforturile la nivel internațional, prin consolidarea cooperării cu țările terțe pentru reducerea cererii și ofertei de substanțe stupefiante, precum și ale justiției și afacerilor interne. De asemenea, Consiliul European a atras atenția că sunt necesare eforturile combinate ale tuturor autorităților interesate, un rol deosebit revenind Europol-ului.(5) La reuniunea sa de la Laeken, din 14 și 15 decembrie 2001, Consiliul European a reafirmat, la punctul (37) al concluziilor sale, orientările și obiectivele definite la Tampere. Consiliul European a atras, de asemenea, atenția asupra faptului că sunt necesare noi impulsuri și orientări pentru a recupera întârzierile înregistrate în anumite domenii.(6) La 14 octombrie 1996, Consiliul adoptă Acțiunea comună 96/602/JAI de definire a unui cadru comun de orientare pentru inițiativele statelor membre cu privire la ofițerii de legătură [4].(7) Având în vedere experiența dobândită în cadrul punerii în aplicare a acțiunii comune și ținând cont de dispozițiile Tratatului de la Amsterdam privind lupta împotriva criminalității transfrontaliere, este necesar să se consolideze și să se dezvolte cooperarea între statele membre cu privire la sarcinile atribuite ofițerilor de legătură și la trimiterea lor în țări terțe și la organizații internaționale.(8) După caz, Europol stabilește și întreține relații de cooperare cu terțe țări și organizații internaționale, pentru a îndeplini sarcinile definite în Convenția Europol [5].(9) Europol a stabilit și va continua să stabilească și să întrețină relații de cooperare cu un mare număr de țări terțe și de organizații internaționale.(10) Trebuie să se acorde Europol-ului sprijinul și mijloacele necesare pentru a-și îndeplini în mod eficient rolul de punct central în cooperarea polițienească europeană. Consiliul European a subliniat că Europol joacă un rol fundamental în cooperarea dintre autoritățile statelor membre pentru cercetarea criminalității transfrontaliere, sprijinind prevenirea, analiza și cercetarea criminalității la nivelul Uniunii Europene.(11) Este necesar să i se dea Europol-ului posibilitatea de a folosi, într-o anumită măsură, ofițerii de legătură trimiși de statele membre în țări terțe, pentru a consolida funcția acestuia de sprijinire operațională a autorităților polițienești naționale.(12) Statele membre recunosc că există deja o cooperare extinsă între ofițerii de legătură trimiși de statele membre, în funcție de nevoile lor naționale, în țări terțe și la organizații internaționale. Cu toate acestea, este necesar să fie consolidate anumite aspecte ale cooperării între ofițerii de legătură, în scopul unei utilizări cât mai bune a resurselor statelor membre.(13) Este necesar să se consolideze cooperarea dintre statele membre în acest domeniu pentru a facilita schimbul de informații, în vederea combaterii formelor grave ale infracționalității transfrontaliere.(14) Statele membre acordă o importanță deosebită cooperării pentru combaterea infracționalității transfrontaliere, deoarece consideră că consolidarea cooperării prin schimbul de informații ar permite autorităților naționale să combată infracționalitatea cu mai multă eficiență. Statele membre consideră că Europol ar trebui să aibă, în această privință, un rol central.(15) Prezenta decizie are ca obiectiv reglementarea unui număr de chestiuni referitoare la combaterea formelor grave de infracționalitate transfrontalieră.(16) Ar trebui să se dezvolte mai mult dispozițiiile Convenției privind aplicarea Acordului Schengen din 14 iunie 1985 între guvernele statelor Uniunii Economice Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune [6] (denumită în continuare "Convenția privind aplicarea Acordului Schengen") cu privire la utilizarea comună a ofițerilor de legătură, pentru a consolida cooperarea dintre statele membre în combaterea infracționalității transfrontaliere.