title: Decizia Autorității de Supraveghere a AELS nr. 228/05/COL din 21 septembrie 2005 privind publicarea unei comunicări intitulate Orientări privind aplicarea articolului 53 din Acordul SEE acordurilor de transfer de tehnologie

text:
               4.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 259/1

      DECIZIA AUTORITĂŢII DE SUPRAVEGHERE A AELS

      NR. 228/05/COL
   din 21 septembrie 2005
   privind publicarea unei comunicări intitulate „Orientări privind aplicarea articolului 53 din Acordul SEE acordurilor de transfer de tehnologie”
   AUTORITATEA DE SUPRAVEGHERE A AELS,
   AVÂND ÎN VEDERE Acordul privind Spaţiul Economic European (1), în special articolele 53 şi 55,
   AVÂND ÎN VEDERE Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorităţi de Supraveghere şi a unei Curţi de Justiţie (2), în special articolul 5 alineatul (2) litera (b) şi articolul 25 alineatul (1),
   DUPĂ CONSULTAREA Comitetului consultativ pentru practici restrictive şi poziţii dominante, precum şi a Comisiei Europene,
   ÎNTRUCÂT Comisia Europeană a adoptat o comunicare intitulată „Orientări privind aplicarea articolului 81 din Tratatul CE acordurilor de transfer de tehnologie” (3);
   ÎNTRUCÂT prezenta comunicare este, de asemenea, relevantă pentru Spaţiul Economic European;
   ÎNTRUCÂT este necesar să se asigure orientări întreprinderilor indicându-le principiile conform cărora articolul 53 din Acordul SEE se va aplica acordurilor de transfer de tehnologie;
   ÎNTRUCÂT trebuie garantată o aplicare uniformă a normelor de concurenţă ale SEE în întregul Spaţiu Economic European;
   ÎNTRUCÂT, în conformitate cu punctul II din rubrica „Observaţii generale” de la sfârşitul anexei XIV la Acordul SEE, Autoritatea de Supraveghere trebuie să adopte, după consultarea cu Comisia Europeană, acte care să corespundă celor adoptate de către Comisia Europeană în vederea menţinerii condiţiilor egale de concurenţă,
   ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               1.

               Comunicarea următoare care este anexată prezentei decizii, „Orientări privind aplicarea articolului 53 din Acordul SEE acordurilor de transfer de tehnologie”, este publicată.

               2.

               Versiunea în limba engleză a prezentei decizii, inclusiv a comunicării din anexă, este cea autentică.

               3.

               Comunicarea este publicată în Secţiunea SEE şi în Suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.

               4.

               Statele AELS sunt informate prin comunicarea unei copii a deciziei, inclusiv a anexei.

               5.

               Comisia Europeană este informată prin comunicarea unei copii a deciziei, inclusiv a anexei.

      Adoptată la Bruxelles, 21 septembrie 2005.

            Pentru Autoritatea de Supraveghere a AELS

         Einar M. BULL

            Preşedinte

         Kurt JÄGER

            Membru al Colegiului

      (1)  Denumit în continuare Acordul SEE.

      (2)  Denumit în continuare Acordul privind Autoritatea de Supraveghere şi Curtea de Justiţie

      (3)  JO C 101, 27.4.2004, p. 2.

      ANEXĂ
      „DECIZIA AUTORITĂŢII DE SUPRAVEGHERE A AELS
      Orientări privind aplicarea articolului 53 din Acordul SEE acordurilor de transfer de tehnologie

                  A.

                  Prezenta comunicare este publicată în temeiul dispoziţiilor Acordului privind Spaţiul Economic European (denumit în continuare «Acordul SEE») şi ale Acordului între statele AELS privind instituirea unei Autorităţi de Supraveghere a AELS şi a unei Curţi de Justiţie (denumit în continuare «Acordul privind Autoritatea de Supraveghere şi Curtea de Justiţie»).

                  B.

                  Comisia Europeană (denumită în continuare «Comisia») a publicat o comunicare denumită «Orientări privind aplicarea articolului 81 din Tratatul CE acordurilor de transfer de tehnologie» (1). Prezentul act, care nu este obligatoriu, defineşte principiile de evaluare a acordurilor de transfer de tehnologie în temeiul articolului 81 din tratat.

                  C.

                  Autoritatea de Supraveghere a AELS consideră actul menţionat anterior ca fiind relevant pentru SEE. Pentru a menţine condiţii de concurenţă egale şi pentru a garanta o aplicare uniformă a normelor de concurenţă ale SEE în întregul Spaţiu Economic European, Autoritatea de Supraveghere a AELS adoptă prezenta comunicare în temeiul puterii care i se conferă prin articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere şi Curtea de Justiţie. Aceasta intenţionează să urmeze principiile şi normele stabilite în prezenta comunicare atunci când aplică normele relevante de concurenţă ale SEE unui caz particular (2).

                  D.

                  În plus, comunicarea defineşte principiile de evaluare a acordurilor de transfer de tehnologie conform articolului 53 din Acordul SEE şi oferă îndrumări în aplicarea acestora.

                  E.

                  Prezenta comunicare este aplicabilă cazurilor în care autoritatea este autoritatea de supraveghere competentă în temeiul articolului 56 din Acordul SEE.

            I.   INTRODUCERE

                  1.

                  Prezentele orientări definesc principiile de evaluare a acordurilor de transfer de tehnologie în temeiul articolului 53 din Acordul SEE. Acordurile de transfer de tehnologie se referă la acordarea de licenţe pentru tehnologii, în contextul în care licenţiatorul autorizează licenţiatul să exploateze tehnologia acordată pentru producţia de bunuri şi prestarea de servicii, astfel cum au fost definite la articolul 1 alineatul (1) litera (b) din actul menţionat la punctul 5 din anexa XIV la Acordul SEE [Regulamentul (CE) nr. 772/2004 al Comisiei] (3) privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul SEE categoriilor de acorduri de transfer de tehnologie (denumit în continuare «regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie») (4).

                  2.

                  Scopul prezentelor orientări este să ofere îndrumări de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii, precum şi de aplicare a articolului 53 din Acordul SEE acordurilor de transfer de tehnologie care nu intră în sfera de aplicare a acestui regulament. Regulamentul de exceptare pe categorii şi orientările nu aduc atingere aplicării paralele posibile a articolului 54 din Acordul SEE acordurilor de licenţă (5).

                  3.

                  Standardele menţionate în prezentele orientări trebuie aplicate în funcţie de circumstanţele specifice fiecărui caz. Aceasta exclude orice aplicare mecanică. Fiecare caz trebuie evaluat pe baza propriilor date, iar orientările trebuie aplicate în mod rezonabil şi flexibil. Exemplele date au numai scop ilustrativ şi nu se doresc a fi exhaustive. Autoritatea de Supraveghere a AELS studiază modul în care regulamentul şi orientările sunt aplicate în cadrul noului sistem de aplicare instaurat în capitolul II din Protocolul 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere şi Curtea (6), pentru a vedea dacă trebuie făcute modificări.

                  4.

                  Prezentele orientări nu aduc atingere interpretării articolului 53 din Acordul SEE şi a regulamentului de exceptare pe categorii care poate fi dată de Curtea AELS, de Curtea de Justiţie şi de Tribunalul de Primă Instanţă ale Comunităţilor Europene.

            II.   PRINCIPII GENERALE
      1.   Articolul 53 din Acordul SEE şi drepturile de proprietate intelectuală

                  5.

                  Scopul global al articolului 53 din Acordul SEE este să protejeze concurenţa de pe piaţă în vederea promovării bunăstării consumatorului şi a unei alocări eficiente a resurselor. Articolul 53 alineatul (1) interzice toate acordurile şi practicile concertate dintre întreprinderi şi deciziile asociaţiilor de întreprinderi (7) care pot aduce atingere comerţului dintre părţile contractante la Acordul SEE (denumite în continuare «statele SEE») (8) şi care au ca obiect sau efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenţei (9). Prin derogare de la această normă, articolul 53 alineatul (3) dispune ca interdicţia prevăzută la articolul 53 alineatul (1) să poată fi declarată neaplicabilă în cazul acordurilor dintre întreprinderi care contribuie la îmbunătăţirea producţiei sau a distribuţiei de mărfuri sau la promovarea progresului tehnic sau economic, asigurând totodată consumatorilor o parte echitabilă din beneficiile rezultate, dar fără a impune restricţii care nu sunt indispensabile atingerii acestor obiective şi fără a oferi întreprinderilor în cauză posibilitatea de a elimina concurenţa pe o parte substanţială a pieţei produselor în cauză.

                  6.