(17) Cu privire la Islanda și Norvegia, prezenta decizie, cu excepția articolului 8, constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, în sensul Acordului încheiat de Consiliul Uniunii Europene, Republica Islanda și Regatul Norvegiei în ceea ce privește asocierea acestor două state în vederea punerii în aplicare, a asigurării respectării și dezvoltării acquis-ului Schengen [7] care se încadrează în domeniul menționat la articolul 1 litera H din Decizia 1999/437/CE a Consiliului privind anumite modalități de aplicare a respectivului acord [8].(18) Regatul Unit participă la prezenta decizie, în conformitate cu articolul 5 din Protocolul de integrare a acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, și în conformitate cu articolul 8 alineatul (2) din Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind cererea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen [9].(19) Irlanda participă la prezenta decizie, în conformitate cu articolul 5 din Protocolul de integrare a acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene și în conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind cererea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen [10].(20) În consecință, Acțiunea comună 96/602/JAI și dispoziția articolului 47 alineatul (4) din Convenția privind aplicarea Acordului Schengen ar trebui să fie abrogate,DECIDE:Articolul 1Definiție(1) În sensul prezentei decizii, prin "ofițer de legătură" se înțelege un reprezentant al unui stat membru care este trimis de o autoritate de aplicare a legii într-una sau mai multe țări terțe sau organizații internaționale pentru a stabili și menține contacte cu autoritățile acelei sau acelor țări sau organizații, în scopul de a contribui la prevenirea sau la cercetarea faptelor penale.(2) Prezenta decizie nu aduce atingere funcțiilor exercitate de ofițerii de legătură în cadrul atribuțiilor lor, și se aplică în conformitate cu dreptul intern, cu necesitățile naționale și cu acordurile mai favorabile încheiate eventual cu țara gazdă sau cu organizația internațională.Articolul 2Funcțiile ofițerilor de legătură(1) Fiecare stat membru urmărește ca ofițerii săi de legătură să stabilească și să mențină contacte directe cu autoritățile competente ale statului gazdă sau ale organizației internaționale, în vederea facilitării și accelerării colectării și schimbului de informații.(2) De asemenea, ofițerii de legătură ai fiecărui stat membru contribuie la colectarea și schimbul de informații care pot fi folosite în combaterea formelor grave de infracționalitate transfrontalieră, inclusiv a informațiilor care permit o mai bună cunoaștere a sistemelor juridice și a metodelor operaționale aplicabile în țările sau organizațiile internaționale respective.(3) Ofițerii de legătură își îndeplinesc sarcinile în cadrul atribuțiilor lor și cu respectarea dispozițiilor care figurează în dreptul intern al statelor lor și în acordurile încheiate eventual cu statele gazdă sau cu organizațiile internaționale, inclusiv cele privind protecția datelor cu caracter personal.Articolul 3Notificarea trimiterii de ofițeri de legătură(1) Statele membre se informează reciproc în legătură cu intențiile privind detașarea de ofițeri de legătură în țări terțe și la organizații internaționale și informează în fiecare an Secretariatul General al Consiliului Uniunii Europene (denumit în continuare "Secretariatul General") despre trimiterea unor ofițeri de legătură, precizând în special competențele acestor ofițeri și eventualele acorduri de cooperare încheiate între statele membre pe tema trimiterii de ofițeri de legătură.(2) Secretariatul General întocmește anual o situație a trimiterilor de ofițeri de legătură de către statele membre și, în special, a competențelor acestor ofițeri și a eventualelor acorduri de cooperare încheiate între statele membre pe tema trimiterii de ofițeri de legătură; această situație este adresată statelor membre și Europolului.Articolul 4Rețele de ofițeri de legătură în țările terțe(1) Statele membre se asigură că ofițerii lor de legătură care sunt trimiși în aceeași țară terță sau la aceeași organizație internațională se reunesc periodic sau de fiecare dată când este necesar pentru schimbul de informații utile. Statul membru care deține președinția Consiliului Uniunii Europene urmărește ca ofițerii săi de legătură să aibă inițiativa acestor reuniuni. În cazul în care statul membru care deține președinția nu este reprezentat în țara terță sau în organizația internațională respectivă, reprezentantul statului membru care deține președinția următoare sau pe cea care va urma acesteia din urmă ia inițiativa reuniunii. După caz, Comisia și Europol sunt invitate la aceste reuniuni.(2) Statele membre se asigură că ofițerii lor de legătură care sunt trimiși în aceeași țară terță sau la aceeași organizație internațională se ajută reciproc în contactele pe care le au cu țara gazdă. Atunci când este cazul, statele membre pot conveni ca ofițerii lor de legătură să își repartizeze sarcinile pe care le au de îndeplinit.(3) Statele membre pot conveni, la nivel bilateral sau multilateral, ca ofițerii de legătură care sunt trimiși de unul dintre ele într-o țară terță sau la o organizație internațională să vegheze și la interesele unuia sau mai multor alte state membre.Articolul 5Cooperarea între statele membre în ceea ce privește schimbul de informații prin intermediul ofițerilor de legătură din țările terțe(1) Statele membre se asigură că, respectând dreptul intern și instrumentele internaționale pertinente, precum și dispozițiile aplicabile în materie de protecție a datelor personale, ofițerii lor de legătură trimiși într-o țară terță sau la o organizație internațională comunică autorităților naționale de care depind informații privind amenințările infracționale grave îndreptate împotriva altor state membre care nu sunt reprezentate de proprii lor ofițeri de legătură în țara terță sau la organizația internațională respectivă. În conformitate cu dreptul intern și în funcție de gravitatea amenințării, autoritățile naționale evaluează dacă este sau nu oportun să informeze statele membre interesate.(2) Ofițerii de legătură ai statelor membre trimiși într-o țară terță sau la o organizație internațională pot, cu respectarea dreptului intern și a instrumentelor internaționale pertinente, precum și a dispozițiiilor aplicabile în materie de protecție a datelor personale, să comunice informații privind amenințările infracționale grave îndreptate împotriva unui alt stat membru, direct ofițerilor de legătură ai acestui stat membru, atunci când acesta din urmă este reprezentat în țara terță sau în organizația internațională respectivă.(3) Un stat membru care nu dispune de un ofițer de legătură într-o țară terță sau la o organizație internațională se poate adresa, cu respectarea dreptului intern și a instrumentelor internaționale pertinente, unui alt stat membru care dispune de un ofițer de legătură în această țară terță sau la această organizație internațională, în scopul de a schimba informații pertinente.(4) Statele membre examinează oricare cerere prevăzută la alineatul (3), cu respectarea dreptului intern și a instrumentelor internaționale pertinente și indică în cel mai scurt timp posibil dacă cererea poate fi satisfăcută.(5) Statele membre pot fi de acord ca ofițerii de legătură la post într-o țară terță sau la o organizație internațională să schimbe informații direct cu autoritățile altor state membre, cu respectarea dispozițiiilor aplicabile în materie de protecție a datelor personale.