                  Legislaţia privind proprietatea intelectuală conferă drepturi exclusive titularilor de brevete, de drepturi de autor, de drepturi privind desenele, mărcile înregistrate şi de alte drepturi protejate de lege. Titularul dreptului de proprietate intelectuală are dreptul să împiedice folosirea neautorizată a proprietăţii sale intelectuale şi să o exploateze, inter alia, prin acordarea de licenţe terţilor. Din momentul în care un produs care încorporează un drept de proprietate intelectuală a fost introdus pe piaţa din SEE de către titularul dreptului sau cu consimţământul acestuia, dreptul de proprietate intelectuală este epuizat pe întreg teritoriul SEE, inclusiv în statele AELS, în sensul că titularul nu îl mai poate folosi pentru a controla vinderea produsului în cauză (principiul epuizării unui drept în SEE) (10). Titularul dreptului nu are dreptul, în temeiul legislaţiei privind proprietatea intelectuală, de a împiedica vânzarea de către licenţiaţi sau de către cumpărători a respectivelor produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei (11). Principiul epuizării unui drept în SEE este, conform funcţiei esenţiale a dreptului de proprietate intelectuală, aceea de a acorda titularului dreptul de a împiedica alte persoane să exploateze proprietatea sa intelectuală fără consimţământul său.

                  7.

                  Faptul că legislaţia privind proprietatea intelectuală acordă drepturi exclusive de exploatare nu înseamnă că drepturile de proprietate intelectuală sunt excluse de la aplicarea dreptului concurenţei. Articolele 53 şi 54 se aplică, în special, acordurilor în care titularul acordă unei alte întreprinderi o licenţă de exploatare a drepturilor sale de proprietate intelectuală (12). De asemenea, aceasta nu înseamnă că există un conflict intrinsec între drepturile de proprietate intelectuală şi normele de concurenţă SEE. Ambele au acelaşi obiectiv fundamental de promovare a bunăstării consumatorului şi de alocare eficientă a resurselor. Inovaţia constituie o componentă esenţială şi dinamică a unei economii de piaţă deschise şi concurenţiale. Drepturile de proprietate intelectuală promovează concurenţa dinamică încurajând întreprinderile să investească în dezvoltarea unor produse sau procese noi sau îmbunătăţite. Concurenţa are un rol similar, încurajând întreprinderile să inoveze. De aceea, atât drepturile de proprietate intelectuală, cât şi concurenţa sunt necesare pentru a promova inovaţia şi a se asigura că aceasta este exploatată în condiţii concurenţiale.

                  8.

                  La evaluarea acordurilor de licenţă în temeiul articolului 53, trebuie să se ţină seama de faptul că crearea drepturilor de proprietate intelectuală presupune adesea investiţii substanţiale şi că este adesea un efort care presupune riscuri. Pentru a nu împiedica concurenţa dinamică şi pentru a menţine interesul pentru inovare, inovatorul nu trebuie să fie limitat injust în exploatarea drepturilor de proprietate intelectuală care se dovedesc valoroase. Din aceste motive, inovatorul ar trebui, în mod normal, să fie liber să ceară, pentru proiectele de succes, o compensare care să fie suficientă pentru a întreţine interesul de a investi, ţinând seama de proiectele nereuşite. Acordarea de licenţe pentru tehnologii poate, de asemenea, să impună licenţiatului să facă investiţii semnificative, care nu se recuperează, în tehnologia care face obiectul licenţei şi în activele de producţie necesare exploatării acesteia. Nu se poate aplica articolul 53 fără a ţine seama de aceste investiţii ex ante făcute de părţi şi de riscurile aferente. Riscul asumat de părţi şi investiţia care nu poate fi recuperată care poate fi făcută pot astfel duce la un acord care nu intră în sfera de aplicare a articolului 53 alineatul (1) sau care îndeplineşte condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), după caz, pentru perioada de timp necesară amortizării investiţiei.

                  9.

                  La evaluarea acordurilor de licenţă în temeiul articolului 53, cadrul analitic existent este suficient de flexibil pentru a ţine seama în mod corespunzător de aspectele dinamice ale licenţelor de tehnologie. Nu se presupune în nici un caz că drepturile de proprietate intelectuală şi acordurile de licenţă pun, în sine, probleme de concurenţă. Cele mai multe acorduri de licenţă nu restrâng concurenţa, ci creează creşteri în eficienţă favorabile concurenţei. De fapt, acordarea de licenţe în sine are un caracter favorabil concurenţei, întrucât duce la diseminarea tehnologiei şi încurajează inovaţia. În afară de aceasta, chiar acordurile de licenţă care restrâng concurenţa pot deseori produce creşteri în eficienţă favorabile concurenţei, care trebuie examinate în temeiul articolului 53 alineatul (3) şi prin comparare cu efectele negative asupra concurenţei (13). Prin urmare, marea majoritate a acordurilor de licenţă sunt compatibile cu articolul 53.

            2.   Cadrul general de aplicare a articolului 53 din Acordul SEE

                  10.

                  Articolul 53 alineatul (1) din Acordul SEE interzice acordurile care au ca obiect sau ca efect restrângerea concurenţei. Articolul 53 alineatul (1) se aplică atât restrângerilor concurenţei dintre părţile la un acord, cât şi restrângerilor concurenţei dintre una dintre părţi şi terţi.

                  11.

                  Caracterul posibil restrictiv de concurenţă al unui acord de licenţă trebuie evaluat în funcţie de contextul real în care concurenţa ar exista în cazul în care acordul şi restricţiile sale presupuse nu ar exista (14). La efectuarea evaluării este necesar să se ţină seama de impactul posibil al acordului asupra concurenţei intertehnologice (şi anume concurenţa dintre întreprinderile care utilizează tehnologii concurente) şi asupra concurenţei intratehnologice (şi anume concurenţa dintre întreprinderile care utilizează aceeaşi tehnologie) (15). Articolul 53 alineatul (1) interzice atât restrângerea concurenţei intertehnologice, cât şi a concurenţei intratehnologice. Prin urmare, este necesar să se evalueze măsura în care acordul aduce atingere sau poate aduce atingere acestor două aspecte ale concurenţei pe piaţă.

                  12.

                  Următoarele două probleme furnizează un cadru util pentru efectuarea acestei evaluări. Prima problemă se referă la impactul acordului asupra concurenţei intertehnologice, în timp ce cea de a doua, la impactul acordului asupra concurenţei intratehnologice. Întrucât restricţiile pot aduce atingere ambelor tipuri de concurenţă în acelaşi timp, poate fi necesar să se analizeze o restricţie în conformitate cu această optică dublă pentru a se determina dacă concurenţa este sau nu restrânsă în sensul articolului 53 alineatul (1):

                              (a)

                              Acordul de licenţă restrânge o concurenţă actuală sau potenţială care ar fi putut exista în absenţa sa? Dacă da, acordul poate intra sub incidenţa articolului 53 alineatul (1). Pentru a efectua această evaluare, este necesar să se ţină seama de concurenţa dintre părţi şi concurenţa din partea terţilor. De exemplu, în cazul în care două întreprinderi cu sediul în state SEE diferite acordă licenţe încrucişate pentru tehnologii concurente şi se angajează să nu vândă produse unul pe piaţa celuilalt, concurenţa (potenţială) anterioară acordului este restrânsă. În mod similar, în cazul în care un licenţiator impune obligaţii licenţiaţilor de a nu folosi tehnologii concurente şi aceste obligaţii au ca efect excluderea tehnologiilor terţilor, concurenţa actuală sau potenţială, care ar fi existat în absenţa acordului, este restrânsă.

                              (b)

                              Acordul restrânge o concurenţă actuală sau potenţială care ar fi putut exista în absenţa restricţiei (restricţiilor) din contract? Dacă da, acordul poate intra sub incidenţa articolului 53 alineatul (1). De exemplu, în cazul în care un licenţiator le interzice licenţiaţilor săi să concureze între ei, concurenţa (potenţială) care ar fi putut exista între licenţiaţi în absenţa acestor restricţii este restrânsă. Astfel de restricţii includ fixarea verticală a preţului, precum şi restricţiile, între licenţiaţi, de a vinde într-un anumit teritoriu sau către anumiţi clienţi. Cu toate acestea, anumite restricţii pot, în unele cazuri, să nu intre sub incidenţa articolului 53 alineatul (1), atunci când restricţia este necesară în mod obiectiv pentru existenţa unui acord de acest tip sau de această natură (16). Această excludere din sfera de aplicare a articolului 53 alineatul (1) se poate face numai pe baza unor factori obiectivi externi părţilor, şi nu pe baza unor opinii subiective sau caracteristici ale părţilor. Nu trebuie să se determine dacă părţile, în situaţia lor, nu ar fi acceptat să încheie un acord mai puţin restrictiv, ci dacă, dată fiind natura acordului şi caracteristicile pieţei, un acord mai puţin restrictiv nu ar fi fost încheiat de întreprinderi într-o situaţie similară. Astfel, restricţiile teritoriale dintr-un acord între neconcurenţi pot să nu intre sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) pe o anumită durată, în cazul în care restricţiile sunt în mod obiectiv necesare pentru ca un licenţiat să poată să intre pe o piaţă nouă. În mod similar, o interdicţie impusă tuturor licenţiaţilor de a vinde anumitor categorii de utilizatori finali poate să nu restrângă concurenţa în cazul în care restricţia este obiectiv necesară din motive de siguranţă sau sănătate legate de riscul prezentat de produsul în cauză. Argumentul potrivit căruia în absenţa unei restricţii furnizorul ar fi recurs la integrare verticală nu este suficient. Deciziile privind operarea sau nu a unei integrări verticale depind de o gamă largă de factori economici complecşi, dintre care o parte sunt interni întreprinderii în cauză.