(6) Exercitarea sarcinilor descrise la alineatele (1) și (2) nu trebuie să-i împiedice pe ofițerii de legătură să își îndeplinească misiunea inițială.Articolul 6Seminarii comune pentru ofițerii de legătură(1) Pentru a consolida cooperarea dintre ofițerii de legătură dintr-una sau mai multe țări terțe sau organizații internaționale, statele membre pot, atunci când există o nevoie specifică de a obține cunoștințe despre aceste țări sau organizații, sau să intervină în aceste țări sau organizații, să organizeze seminarii comune cu privire la evoluția infracționalității și la mijloacele cele mai eficiente de luptă împotriva infracționalității transfrontaliere, ținând cont în mod corespunzător de acquis-ul comunitar. Comisia și Europol sunt invitate să participe la aceste seminarii.(2) Participarea la seminariile prevăzute la alineatul (1) nu trebuie să-i împiedice pe ofițerii de legătură să își îndeplinească de misiunea inițială.Articolul 7Autoritățile naționale competente(1) Statele membre desemnează puncte de contact în cadrul autorităților lor competente, pentru a facilita exercitarea sarcinilor prevăzute în prezenta decizie, și se asigură că punctele de contact naționale sunt în măsură să își îndeplinească eficient și rapid de misiunea.(2) Statele membre notifică în scris Secretariatului General punctele lor de contact din cadrul autorităților lor competente, precum și orice modificare ulterioară, în conformitate cu prezenta decizie. Secretariatul General publică informațiile în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.(3) Prezenta decizie este aplicabilă fără a aduce atingere dispozițiilor de drept intern existente, în special în ceea ce privește repartizarea competențelor între diferitele autorități și diferitele servicii ale statelor membre interesate.Articolul 8Europol(1) Statele membre facilitează, în conformitate cu dreptul intern și cu Convenția Europol, prelucrarea cererilor prezentate de Europol pentru a obține informații din partea ofițerilor de legătură ai statelor membre la post în țările terțe sau organizațiile internaționale în care Europol nu este reprezentat. Europol își adresează cererile unităților naționale ale statelor membre care determină, în conformitate cu dreptul intern și cu Convenția Europol, dacă pot să rezolve favorabil aceste cereri. Comunicarea către Europol a unor informații deținute de ofițerii de legătură la post într-o țară terță sau la o organizație internațională se face în conformitate cu dreptul intern și cu Convenția Europol.(2) Atunci cînd definesc sarcinile ofițerilor lor de legătură, statele membre țin cont în mod corespunzător, după caz, de funcțiile care îi incumbă Europol-ului, în conformitate cu Convenția Europol.Articolul 9Aplicarea în GibraltarPrezenta decizie se aplică în Gibraltar.Articolul 10EvaluareConsiliul evaluează punerea în aplicare a prezentei decizii în termen de doi ani de la data adoptării sale.Articolul 11Abrogare(1) Prin prezenta se abrogă Acțiunea comună 96/602/JAI.(2) Prin prezenta se abrogă dispozițiile articolului 47 alineatul (4) din Convenția privind aplicarea Acordului Schengen.Articolul 12Intrare în vigoarePrezenta decizie intră în vigoare în a paisprezecea zi de la data publicării sale în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Adoptată la Bruxelles, 27 februarie 2003.Pentru ConsiliuPreședinteleM. Chrisochoïdis[1] JO C 176, 24.7.2002, p. 8.[2] Avizul Parlamentului European din 20 noiembrie 2002 (nepublicat în Jurnalul Oficial până la această dată).[3] JO C 19, 23.1.1999, p. 1.[4] JO L 268, 19.10.1996, p. 2.[5] JO C 316, 27.11.1995, p. 2.[6] JO L 239, 22.9.2000, p. 19.[7] JO L 176, 10.7.1999, p. 36.[8] JO L 176, 10.7.1999, p. 31.[9] JO L 131, 1.6.2000, p. 43.[10] JO L 64, 7.3.2002, p. 20.--------------------------------------------------


title: Decizia Consiliului din 2 aprilie 1963 de stabilire a principiilor generale pentru punerea în aplicare a unei politici de formare profesională comune

text:
               05/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               7

         31963D0266

               P 063/1338

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DECIZIA CONSILIULUI

   din 2 aprilie 1963
   de stabilire a principiilor generale pentru punerea în aplicare a unei politici de formare profesională comune
   (63/266/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚII ECONOMICE EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolul 128 al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social,
   având în vedere avizul Adunării (1),
   întrucât, pentru a îndeplini obligația, care le este impusă prin tratat, de a desfășura politici economice care să asigure îndeosebi menținerea unui nivel ridicat de ocupare a forței de muncă, statele membre trebuie să ia măsurile corespunzătoare pentru a adapta calificările forței de muncă la tendințele dezvoltării economice generale și la evoluția tehnologiilor de producție;
   întrucât, în perspectiva realizării rapide a pieței comune și corelativ cu coordonarea politicilor regionale și cu realizarea treptată a unei politici agricole comune, modificările structurale care au loc în prezent în anumite sectoare economice ridică o serie de probleme urgente în ceea ce privește formarea profesională și recalificarea;
   întrucât trebuie definită o politică de formare profesională comună care, în conformitate cu articolul 128 din tratat, poate contribui la dezvoltarea armonioasă atât a economiilor naționale, cât și a pieței comune, în temeiul obiectivelor generale ale tratatului și, în special, a preambulului și a articolului 2;
   întrucât punerea în aplicare a unei politici eficiente de formare profesională comune va favoriza realizarea liberei circulații a lucrătorilor;
   întrucât trebuie respectat dreptul fundamental al fiecărei persoane de a-și alege în mod liber ocupația, instituția și locul de formare, precum și locul de muncă;
   întrucât, în cursul diferitelor etape ale vieții profesionale, fiecare persoană trebuie să poată beneficia de formare și de perfecționare, precum și de recalificarea profesională de care are nevoie;
   întrucât principiile generale pentru punerea în practică a unei politici de formare profesională comune trebuie să se aplice tuturor tipurilor de formare profesională a tinerilor și adulților care ar putea fi sau sunt deja angajați într-o activitate profesională, până la nivelul posturilor medii, și întrucât trebuie acordată o importanță specială formării și perfecționării personalului didactic și a instructorilor;
   întrucât atingerea obiectivelor prevăzute în principiile generale de mai jos impune nu numai acțiuni la nivel național, ci și abilitarea Comisiei de a propune măsuri corespunzătoare Consiliului sau statelor membre, conform tratatului; și întrucât acest lucru implică o strânsă colaborare atât între statele membre, cât și între statele membre și instituțiile comunitare competente;
   întrucât este de dorit să se asigure, în special prin înființarea unui Comitet consultativ pe lângă Comisie, cooperarea între acele organisme publice și private din statele membre care sunt în mod deosebit preocupate de aspectele formării profesionale;
   întrucât principiile generale de mai jos sunt relevante pentru condițiile economice și sociale actuale ale Comunității; și întrucât aceste principii pot fi treptat completate ulterior, în funcție de evoluția cerințelor la nivelul Comunității,
   DECIDE:
   Prin prezenta se stabilesc următoarele principii generale de punere în aplicare a unei politici comune de formare profesională:
   Primul principiu
   Prin politica de formare profesională comună se înțelege o acțiune comună coerentă și progresivă, care implică elaborarea de programe de către fiecare stat membru și garantarea realizării acestor programe în conformitate cu prezentele principii generale și cu măsurile de aplicare care decurg din acestea.
   Principiile generale trebuie să permită fiecărei persoane să beneficieze de o formare adecvată, cu condiția respectării libertății de a-și alege profesia, instituția și locul de formare, precum și locul de muncă.
   Prezentele principii generale au în vedere tinerii și adulții care pot fi sau sunt deja angajați într-o activitate profesională, până la nivelul posturilor medii.
   Aplicarea acestor principii generale revine statelor membre și instituțiilor competente ale Comunității, în cadrul tratatului.
   Al doilea principiu
   Politica de formare profesională comună are următoarele obiective fundamentale:

               (a)

               să asigure condițiile care să garanteze o formare profesională corespunzătoare pentru toți;

               (b)

               să organizeze în timp util mijloacele adecvate de formare profesională pentru asigurarea forței de muncă necesare diverselor sectoare ale activității economice;

               (c)

               să extindă formarea profesională, pe baza învățământului general, astfel încât să favorizeze dezvoltarea armonioasă a personalității și să răspundă cerințelor impuse de progresul tehnic, de noile metode de producție și de evoluțiile sociale și economice;

               (d)

               să permită fiecărei persoane să dobândească cunoștințele și aptitudinile tehnice necesare pentru desfășurarea unei anumite activități profesionale și să atingă cel mai înalt nivel posibil de pregătire, încurajând, în special în ceea ce privește tinerii, evoluția intelectuală și etică, educația civică și dezvoltarea fizică;

               (e)

               să evite orice întrerupere cu consecințe negative, fie în perioada dintre încheierea învățământului general și începutul formării profesionale, fie pe parcursul acesteia din urmă;

               (f)

               să favorizeze, pe parcursul diferitelor etape ale vieții profesionale, o formare și perfecționare profesională adaptate și, acolo unde este cazul, reconversia și recalificarea;

               (g)

               să ofere fiecărei persoane, potrivit înclinațiilor, aptitudinilor, cunoștințelor și experienței sale, prin intermediul unor mijloace permanente de perfecționare profesională, posibilitatea de a obține promovarea într-un post superior sau de a beneficia de pregătire pentru un nivel superior de activitate;

               (h)

               să stabilească cele mai strânse relații între diversele forme de formare profesională și sectoarele economice, astfel încât, pe de-o parte, formarea profesională să răspundă mai bine atât necesităților economiei, cât și intereselor beneficiarilor formării, și, pe de altă parte, cercurile de afaceri și profesionale de pretutindeni să acorde atenția cuvenită problemelor pe care le ridică formarea profesională.