                  13.

                  La aplicarea cadrului analitic menţionat la punctul anterior trebuie ţinut seama că articolul 53 alineatul (1) distinge între acordurile al căror obiect este restrângerea concurenţei şi acordurile al căror efect este restrângerea concurenţei. Un acord sau o restricţie contractuală nu este interzis(ă) de articolul 53 alineatul (1) decât în cazul în care are ca obiect sau efect restrângerea concurenţei intertehnologice şi/sau intratehnologice.

                  14.

                  Restrângerile concurenţei prin obiect sunt acelea care prin propria lor natură restrâng concurenţa. Acestea sunt restricţii care, ţinându-se seama de obiectivele urmărite de normele SEE de concurenţă, au un potenţial atât de mare de a produce efecte negative asupra concurenţei, încât nu este necesar să se demonstreze, în sensul aplicării articolului 53 alineatul (1), nici un efect real asupra pieţei (17). În afară de aceasta, este puţin probabil ca, în cazul restricţiilor prin obiect, condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) să fie îndeplinite. Mai mulţi factori permit să se evalueze dacă un acord are sau nu ca obiect restrângerea concurenţei. Aceşti factori includ, în special, conţinutul acordului şi scopurile obiective urmărite de acesta. De asemenea, poate fi necesar să se ţină seama de contextul în care se aplică (urmează să se aplice) şi de comportamentul efectiv al părţilor pe piaţă (18). Cu alte cuvinte, o examinare a faptelor care stau la baza acordului şi a circumstanţelor specifice în care acesta funcţionează poate fi necesară înainte de a se putea concluziona dacă o restricţie anume constituie o restrângere gravă a concurenţei. Modul în care se pune în aplicare efectiv un acord poate dezvălui o restricţie prin obiect chiar şi în cazul în care acordul formal nu conţine o prevedere expresă în acest sens. Proba intenţiei subiective din partea părţilor de a restrânge concurenţa este un factor relevant, dar nu o condiţie necesară. Pentru acordurile de licenţă, Autoritatea de Supraveghere a AELS consideră că restricţiile din lista restrângerilor grave ale concurenţei menţionate la articolul 4 din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie constituie restricţii prin însuşi obiectul lor.

                  15.

                  În cazul în care un acord nu este restrictiv prin obiectul său, este necesar să se examineze dacă are efecte care restrâng concurenţa. Trebuie să se ţină seama atât de efectele actuale, cât şi de cele potenţiale (19). Cu alte cuvinte, acordul trebuie să aibă efecte anticoncurenţiale probabile. Pentru ca acordurile de licenţă să restrângă concurenţa prin efectul lor, ele trebuie să afecteze concurenţa actuală sau potenţială într-o măsură îndeajuns de mare, încât să poată produce, cu un grad rezonabil de probabilitate, efecte negative asupra preţurilor, producţiei, inovaţiei sau varietăţii, sau calităţii bunurilor şi serviciilor pe piaţa relevantă. Efectele negative probabile asupra concurenţei trebuie să fie semnificative (20). Un acord este susceptibil să aibă efecte anticoncurenţiale semnificative atunci când cel puţin una dintre părţi are sau obţine un anume grad de putere pe piaţă şi acordul contribuie la crearea, menţinerea sau consolidarea acestei puteri pe piaţă sau permite părţilor să exploateze această putere pe piaţă. Puterea pe piaţă este capacitatea de a menţine preţurile la un nivel superior celui al preţurilor concurenţiale sau producţia la un nivel inferior celui al unei producţii competitive din punct de vedere al cantităţilor, calităţii şi varietăţii produselor, precum şi al inovaţiei, pe o perioadă semnificativă de timp. Gradul de putere pe piaţă necesar, în mod normal, pentru a se putea constata o încălcare a articolului 53 alineatul (1) este mai mic decât gradul de putere pe piaţă necesar pentru a se constata o poziţie dominantă în temeiul articolului 54.

                  16.

                  În sensul analizării restrângerilor concurenţei prin efect, în mod normal este necesar să se definească piaţa relevantă şi să se examineze şi să se evalueze, printre altele, natura produselor şi a tehnologiilor în cauză, poziţia pe piaţă a părţilor, poziţia pe piaţă a concurenţilor, poziţia pe piaţă a cumpărătorilor, existenţa unor concurenţi potenţiali şi nivelul barierelor la intrare. Cu toate acestea, în anumite cazuri poate fi posibil să se demonstreze efectele anticoncurenţiale direct analizând comportamentul pe piaţă al părţilor la acord. Se poate, de exemplu, să se determine că un acord a cauzat creşteri de preţ.

                  17.

                  Cu toate acestea, acordurile de licenţă au, de asemenea, un potenţial substanţial pro-concurenţial. De fapt, majoritatea acestora sunt favorabile concurenţei. Acordurile de licenţă pot promova inovaţia permiţând inovatorilor să câştige venituri care să acopere cel puţin o parte din costurile de cercetare şi dezvoltare. Acordurile de licenţă duc, de asemenea, la diseminarea tehnologiilor, care pot crea plusvaloare prin reducerea costurilor de producţie ale licenţiatului sau prin faptul că îi permite acestuia să fabrice produse noi sau îmbunătăţite. Creşterile în eficienţă realizate la nivelul licenţiatului provin adesea dintr-o combinaţie a tehnologiei licenţiatorului cu activele şi tehnologiile licenţiatului. O asemenea integrare a activelor şi tehnologiilor complementare poate duce la o configuraţie cost/producţie care altfel nu ar fi posibilă. De exemplu, combinaţia dintre o tehnologie îmbunătăţită a licenţiatorului cu activele de producţie sau de distribuţie mai eficiente ale licenţiatului poate reduce costurile de producţie sau conduce la fabricarea unui produs de calitate mai bună. Acordarea de licenţe poate servi şi la realizarea scopului proconcurenţial de înlăturare a obstacolelor din calea dezvoltării şi a exploatării tehnologiei licenţiatului. În special în sectoare în care există un număr mare de brevete, se acordă adesea licenţe pentru a oferi libertatea de creare eliminând riscul de fi acuzat de licenţiator de încălcare a drepturilor acestuia. Atunci când licenţiatorul acceptă să nu invoce drepturile de proprietate intelectuală pentru a împiedica vânzarea de către licenţiat a produselor, acordul elimină o barieră din calea vânzării de către licenţiat a produsului şi astfel încurajează concurenţa în general.

                  18.

                  În cazurile în care un acord de licenţă intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1), efectele sale proconcurenţiale trebuie comparate cu cele restrictive, în temeiul articolului 53 alineatul (3). În cazul în care toate cele patru condiţii prevăzute la articolul 53 alineatul (3) sunt îndeplinite, acordul de licenţă restrictiv în cauză este valid şi aplicabil, nemaifiind necesară nici o decizie prealabilă în acest scop (21). Restrângerile grave ale concurenţei îndeplinesc condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) numai în mod excepţional. În general, asemenea acorduri nu îndeplinesc (cel puţin) una dintre primele două condiţii prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În general, ele nu creează avantaje economice obiective sau avantaje pentru consumatori. În afară de aceasta, acordurile de acest tip nu îndeplinesc nici a treia condiţie, care are legătură cu caracterul indispensabil al restricţiilor. De exemplu, în cazul în care părţile fixează preţul la care trebuie vândute produsele realizate sub licenţă, atunci acest lucru va duce, de regulă, la o producţie mai scăzută şi o alocare greşită a resurselor, precum şi la preţuri mai mari pentru consumatori. Nici restricţia privind preţul nu este indispensabilă pentru realizarea creşterilor în eficienţă rezultate din faptul că cei doi concurenţi dispun de două tehnologii.

            3.   Definiţia pieţei

                  19.

                  Abordarea Autorităţii de Supraveghere a AELS privind definirea pieţei relevante se găseşte în Orientările privind definirea pieţei (22). Prezentele orientări se referă numai la aspectele de definire a pieţei care prezintă o importanţă specială în domeniul acordurilor de licenţă a tehnologiilor.

                  20.

                  Tehnologia este un factor de producţie care este integrat fie într-un produs, fie într-un proces de producţie. Prin urmare, acordarea de licenţe pentru tehnologii poate afecta concurenţa atât de pe piaţa factorilor de producţie, cât şi pe cea a produselor finite. De exemplu, un acord între două părţi care vând produse concurente şi care îşi acordă licenţe încrucişate pentru tehnologiile de producţie a acestor produse poate restrânge concurenţa pe piaţa produselor în cauză. De asemenea, poate restrânge concurenţa pe piaţa tehnologiilor şi, posibil, chiar şi pe pieţele altor factori de producţie. Pentru a evalua efectele acordurilor de licenţă asupra concurenţei, este posibil să fie necesară definirea pieţelor relevante ale bunurilor şi serviciilor (pieţele produselor), dar şi a pieţelor tehnologiilor (23). Termenul de «piaţă a produselor», folosit la articolul 3 din regulamentul de exceptare pe categorii, se referă la pieţele relevante ale produselor şi serviciilor atât sub aspectul lor geografic, cât şi sub aspectul lor material de «produse». Astfel cum reiese cu claritate din articolul 1 alineatul (1) litera (j) din regulament, termenul este folosit numai pentru a distinge pieţele relevante ale bunurilor şi serviciilor de pieţele relevante ale tehnologiilor.

                  21.

                  Regulamentul de exceptare pe categorii şi prezentele orientări se referă atât la efectele pe piaţa produselor finale, cât şi pe piaţa produselor intermediare. Piaţa relevantă a produselor cuprinde produse care sunt considerate de cumpărători ca interschimbabile sau substituibile cu produsele contractuale care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei datorită caracteristicilor, preţurilor şi utilizării căreia îi sunt destinate.

                  22.

                  Pieţele tehnologiilor sunt alcătuite din tehnologia care face obiectul licenţei şi substituenţii săi, şi anume alte tehnologii care sunt considerate de licenţiaţi ca interschimbabile sau substituibile tehnologiei care face obiectul licenţei, datorită caracteristicilor, redevenţelor şi utilizării căreia îi sunt destinate. Metoda folosită pentru definirea pieţelor tehnologiilor urmează aceleaşi principii ca cea folosită pentru definirea pieţelor produselor. Pornind de la tehnologia comercializată de licenţiator, este necesar să se identifice celelalte tehnologii spre care licenţiaţii s-ar putea îndrepta în cazul unei creşteri uşoare, dar permanente, a preţurilor relative, adică a redevenţelor. Într-o abordare alternativă ar trebui examinată piaţa produselor care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei (a se vedea punctul de mai jos).

                  23.

                  Odată definite pieţele relevante, este necesară atribuirea cotelor de piaţă diferitelor surse de concurenţă care funcţionează aici; acestea vor indica puterea relativă a operatorilor de pe piaţă. În cazul pieţelor tehnologiilor, una dintre metode o reprezintă calcularea cotelor de piaţă pe baza cotei fiecărei tehnologii din totalul redevenţelor, care reprezintă cota unei tehnologii pe o piaţă în care diferite tehnologii concurente fac obiectul licenţelor. Cu toate acestea, această metodă se dovedeşte a fi adesea pur teoretică şi nu practică, datorită lipsei informaţiilor clare privind redevenţele etc. O abordare alternativă, folosită la articolul 3 alineatul (3) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, se referă la calcularea cotelor pe piaţa tehnologiilor pe baza vânzărilor de produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei pe pieţele produselor aflate în aval (a se vedea punctul 70 de mai jos). Potrivit acestei abordări, toate vânzările de pe piaţa relevantă a produselor sunt luate în considerare indiferent dacă produsul încorporează sau nu o tehnologie care face obiectul unei licenţe. În cazul pieţelor tehnologiilor, abordarea adoptată la articolul 3 alineatul (3), de a ţine seama (numai) de tehnologiile utilizate intern, este justificată. Într-adevăr, această abordare constituie adesea un bun indicator al puterii tehnologiei. În primul rând, ea înglobează concurenţa potenţială din partea întreprinderilor care fabrică produse cu propria tehnologie şi care pot începe acordarea de licenţe pentru aceasta ca răspuns la o creştere mică, dar permanentă, a preţului licenţelor. În al doilea rând, chiar dacă este puţin probabil ca alţi titulari de tehnologii să înceapă să acorde licenţe, licenţiatorul nu are, în mod necesar, putere pe piaţa tehnologiilor, chiar dacă îi revine o mare parte din venitul rezultat din licenţe. În cazul în care piaţa produselor din aval este competitivă, concurenţa la acest nivel îl poate constrânge în mod real pe licenţiator. O creştere a redevenţelor pe piaţa din amonte afectează costurile licenţiatului, făcându-l mai puţin competitiv şi cauzându-i o scădere a vânzărilor. Cota unei tehnologii pe piaţa produselor reflectă, de asemenea, acest element şi constituie aşadar, în mod normal, un bun indicator al puterii de piaţă a licenţiatorului. În anumite cazuri, care nu intră sub incidenţa regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, poate să fie necesară, atunci când aceasta este posibil în practică, aplicarea ambelor abordări descrise mai sus, în scopul evaluării mai exacte a puterii de piaţă a licenţiatorului.

                  24.

                  În afară de aceasta, în afara domeniului de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, trebuie luat în considerare faptul că nu întotdeauna cota de piaţă este un bun indicator al puterii relative a tehnologiilor disponibile. În afara tehnologiilor controlate de către părţile la acord, Autoritatea de Supraveghere a AELS va lua, aşadar, în considerare, între altele, numărul de tehnologii disponibile controlate de către terţi şi care pot înlocui tehnologiile acordate la un cost comparabil pentru utilizator (a se vedea punctul 131 de mai jos).

                  25.

                  Anumite acorduri de licenţă pot afecta pieţele inovaţiei. Cu toate acestea, în analiza unor asemenea efecte, Autoritatea de Supraveghere a AELS se limitează, în mod normal, la examinarea impactului acordului asupra concurenţei pe pieţele produselor şi tehnologiilor existente (24). Concurenţa pe aceste pieţe poate fi afectată de acorduri care întârzie introducerea produselor îmbunătăţite sau a produselor noi care în timp le vor înlocui pe cele existente. În astfel de cazuri, inovaţia este o sursă de concurenţă potenţială care trebuie luată în calcul la evaluarea impactului acordului asupra pieţelor produselor şi pieţelor tehnologiilor. Cu toate acestea, într-un număr limitat de cazuri, ar putea fi util şi necesar să se definească şi pieţele inovaţiei. Este cazul mai ales atunci când acordul afectează inovaţia care are ca scop crearea de noi produse şi atunci când este posibilă identificarea încă dintr-o fază incipientă a polilor de cercetare şi dezvoltare (25). În astfel de cazuri, se poate analiza dacă în urma încheierii acordului va rămâne un număr suficient de poli concurenţiali de cercetare şi dezvoltare pentru a fi menţinută concurenţa efectivă în domeniul inovaţiei.

            4.   Distincţia între concurenţi şi neconcurenţi

                  26.

                  În general, acordurile dintre concurenţi prezintă riscuri mai mari pentru concurenţă decât acordurile între neconcurenţi. Cu toate acestea, concurenţa între întreprinderi care folosesc aceeaşi tehnologie (concurenţa intratehnologică între licenţiaţi) constituie un factor complementar important pentru concurenţa dintre întreprinderile care utilizează tehnologii concurente (concurenţa intertehnologică). De exemplu, concurenţa intratehnologică poate determina scăderea preţurilor pentru produsele care încorporează tehnologia în cauză, ceea ce nu numai că produce beneficii directe şi imediate pentru consumatorii acestor produse, dar şi stimulează concurenţa între întreprinderi care folosesc tehnologii concurente. În contextul acordării de licenţă, trebuie să se ţină seama de faptul că licenţiaţii îşi comercializează propriul produs. Ei nu revând un produs furnizat de altă întreprindere. Astfel, există posibilităţi mai mari de diferenţiere a produselor şi de concurenţă bazată pe calitate între licenţiaţi decât în cazul acordurilor verticale privind revânzarea produselor.

                  27.

                  Pentru a determina relaţia concurenţială dintre părţi, este necesar a se examina dacă părţile ar fi fost concurenţi existenţi sau potenţiali în absenţa acordului. În cazul în care, în lipsa acordului, părţile n-ar fi fost concurenţi existenţi sau potenţiali pe nici una dintre pieţele relevante afectate de acel acord atunci, acestea sunt considerate neconcurenţi.

                  28.

                  În cazul în care licenţiatorul şi licenţiatul sunt activi pe aceeaşi piaţă a produselor sau pe aceeaşi piaţă a tehnologiilor fără ca una sau ambele părţi să încalce drepturile de proprietate intelectuală ale celeilalte părţi, atunci ei sunt concurenţi existenţi pe piaţa în cauză. Părţile sunt considerate concurenţi existenţi pe piaţa tehnologiilor în cazul în care licenţiatul acordă deja licenţe pentru tehnologia sa, iar licenţiatorul intră pe piaţa tehnologiilor acordând licenţiatului o licenţă pentru o tehnologie concurentă.

                  29.

                  Părţile sunt considerate concurenţi potenţiali pe piaţa produselor în cazul în care, în lipsa acordului şi fără a încălca drepturile de proprietate intelectuală ale celeilalte părţi, ar fi făcut probabil investiţiile suplimentare necesare pentru a intra pe piaţa relevantă ca răspuns la o creştere uşoară, dar permanentă, a preţurilor produselor. Pentru a constitui o presiune concurenţială reală, intrarea trebuie să se poată produce într-o perioadă scurtă de timp. În mod normal, o perioadă de 1-2 ani este considerată corespunzătoare. Cu toate acestea, în cazuri particulare, pot fi luate în calcul şi perioade mai mari. Perioada de timp necesară întreprinderilor deja aflate pe piaţă pentru a-şi adapta capacităţile poate fi folosită ca etalon pentru a determina această perioadă. De exemplu, părţile pot fi considerate concurenţi potenţiali pe piaţa produselor atunci când licenţiatul produce pe baza propriei tehnologii pe o piaţă geografică şi începe să producă pe o altă piaţă geografică pe baza unei tehnologii concurente care face obiectul unei licenţe. În astfel de situaţii, este probabil ca licenţiatul să fi putut intra pe cea de a doua piaţă geografică pe baza propriei tehnologii, cu excepţia cazului în care această intrare ar fi fost împiedicată de factori obiectivi, precum existenţa unor brevete de blocaj (a se vedea punctul 32 de mai jos).