         Al treilea principiu
   La punerea în aplicare a politicii comune de formare profesională, o importanță deosebită trebuie acordată:

               —

               previziunilor și estimărilor, atât la nivel național, cât și la nivel comunitar, cu privire la necesarul cantitativ și calitativ de lucrători al diferitelor sectoare productive,

               —

               unui sistem permanent de informații și de orientare sau îndrumare profesională pentru tineri și adulți, pe baza cunoașterii aptitudinilor individuale, a mijloacelor de formare și a posibilităților de angajare, care funcționează în strânsă colaborare cu sectoarele economice de producție și distribuție, cu serviciile de formare profesională și cu școlile,

               —

               asigurării condițiilor ca fiecare persoană să poată recurge în timp util la sistemul prevăzut mai sus înainte de alegerea profesiei, în cursul formării sale profesionale și de-a lungul întregii sale activități profesionale.

         Al patrulea principiu
   În conformitate cu aceste principii generale și pentru atingerea obiectivelor prevăzute în prezenta decizie, Comisia poate propune Consiliului sau statelor membre, conform tratatului, măsurile adecvate care se pot dovedi necesare.
   De asemenea, în strânsă colaborare cu statele membre, Comisia efectuează studii și cercetări în domeniul formării profesionale care vor asigura realizarea unei politici comune, în special în ceea ce privește promovarea facilităților de angajare în muncă și a mobilității geografice și profesionale a lucrătorilor în cadrul Comunității.
   Pe de altă parte, Comisia întocmește o listă a mijloacelor de formare din statele membre și le compară cu cerințele actuale pentru a determina ce acțiuni să recomande statelor membre, indicând o ordine a priorităților, acolo unde este cazul; dacă situația o cere, Comisia încurajează încheierea de acorduri bilaterale sau multilaterale.
   Comisia urmărește evoluția acestor măsuri, compară rezultatele acestora și le aduce la cunoștința statelor membre.
   În îndeplinirea sarcinilor ce i-au fost atribuite în domeniul formării profesionale, Comisia este sprijinită de un Comitet consultativ tripartit, ale cărui componență și statut sunt adoptate de Consiliu, după avizul Comisiei.
   Al cincilea principiu
   Pentru promovarea unei cunoașteri mai bune a tuturor datelor și publicațiilor privind situația și dezvoltarea formării profesionale în cadrul Comunității și pentru a sprijini actualizarea metodelor de predare actuale, Comisia ia toate măsurile necesare pentru strângerea, difuzarea și schimbul tuturor informațiilor utile, a documentației și materialelor didactice, între statele membre. Comisia asigură în special difuzarea sistematică a documentației privind inovațiile aflate deja în uz sau care urmează a fi introduse. La rândul lor, statele membre acordă Comisiei tot ajutorul și sprijinul necesar pentru realizarea diverselor sarcini și, în mod deosebit, furnizează orice informații utile privind situația actuală și dezvoltarea sistemelor naționale de formare profesională.
   Al șaselea principiu
   În cooperare cu statele membre, Comisia favorizează astfel de schimburi directe de experiență în domeniul formării profesionale, care ar putea permite serviciilor responsabile cu formarea profesională și specialiștilor în acest domeniu să cunoască și să studieze realizările și noile tendințe din alte țări ale Comunității în domeniul formării profesionale.