                  30.

                  Părţile sunt considerate concurenţi potenţiali pe piaţa tehnologiilor atunci când ele deţin tehnologii substituibile în cazul în care/atunci când, în cazul respectiv, licenţiatul nu acordă licenţe pentru propria tehnologie, dar există posibilitatea de a o face ca răspuns la o creştere uşoară, dar permanentă, a preţurilor tehnologiei în cauză. Cu toate acestea, pentru ca regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie să se aplice, concurenţa potenţială de pe piaţa tehnologiilor nu este luată în considerare (a se vedea punctul 66 de mai jos).

                  31.

                  În unele cazuri, părţile pot deveni concurenţi în urma încheierii acordului, deoarece licenţiatul dezvoltă şi începe exploatarea unei tehnologii concurente. În aceste cazuri, este necesar să se ţină seama de faptul că părţile nu au fost concurenţi la momentul încheierii acordului şi că acordul a fost încheiat în acest context. Autoritatea de Supraveghere a AELS îşi va concentra aşadar atenţia asupra impactului acordului asupra capacităţii licenţiatului de a-şi exploata propria tehnologie (concurentă). În special, lista restricţiilor grave aplicabilă acordurilor dintre concurenţi nu va fi aplicabilă unor astfel de acorduri, decât dacă acordul a fost modificat ulterior sub un aspect esenţial, după ce părţile au devenit concurenţi [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie]. De asemenea, întreprinderile participante la un acord pot deveni concurenţi în urma încheierii acordului atunci când licenţiatul era deja activ pe piaţa produselor înainte de acordarea licenţei şi licenţiatorul intră ulterior pe piaţa produsului fie pe baza tehnologiei care face obiectul licenţei, fie a unei noi tehnologii. De asemenea, în acest caz, lista restricţiilor grave aplicabilă acordurilor între neconcurenţi va continua să se aplice acordului, cu excepţia cauzei în care acordul este ulterior modificat, sub un aspect esenţial [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie].

                  32.

                  În cazul în care părţile deţin tehnologii care sunt într-o poziţie de blocaj unilateral sau bilateral pe piaţă, părţile sunt considerate ca fiind neconcurenţi pe piaţa tehnologiilor. Există situaţii de blocaj unilateral atunci când o tehnologie nu poate fi exploatată fără a încălca drepturile de exploatare a unei alte tehnologii. Este, de exemplu, cazul atunci când un brevet are ca obiect o îmbunătăţire adusă unei tehnologii care face obiectul unui alt brevet. În acest caz, exploatarea brevetului care are ca obiect îmbunătăţirea implică obţinerea de către titular a licenţei pentru brevetul iniţial. O situaţie de blocaj bilateral există atunci când nici una dintre tehnologii nu poate fi exploatată fără a se încălca prin aceasta drepturile de exploatare a celeilalte tehnologii, din această cauză titularii fiind nevoiţi să obţină o licenţă sau o permisiune reciprocă. Pentru a stabili dacă există o situaţie de blocaj, Autoritatea de Supraveghere a AELS se va baza pe factori obiectivi, iar nu pe opiniile subiective ale părţilor. Probe deosebit de solide în sensul existenţei unei situaţii de blocaj sunt necesare atunci când părţile pot avea un interes comun în invocarea existenţei unei astfel de situaţii în scopul calificării lor ca neconcurenţi, de exemplu, atunci când situaţia de blocaj bilateral invocată se referă la tehnologii care sunt substituenţi tehnologici. Probe pertinente în acest sens sunt hotărârile judecătoreşti, inclusiv ordinele sau opiniile experţilor independenţi. În cea din urmă situaţie, Autoritatea de Supraveghere a AELS va examina cu atenţie, în special, modul în care expertul a fost selecţionat. Alte probe relevante, precum rapoartele de expertiză realizate de către părţi şi care indică faptul că au sau au avut motive întemeiate de a crede că o situaţie de blocaj există sau a existat, pot fi considerate relevante în stabilirea existenţei unei asemenea situaţii.

                  33.

                  În anumite cazuri, este posibil să se stabilească faptul că, deşi licenţiatorul şi licenţiatul produc produse concurente, totuşi ei nu sunt concurenţi pe piaţa relevantă a produselor sau pe piaţa relevantă a tehnologiilor, deoarece tehnologia care face obiectul licenţei este de o atât de mare noutate, încât tehnologia licenţiatului devine depăşită moral sau necompetitivă. În astfel de cazuri, tehnologia licenţiatorului fie creează o nouă piaţă, fie exclude de pe piaţă tehnologia licenţiatului. Cu toate acestea, acest lucru este adesea imposibil de stabilit la momentul încheierii acordului. De obicei, vechea tehnologie nu apare ca fiind depăşită moral sau necompetitivă decât atunci când consumatorii au acces de ceva timp la tehnologia nouă şi la produsele care o încorporează. De exemplu, atunci când tehnologia CD a fost dezvoltată, iar cititoarele CD şi discurile au fost lansate pe piaţă, nu era evident că această nouă tehnologie va înlocui discurile de vinil. Acest fapt a devenit evident abia după câţiva ani. În consecinţă, părţile vor fi considerate concurenţi în cazul în care, la momentul încheierii acordului, nu este evident că tehnologia licenţiatului este depăşită moral sau necompetitivă. Cu toate acestea, ţinând seama de faptul că atât articolul 53 alineatul (1), cât şi articolul 53 alineatul (3) trebuie să fie aplicate în funcţie de contextul real în care acordul este încheiat, evaluarea ar putea fi modificată în cazul unei evoluţii semnificative a situaţiei. Caracterizarea relaţiei dintre părţi se va modifica aşadar şi va fi considerată o relaţie între neconcurenţi în cazul în care, cu timpul, tehnologia licenţiatului devine depăşită moral sau necompetitivă pe piaţă.

            III.   APLICAREA REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII A ACORDURILOR DE TRANSFER DE TEHNOLOGIE
      1.   Efectele regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie

                  34.

                  Acordurile de transfer de tehnologie care îndeplinesc condiţiile prevăzute de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie sunt exceptate de la interdicţia prevăzută la articolul 53 alineatul (1) din Acordul SEE. Acordurile care beneficiază de exceptarea pe categorii sunt, din punct de vedere legal, valabile şi aplicabile. Astfel de acorduri pot fi interzise numai pentru viitor şi numai prin retragerea exceptării pe categorii de către Comisie sau de către autoritatea de concurenţă a unui stat membru. Ele nu pot fi interzise în temeiul articolului 53 de către instanţele naţionale în cadrul litigiilor private.

                  35.

                  Exceptarea pe categorii a categoriilor de acorduri de transfer de tehnologie este întemeiată pe prezumţia că astfel de acorduri – în măsura în care intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) – îndeplinesc cele patru condiţii prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Prin urmare, se presupune că acordurile conduc la creşteri în eficienţă, că restricţiile pe care le conţin sunt indispensabile pentru atingerea acestor creşteri în eficienţă, că li se asigură consumatorilor de pe piaţa afectată o parte echitabilă din aceste creşteri în eficienţă şi că acordurile nu dau întreprinderilor implicate posibilitatea de a elimina concurenţa de pe o parte substanţială a pieţei produselor în cauză. Pragurile cotelor de piaţă (articolul 3), lista restricţiilor grave (articolul 4) şi restricţiile excluse (articolul 5) prevăzute în regulamentul de exceptare pe categorii urmăresc ca numai acordurile restrictive, dar care pot fi prezumate a îndeplini cele patru condiţii prevăzute la articolul 53 alineatul (3), să beneficieze de exceptarea pe categorii.

                  36.

                  Astfel cum prevede secţiunea IV de mai jos, multe acorduri de licenţă nu intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1), fie pentru că nu restrâng deloc concurenţa, fie pentru că restrângerea concurenţei nu este semnificativă (26). În măsura în care astfel de acorduri intră oricum sub incidenţa regulamentului de exceptare pe categorii, nu va fi necesar să se determine dacă ele intră sau nu sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) (27).

                  37.

                  În afara sferei de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii, este necesar a se examina dacă în anumite cazuri acordul intră sub incidenţa prevederilor articolului 53 alineatul (1) şi, în această situaţie, dacă condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) sunt îndeplinite. Nu există o prezumţie că acordurile de transfer de tehnologie care nu beneficiază de exceptarea pe categorii intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) sau că nu îndeplinesc condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În special, simplul fapt că cotele de piaţă ale părţilor depăşesc pragurile prevăzute la articolul 3 din regulamentul de exceptare pe categorii nu reprezintă un temei suficient pentru a se considera că acordul intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1). Este necesară o evaluare individuală a efectelor posibile ale acordului. Aceasta se întâmplă doar atunci când acordurile conţin restrângeri grave ale concurenţei cu privire la care se poate prezuma, în mod normal, că sunt interzise de articolul 53.

            2.   Sfera de aplicare şi durata regulamentului de exceptare pe categorii
      2.1.   Acordurile între două părţi

                  38.

                  În conformitate cu articolul 2 alineatul (1) din regulament, acesta reglementează acordurile de transfer de tehnologie «dintre două întreprinderi». Acordurile de transfer de tehnologie dintre două sau mai multe întreprinderi nu sunt reglementate de regulamentul de exceptare pe categorii. Factorul decisiv de diferenţiere între acordurile încheiate între două întreprinderi şi acordurile multipartite este dacă acordul în cauză este încheiat între două sau mai multe întreprinderi.

                  39.

                  Acordurile încheiate între două întreprinderi intră în sfera de aplicare a regulamentului, chiar dacă conţin dispoziţii aplicabile mai multor niveluri ale lanţului comercial. Astfel că regulamentul se aplică unui acord de licenţă care priveşte nu doar nivelul producţiei, dar şi pe cel al distribuţiei, stipulând obligaţii pe care licenţiatul poate sau trebuie să le impună revânzătorilor de produse fabricate sub licenţă.

                  40.

                  Acordurile de licenţă încheiate între mai mult de două întreprinderi ridică adesea aceleaşi probleme ca acordurile de licenţă de aceeaşi natură încheiate între două întreprinderi. Cu ocazia evaluării individuale a acordurilor de licenţă de aceeaşi natură ca cele care pot beneficia de exceptarea pe categorii, dar care sunt încheiate între mai mult de două întreprinderi, Autoritatea de Supraveghere a AELS va aplica prin analogie principiile stabilite în regulamentul de exceptare pe categorii.

            2.2.   Acordurile privind producţia produselor contractuale

                  41.

                  Articolul 2 prevede că, pentru a fi reglementate de regulamentul de exceptare pe categorii, acordurile de licenţă trebuie să se refere la «fabricarea de produse contractuale», adică produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei sau fabricate pe baza acesteia. Cu alte cuvinte, pentru a fi reglementată de regulamentul de exceptare pe categorii, o licenţă trebuie să-i permită licenţiatului să exploateze tehnologia care face obiectul licenţei pentru producţia bunurilor sau serviciilor. Regulamentul nu reglementează regrupările de tehnologii. Noţiunea de regrupare de tehnologii se referă la acordurile prin care două sau mai multe părţi convin să-şi reunească tehnologiile şi să acorde licenţe pentru ele sub forma unui pachet. Tot în sfera noţiunii de regrupare de tehnologii intră şi acordurile prin care două sau mai multe întreprinderi acceptă să acorde licenţă unui terţ, autorizându-l ca, la rândul său, să acorde licenţă asupra pachetului de tehnologii. Regrupările de tehnologii sunt tratate în secţiunea IV.4 de mai jos.

                  42.

                  Regulamentul de exceptare pe categorii se aplică şi acordurilor de licenţă pentru fabricarea produselor contractuale în cazul cărora licenţiatului i se permite să acorde terţilor sublicenţe pentru tehnologia care face obiectul licenţei, cu condiţia, totuşi, ca fabricarea produselor contractuale să constituie obiectul principal al acordului. Dimpotrivă, regulamentul nu se aplică acordurilor al căror obiect principal este acordarea de sublicenţe. Cu toate acestea, Autoritatea de Supraveghere a AELS aplică, prin analogie, principiile stabilite de regulamentul de exceptare pe categorii şi de prezentele orientări unor astfel de «acorduri-cadru de licenţă» dintre licenţiator şi licenţiat. Acordurile dintre licenţiat şi sublicenţiaţi sunt reglementate de regulamentul de exceptare pe categorii.

                  43.

                  Termenul de produse contractuale cuprinde bunurile şi serviciile produse cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenţei. Acest lucru este valabil atât atunci când tehnologia care face obiectul licenţei este folosită în procesul de producţie, cât şi atunci când aceasta este încorporată chiar în produs. În prezentele orientări, sintagma «produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei» acoperă ambele situaţii. Regulamentul este aplicabil în toate cazurile în care tehnologia este transmisă sub licenţă în scopul producerii bunurilor şi serviciilor. Este suficient, în acest sens, ca licenţiatorul să se angajeze să nu uzeze de drepturile sale de proprietate intelectuală împotriva licenţiatului. De fapt, esenţa unei licenţe de brevet pure este dreptul de a acţiona în cadrul domeniului reglementat de dreptul exclusiv al brevetului. De aici rezultă că regulamentul de exceptare pe categorii reglementează şi aşa-numitele acorduri de nerevendicare şi de reglementare prin care licenţiatorul permite licenţiatului să producă în domeniul reglementat de brevet.

                  44.

                  Regulamentul de exceptare pe categorii reglementează şi operaţiunile de «subcontractare» prin care licenţiatorul acordă licenţă pentru tehnologie licenţiatului, care se obligă să fabrice anumite produse în exclusivitate pentru licenţiator pe baza acestei tehnologii. Subcontractarea poate implica, de asemenea, furnizarea de către licenţiator de echipamente care urmează a fi folosite de licenţiat în producerea bunurilor şi serviciilor vizate de acord. Pentru ca acest ultim tip de subcontractare să fie reglementat de regulament, trebuie ca tehnologia care face obiectul licenţei să constituie obiectul principal al acordului, iar nu echipamentele furnizate. Subcontractarea este reglementată, de asemenea, de Comunicarea Autorităţii de Supraveghere a AELS privind evaluarea anumitor acorduri de subcontractare în temeiul articolului 53 alineatul (1) din Acordul SEE (28). Potrivit acestei comunicări, care rămâne ca aplicabilă, acordurile de subcontractare prin care subcontractantul se angajează să producă anumite produse exclusiv pentru contractant nu intră, în general, sub incidenţa articolului 53 alineatul (1). Cu toate acestea, alte restricţii impuse subcontractantului, cum ar fi obligaţia de a nu desfăşura sau exploata propriile activităţi de cercetare şi dezvoltare, pot intra sub incidenţa articolului 53 (29).

                  45.

                  Regulamentul de exceptare pe categorii se aplică şi acordurilor în temeiul cărora licenţiatul trebuie să întreprindă activităţi de dezvoltare înainte de a obţine un produs sau un proces pregătit pentru exploatare comercială, cu condiţia ca produsul contractual să fie identificat. Chiar dacă sunt necesare astfel de activităţi şi de investiţii suplimentare, obiectul acordului este fabricarea unui produs contractual identificat. Pe de altă parte, regulamentul de exceptare pe categorii şi orientările nu reglementează acordurile prin care se acordă licenţă pentru tehnologie în scopul de a da posibilitatea licenţiatului să desfăşoare activităţi suplimentare de cercetare şi dezvoltare în domenii variate. De exemplu, regulamentul şi orientările nu reglementează acordarea unei licenţe referitoare la un instrument tehnologic de cercetare necesar în scopul desfăşurării unei activităţi de cercetare suplimentare. Cadrul regulamentului şi orientărilor se bazează pe ipoteza că există o legătură directă între tehnologia care face obiectul licenţei şi produsele contractuale identificate. În situaţiile în care nu există o astfel de legătură, obiectul principal al acordului este activitatea de cercetare şi dezvoltare, iar nu de introducere pe piaţă a unui anumit produs; în acest caz, cadrul analitic instituit de regulament şi de orientări ar putea să nu fie corespunzător. Din aceleaşi motive, regulamentul de exceptare pe categorii şi orientările nu reglementează acordurile de subcontractare de cercetare şi dezvoltare în temeiul cărora licenţiatul se obligă să realizeze activităţi de cercetare şi dezvoltare în domeniul tehnologiei care face obiectul licenţei şi să înapoieze pachetul tehnologic astfel îmbunătăţit licenţiatorului. Obiectul principal al unor astfel de acorduri este furnizarea de servicii de cercetare şi dezvoltare în scopul îmbunătăţirii unei tehnologii, iar nu producţia de bunuri şi servicii pe baza tehnologiei care face obiectul licenţei.

            2.3.   Conceptul de acorduri de transfer de tehnologie

                  46.

                  Regulamentul de exceptare pe categorii şi prezentele orientări reglementează acordurile de transfer de tehnologie. În conformitate cu prevederile articolului 1 alineatul (1) literele (b) şi (h) din regulamentul de exceptare pe categorii, conceptul de «tehnologie» se referă la brevete şi cereri de brevete, modele de utilitate şi cereri de modele de utilitate, drepturi asupra desenelor şi modelelor, drepturi asupra noilor varietăţi vegetale, topografia produselor semiconductoare, certificatele de protecţie suplimentară pentru produsele farmaceutice sau alte produse pentru care astfel de certificate de protecţie suplimentară pot fi obţinute, drepturi de autor pentru programe de calculator şi know-how. Tehnologia care face obiectul licenţei trebuie să-i permită licenţiatului să fabrice produsele contractuale cu sau fără alţi factori de producţie.