   Aceste schimburi sunt realizate în special prin intermediul seminariilor de studiu și prin programe de vizite și stagii la instituții de formare profesională.
   Al șaptelea principiu
   Pregătirea adecvată a personalului didactic și a instructorilor, care trebuie să sporească numeric și ale căror abilități tehnice și pedagogice trebuie să se dezvolte, constituie unul din factorii de bază ai oricărei politici eficiente de formare profesională.
   Cu sprijinul Comisiei, acolo unde este necesar, statele membre încurajează orice măsuri care pot contribui la îmbunătățirea și dezvoltarea acestei formări și, în special, acele măsuri care pot să asigure o adaptare constantă la progresul realizat în domeniile economic și tehnic.
   Va fi favorizată formarea instructorilor recrutați din rândul lucrătorilor cu calificări speciale. Se va urmări armonizarea formării instructorilor; vor putea contribui la aceasta orice schimburi de experiență și alte mijloace adecvate de același tip și, în special, cele menționate la cel de-al șaselea principiu.
   Țările din Comunitate vor adopta măsuri speciale pentru a promova formarea și perfecționarea profesională a personalului didactic și a instructorilor care își desfășoară activitatea în regiunile mai puțin favorizate ale Comunității, precum și în statele și teritoriile în curs de dezvoltare și, în special, în cele asociate la Comunitate.
   Al optulea principiu
   Politica de formare profesională comună trebuie, în special, să fie astfel orientată încât să permită apropierea treptată a nivelurilor de formare.
   Comisia stabilește, în colaborare cu statele membre și în funcție de necesități, pentru diferitele ocupații ce necesită o formare specifică, o descriere armonizată a calificărilor de bază necesare la diferitele niveluri de formare.
   Pe această bază, se va urmări apropierea condițiilor obiective cerute pentru reușita la examenele finale, pentru a se ajunge la o recunoaștere reciprocă a certificatelor și a altor titluri care confirmă încheierea formării profesionale.
   Statele membre și Comisia încurajează organizarea de concursuri și examene la nivel european.
   Al nouălea principiu
   Pentru a contribui la asigurarea unui echilibru global între cererea și oferta de forță de muncă în cadrul Comunității și ținând cont de prognozele realizate în acest scop, statele membre și Comisia pot să colaboreze în adoptarea măsurilor adecvate, în special pentru realizarea de programe de formare corespunzătoare.
   Aceste inițiative și programe trebuie să vizeze formarea profesională accelerată a adulților și recalificarea, ținând seama de situațiile cauzate de expansiunea sau recesiunea economică, de transformările structurale și tehnologice și de cerințele speciale ale anumitor ocupații, categorii profesionale sau regiuni specifice.
   Al zecelea principiu
   Pentru aplicarea principiilor generale ale politicii de formare profesională comune, o atenție deosebită este acordată problemelor speciale care privesc sectoare de activitate sau categorii de persoane determinate; măsuri speciale pot fi adoptate în acest sens.
   Acțiunile întreprinse pentru realizarea obiectivelor politicii de formare profesională comune vor putea face obiectul unei finanțări comune.