                  47.

                  Know-how-ul este definit la articolul 1 alineatul (1) litera (i) ca fiind un ansamblu de informaţii cu caracter practic nebrevetate, rezultate ale experienţei şi ale activităţii de testare, care sunt secrete, esenţiale şi identificate. «Secret» înseamnă că know-how-ul nu este, în general, cunoscut sau uşor accesibil. «Esenţial» înseamnă că know-how-ul include informaţii importante şi utile pentru fabricarea produselor care fac obiectul acordului de licenţă sau pentru aplicarea procesului care face obiectul acordului de licenţă. Cu alte cuvinte, aceste informaţii trebuie să contribuie în mod semnificativ sau să faciliteze fabricarea produselor contractuale. În situaţia în care know-how-ul care face obiectul licenţei se referă la un produs, şi nu la un proces tehnologic, această condiţie implică faptul ca know-how-ul să fie util pentru fabricarea produselor contractuale. Această condiţie nu este îndeplinită în cazul în care produsele contractuale pot fi realizate pe baza unei tehnologii disponibile în mod gratuit. Cu toate acestea, această condiţie nu presupune ca produsele contractuale să aibă o valoare mai mare decât produsele realizate pe baza unei tehnologii disponibile în mod gratuit. În cazul proceselor tehnologice, această condiţie implică faptul ca know-how-ul să fie util, în sensul că, la data încheierii acordului, se poate conta în mod rezonabil pe capacitatea sa de a întări poziţia concurenţială a licenţiatului, spre exemplu, prin reducerea costurilor de producţie. «Identificat» înseamnă că se poate verifica dacă know-how-ul care face obiectul licenţei îndeplineşte criteriile de «secret» şi de «esenţial». Această condiţie este îndeplinită atunci când know-how-ul care face obiectul licenţei este descris într-un manual sau stabilit în orice altă formă scrisă. Cu toate acestea, în anumite situaţii, acest lucru poate fi, în mod rezonabil, imposibil. Know-how-ul care face obiectul licenţei poate consta în cunoştinţele practice deţinute de angajaţii licenţiatorului. De exemplu, angajaţii licenţiatorului pot deţine cunoştinţe secrete şi esenţiale referitoare la un anumit proces de producţie, care sunt transmise licenţiatului sub forma instruirii angajaţilor acestuia din urmă. În astfel de situaţii este suficient ca în acord să fie descrisă natura generală a know-how-ului şi să se enumere angajaţii care sunt sau au fost implicaţi în transferul lui către licenţiat.

                  48.

                  Conceptul de «transfer» presupune transmiterea tehnologiei de la o întreprindere la alta. Astfel de transferuri iau, de obicei, forma unei acordări de licenţă prin care licenţiatorul acordă licenţiatului dreptul de a folosi tehnologia sa în schimbul plăţii unor redevenţe. Transferul poate, de asemenea, îmbrăca forma subcontractării, caz în care un licenţiat, după ce a fost autorizat de licenţiator, acordă licenţe unor terţi (subcontractanţi) în scopul exploatării tehnologiei.

                  49.

                  Regulamentul de exceptare pe categorii este aplicabil numai acordurilor care au ca obiect principal transferul de tehnologie, astfel cum este acesta definit în prezentul act, spre deosebire de achiziţia de bunuri şi servicii sau acordarea de licenţe pentru alte tipuri de proprietate intelectuală. Acordurile care conţin prevederi referitoare la vânzarea şi cumpărarea de produse sunt reglementate de regulament numai în măsura în care aceste dispoziţii nu constituie obiectul principal al acordului şi sunt direct legate de aplicarea tehnologiei care face obiectul licenţei. Acesta este, în general, cazul atunci când aceste produse legate sunt echipamente sau procese special concepute pentru exploatarea, în mod eficace, a tehnologiei care face obiectul licenţei. Pe de altă parte, în cazul în care factorul de producţie reprezintă doar un alt element care intră în compoziţia produsului finit, trebuie analizat cu atenţie dacă tehnologia care face obiectul licenţei constituie obiectul principal al acordului. De exemplu, atunci când licenţiatul fabrică deja un produs finit pe baza unei alte tehnologii, licenţa trebuie să conducă la îmbunătăţirea semnificativă a procesului de producţie al licenţiatului, îmbunătăţire care depăşeşte valoarea produsului achiziţionat de la licenţiator. Condiţia potrivit căreia produsele legate trebuie să fie legate de acordarea licenţei pentru tehnologia respectivă implică faptul că regulamentul de exceptare pe categorii nu reglementează achiziţia de produse care nu au nici o legătură cu produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei. Este cazul, de exemplu, atunci când produsul legat nu este destinat a fi utilizat cu produsul sub licenţă, ci este legat de o activitate realizată pe o piaţă diferită a produselor.

                  50.

                  Regulamentul de exceptare pe categorii reglementează acordarea de licenţe pentru alte tipuri de proprietate intelectuală, precum mărcile înregistrate sau dreptul de autor, altul decât dreptul de autor pentru programe de calculator, numai în măsura în care sunt direct legate de exploatarea tehnologiei care face obiectul licenţei şi nu constituie obiectul principal al acordului. Această condiţie face ca de exceptarea pe categorii să beneficieze doar acordurile referitoare la alte categorii de drepturi de proprietate intelectuală, în măsura în care aceste drepturi permit licenţiatului o mai bună exploatare a tehnologiei care face obiectul licenţei. Licenţiatorul poate, de exemplu, să îi permită licenţiatului să aplice marca sa pe produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei. Licenţa asupra mărcii înregistrate îi poate permite licenţiatului şi o mai bună exploatare a tehnologiei care face obiectul licenţei, deoarece consumatorii vor face legătura imediată între produs şi caracteristicile conferite acestuia de tehnologia care face obiectul licenţei. Obligaţia impusă licenţiatului de a folosi marca licenţiatorului poate, de asemenea, să aibă ca efect promovarea diseminării tehnologiei, permiţându-i licenţiatorului să fie identificat ca sursa tehnologiei utilizate. Cu toate acestea, atunci când valoarea tehnologiei care face obiectul licenţei acordate licenţiatului este limitată, deoarece acesta deja utilizează o tehnologie identică sau foarte apropiată, iar obiectul principal al acordului este marca înregistrată, regulamentul de exceptare pe categorii nu este aplicabil (30).

                  51.

                  Acordarea licenţei asupra dreptului de autor în scopul reproducerii şi distribuţiei operei protejate, adică pentru producţia de copii în scopul revânzării, este considerată a fi similară acordării unei licenţe pentru o tehnologie. Având în vedere că astfel de acorduri de licenţă sunt legate de producţia şi comercializarea produselor pe baza unui drept de proprietate intelectuală, acestea sunt considerate ca având o natură similară acordurilor de transfer de tehnologie şi pun, în mod normal, probleme comparabile. Cu toate că regulamentul de exceptare pe categorii nu reglementează dreptul de autor, altul decât dreptul de autor pentru programe de calculator, Autoritatea de Supraveghere a AELS va aplica, ca regulă generală, principiile definite în acest regulament şi în prezentele orientări atunci când va evalua acordarea de licenţe asupra drepturilor de autor în temeiul articolului 53 din Acordul SEE.

                  52.

                  Pe de altă parte, se consideră că acordarea de licenţe asupra drepturilor de executare sau a altor drepturi conexe dreptului de autor ridică probleme diferite şi că, fără îndoială, nu este oportun să se analizeze acest tip de licenţe pe baza principiilor prezentate în prezentele orientări. În cazul diferitelor drepturi legate de executare, valoarea nu este creată de reproducerea şi vânzarea copiilor unui produs, ci de fiecare executare individuală a operei protejate. O astfel de exploatare poate îmbrăca forme variate incluzând executarea, difuzarea sau închirierea materialului protejat, precum filme, muzică sau evenimente sportive. În aplicarea articolului 53, trebuie luate în considerare specificitatea operei şi modalitatea de exploatare (31). De exemplu, restricţiile de revânzare ridică mai puţine probleme de concurenţă, în timp ce probleme speciale apar atunci când licenţiatorii îi obligă pe licenţiaţi să extindă, la fiecare dintre licenţiatori, condiţiile mai favorabile obţinute doar de unul dintre aceştia. Prin urmare, Autoritatea de Supraveghere a AELS nu va aplica regulamentul de exceptare pe categorii şi prezentele orientări prin analogie acordării de licenţe asupra acestor alte drepturi.

                  53.

                  De asemenea, Autoritatea de Supraveghere a AELS nu va aplica licenţelor asupra mărcilor principiile consacrate de regulamentul de exceptare pe categorii şi de prezentele orientări. Acordarea de licenţe asupra mărcii apare adesea în contextul distribuţiei şi revânzării bunurilor şi a serviciilor şi este, în general, mai apropiată de acordurile de distribuţie decât de acordurile de licenţă pentru tehnologie. Atunci când licenţa asupra mărcii este direct legată de folosinţa, vânzarea sau revânzarea bunurilor şi a serviciilor şi nu constituie obiectul principal al acordului, acordul de licenţă este reglementat de actul prevăzut la punctul 2 din anexa XIV la Acordul SEE [Regulamentul (CE) nr. 2790/1999] privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri verticale şi practici concertate (denumit în continuare «exceptare pe categorii a acordurilor verticale») (32).