      Adoptată la Bruxelles, 2 aprilie 1963.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         Eugène SCHAUS

      (1)  JO 31, 26.4.1962, p. 1034/62.


title: Decizia Consiliului din 7 aprilie 1998 privind încheierea unui Acord-cadru de cooperare între Comunitatea Economică Europeană și Acordul de la Cartagina și statele sale membre, Republica Bolivia, Republica Columbia, Republica Ecuador, Republica Peru și Republica Venezuela

text:
Anunţ juridic important

|

31998D0278

Jurnalul Oficial L 127 , 29/04/1998 p. 0010 - 0010 ediţie specială în limba cehă capitol 11 volum 28 p. 230  - 230 ediţie specială în limba estonă capitol 11 volum 28 p. 230  - 230 ediţie specială în limba maghiară capitol 11 volum 28 p. 230  - 230 ediţie specială în limba lituaniană capitol 11 volum 28 p. 230  - 230 LV.ES capitol 11 volum 28 p. 230  - 230 MT.ES capitol 11 volum 28 p. 230  - 230 PL.ES capitol 11 volum 28 p. 230  - 230 SK.ES capitol 11 volum 28 p. 230  - 230 ediţie specială în limba slovenă capitol 11 volum 28 p. 230  - 230

		19980407Decizia Consiliuluidin 7 aprilie 1998privind încheierea unui Acord-cadru de cooperare între Comunitatea Economică Europeană și Acordul de la Cartagina și statele sale membre, Republica Bolivia, Republica Columbia, Republica Ecuador, Republica Peru și Republica Venezuela(98/278/CE)CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolele 113 și 130y, coroborate cu articolul 228 alineatul (2) prima teză și cu alineatul (3) primul paragraf,având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Parlamentului European [2],întrucât Comunitatea, în scopul realizării obiectivelor sale în domeniul relațiilor economice externe, ar trebui să aprobe Acordul-cadru de cooperare între Comunitatea Economică Europeană și Acordul de la Cartagina și statele sale membre, Republica Bolivia, Republica Columbia, Republica Ecuador, Republica Peru și Republica Venezuela,DECIDE:Articolul 1Acordul-cadru de cooperare între Comunitatea Economică Europeană și Acordul de la Cartagina și statele sale membre, Republica Bolivia, Republica Columbia, Republica Ecuador, Republica Peru și Republica Venezuela, se aprobă în numele Comunității.Textul acordului se atașează la prezenta decizie.Articolul 2Președintele Consiliului procedează la notificarea prevăzută la articolul 37 din acord.Articolul 3Comisia, asistată de reprezentanți ai statelor membre, reprezintă Comunitatea în Comisia mixtă instituită prin articolul 32 din acord.Articolul 4Prezenta decizie intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.Adoptată la Luxemburg, 7 aprilie 1998.Pentru ConsiliuPreședinteleD. Blunkett[1] JO C 25, 28.1.1993, p. 31.[2] JO C 234, 30.8.1993 șiJO C 80, 16.3.1998.--------------------------------------------------


title: Decizia 2014/800/PESC a Consiliului din 17 noiembrie 2014 privind lansarea misiunii Uniunii Europene de consiliere pentru reforma sectorului securității civile în Ucraina (EUAM Ucraina) și de modificare a Deciziei 2014/486/PESC

text:
               18.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 331/24

         DECIZIA 2014/800/PESC A CONSILIULUI
   din 17 noiembrie 2014
   privind lansarea misiunii Uniunii Europene de consiliere pentru reforma sectorului securității civile în Ucraina (EUAM Ucraina) și de modificare a Deciziei 2014/486/PESC
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană, în special articolul 28, articolul 42 alineatul (4) și articolul 43 alineatul (2),
   având în vedere Decizia 2014/486/PESC a Consiliului din 22 iulie 2014 privind misiunea Uniunii Europene de consiliere pentru reforma sectorului securității civile în Ucraina (EUAM Ucraina) (1), în special articolul 4,
   având în vedere propunerea Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate,
   întrucât:

               (1)

               La 22 iulie 2014, Consiliul a adoptat Decizia 2014/486/PESC.

               (2)

               La 20 octombrie 2014, Consiliul a aprobat planul de operații pentru EUAM Ucraina.

               (3)

               În urma recomandării comandantului operației civile și a atingerii de către EUAM Ucraina a capacității operaționale inițiale, EUAM Ucraina ar trebui să fie lansată la 1 decembrie 2014.

               (4)

               Decizia 2014/486/PESC a prevăzut valoarea de referință financiară de 2 680 000 EUR pentru perioada până la 30 noiembrie 2014. Ar trebui să se prevadă o nouă valoare de referință financiară pentru perioada de 12 luni care începe de la 1 decembrie 2014. Decizia 2014/486/PESC ar trebui modificată în consecință.

               (5)

               EUAM Ucraina se va desfășura în contextul unei situații care s-ar putea deteriora și care ar putea aduce atingere realizării obiectivelor acțiunii externe a Uniunii prevăzute la articolul 21 din tratat,

         ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
   Articolul 1
   Misiunea Uniunii Europene de consiliere pentru reforma sectorului securității civile în Ucraina (EUAM Ucraina) se lansează la 1 decembrie 2014.
   Articolul 2
   Comandantul operației civile a EUAM Ucraina este autorizat cu aplicabilitate imediată să înceapă execuția operației.
   Articolul 3
   Articolul 14 alineatul (1) din Decizia 2014/486/PESC se înlocuiește cu următorul text:

      „(1)   Valoarea de referință financiară destinată acoperirii cheltuielilor aferente EUAM Ucraina până la 30 noiembrie 2014 este de 2 680 000 EUR. Valoarea de referință financiară destinată acoperirii cheltuielilor aferente EUAM Ucraina în perioada 1 decembrie 2014-30 noiembrie 2015 este de 13 100 000 EUR. Valoarea de referință financiară pentru perioadele ulterioare este hotărâtă de Consiliu.”

   Articolul 4
   Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

      Adoptată la Bruxelles, 17 noiembrie 2014.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         F. MOGHERINI

      (1)  JO L 217, 23.7.2014, p. 42.