            2.4.   Durată

                  54.

                  În funcţie de perioada de aplicare a regulamentului, exceptarea pe categorii este aplicabilă atât timp cât dreptul de proprietate care face obiectul licenţei nu a devenit caduc, nu a expirat sau nu a fost declarat nul. În cazul know-how-ului, exceptarea pe categorii este aplicabilă atât timp cât know-how-ul care face obiectul licenţei rămâne secret, cu excepţia situaţiei în care acesta este făcut public, prin fapta licenţiatului, caz în care exceptarea va fi aplicabilă numai pe perioada acordului (a se vedea articolul 2 din regulamentul de exceptare pe categorii).

                  55.

                  Exceptarea pe categorii se aplică fiecărui drept de proprietate care face obiectul acordului de licenţă şi încetează a fi aplicată la data expirării, declarării nulităţii ori prin trecerea în domeniul public a ultimului dintre drepturile de proprietate intelectuală care constituie o «tehnologie» în sensul regulamentului de exceptare pe categorii (a se vedea punctul 46 de mai sus).

            2.5.   Raporturile cu alte regulamente de exceptare pe categorii

                  56.

                  Regulamentul de exceptare pe categorii reglementează acordurile dintre două întreprinderi referitoare la acordarea de licenţe pentru tehnologie în scopul fabricării de produse contractuale. Cu toate acestea, tehnologia poate constitui un element al altor tipuri de acorduri. În afară de aceasta, produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei sunt ulterior vândute pe piaţă. De aceea, trebuie analizată relaţia dintre regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie şi actul prevăzut la punctul 6 din anexa XIV la Acordul SEE [Regulamentul (CE) nr. 2658/2000 privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul SEE categoriilor de acorduri de specializare (33) (denumit în continuare «exceptare pe categorii a acordurilor de specializare»)], actul menţionat la punctul 7 din anexa XIV la Acordul SEE [Regulamentul (CE) 2659/2000 privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) categoriilor de acorduri privind cercetarea şi dezvoltarea (34) (denumit în continuare «exceptare pe categorii privind cercetarea şi dezvoltarea»)] şi regulamentul de exceptare pe categorii privind acordurile verticale (35).

            2.5.1.   Regulamentele de exceptare pe categorii privind acordurile de specializare şi de cercetare şi dezvoltare

                  57.

                  În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (c) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare, acest regulament reglementează, inter alia, acordurile de producţie în comun, în temeiul cărora două sau mai multe întreprinderi convin să fabrice anumite produse în comun. Regulamentul se aplică şi dispoziţiilor privind cesiunea sau folosirea drepturilor de proprietate intelectuală, cu condiţia ca acestea să nu constituie obiectul principal al acordului, ci să fie direct legate şi necesare punerii în aplicare a acestuia.

                  58.

                  Atunci când mai multe întreprinderi înfiinţează o societate în comun de producţie şi îi acordă acesteia o licenţă pentru exploatarea tehnologiei folosite la producerea produselor fabricate de către societatea în comun, o astfel de licenţă intră sub incidenţa regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare, şi nu a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Din acest motiv, acordarea de licenţă în cadrul unei societăţi în comun de producţie este analizată, în mod normal, în temeiul regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare. Cu toate acestea, atunci când societatea în comun se lansează în acordarea de licenţe pentru tehnologii terţilor, această activitate nu este legată de fabricarea de produse de către societatea în comun şi, prin urmare, nu intră sub incidenţa regulamentului. Astfel de acorduri de licenţă, care permit reunirea tehnologiile părţilor implicate, constituie regrupări de tehnologii care sunt reglementate de secţiunea IV.4 de mai jos.

                  59.

                  Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea şi dezvoltarea reglementează acordurile prin care două sau mai multe întreprinderi acceptă să desfăşoare în comun activităţi de cercetare şi de dezvoltare şi să exploateze în comun rezultatele acestora. În conformitate cu articolul 2 alineatul (11), cercetarea şi dezvoltarea, precum şi exploatarea rezultatelor se realizează în comun atunci când activitatea respectivă este realizată de o echipă comună, o organizaţie comună sau o întreprindere în comun, încredinţată de comun acord unui terţ sau repartizată între părţi în funcţie de specializarea în cercetare, dezvoltare, producţie sau distribuţie, inclusiv în acordarea de licenţe.

                  60.

                  Prin urmare, regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea şi dezvoltarea reglementează acordarea de licenţe între şi de către părţile la o societate în comun în cadrul unui acord de cercetare şi dezvoltare. În cadrul unor astfel de acorduri, de asemenea, părţile pot stabili condiţiile în care rezultatele activităţii de cercetare şi dezvoltare vor face obiectul unor licenţe către terţi. Cu toate acestea, deoarece terţii licenţiaţi nu sunt parte la acordul de cercetare şi dezvoltare, acordul de licenţă individual încheiat cu terţii nu este reglementat prin regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea şi dezvoltarea. Astfel de acorduri de licenţă beneficiază de o exceptare pe categorii în cazul în care îndeplinesc condiţiile prevăzute de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

            2.5.2.   Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale

                  61.

                  Regulamentul de exceptare pe categorii privind acordurile verticale al Comisiei privind acordurile verticale reglementează acordurile dintre două sau mai multe întreprinderi, fiecare acţionând, în sensul acordului, la un nivel diferit al lanţului de producţie sau distribuţie, acorduri referitoare la condiţiile în care părţile pot cumpăra, vinde sau revinde anumite bunuri sau servicii. Prin urmare, acesta reglementează acordurile de furnizare şi distribuţie.

                  62.

                  Deoarece regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează numai acordurile încheiate între două părţi şi deoarece un licenţiat care vinde produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei este considerat furnizor în sensul aplicării regulamentului de exceptare pe categorii privind acordurile verticale, aceste două regulamente de exceptare pe categorii sunt strâns legate între ele. Acordul dintre licenţiator şi licenţiat intră sub incidenţa regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, în timp ce acordul dintre licenţiat şi cumpărător intră sub incidenţa regulamentului de exceptare pe categorii privind acordurile verticale şi a Orientărilor privind restricţiile verticale (36).

                  63.

                  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie este aplicabil acordurilor dintre licenţiator şi licenţiat atunci când acestuia din urmă îi sunt impuse condiţii referitoare la modul în care trebuie să vândă produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei. În special, licenţiatul poate fi obligat să instituie un anumit tip de sistem de distribuţie, precum distribuţia exclusivă sau selectivă. Cu toate acestea, acordurile de distribuţie încheiate pentru punerea în aplicare a unor astfel de obligaţii trebuie să fie conforme cu regulamentul de exceptare pe categorii privind acordurile verticale pentru a putea beneficia de exceptarea pe categorii. De exemplu, licenţiatorul poate obliga licenţiatul să instituie un sistem bazat pe distribuţie exclusivă în conformitate cu normele specificate. Cu toate acestea, în temeiul articolului 4 litera (b) din regulamentul de exceptare pe categorii privind acordurile verticale, distribuitorii trebuie să fie liberi să facă vânzări pasive pe teritoriile altor distribuitori exclusivi.

                  64.

                  În plus, distribuitorii ar trebui în principiu să fie liberi să vândă, atât activ, cât şi pasiv, pe teritoriile acoperite de sistemele de distribuţie ale altor licenţiaţi care îşi produc propriile produse folosind tehnologia care face obiectul licenţei. Aceasta deoarece, în sensul aplicării regulamentului de exceptare pe categorii privind acordurile verticale, fiecare licenţiat constituie un furnizor distinct. Cu toate acestea, motivele de acordare a exceptării pe categorii prevăzute în acest regulament se aplică şi atunci când produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei sunt vândute de licenţiaţi sub o marcă comună care aparţine licenţiatorului. Atunci când aceste produse sunt vândute sub o marcă comună, din aceleaşi motive de eficienţă, ar trebui să se aplice aceleaşi tipuri de restricţii între sistemele de distribuţie ale licenţiaţilor, ca în cazul unui sistem unic de distribuţie vertical. În asemenea cazuri, este puţin probabil ca, atunci când condiţiile prevăzute în regulamentul de exceptare pe categorii privind acordurile verticale sunt, prin analogie, îndeplinite, Autoritatea de Supraveghere a AELS să invoce eventuale restricţii. Pentru ca identitatea unei mărci comune să existe, produsele trebuie vândute şi comercializate sub o marcă comună, care să fie predominantă în termeni de calitate, şi în ceea ce priveşte alte informaţii pertinente care trebuie comunicate consumatorilor. Nu este suficient ca produsul să prezinte, alături de marca licenţiatului, şi marca licenţiatorului, permiţând astfel identificarea acestuia ca fiind sursa tehnologiei care face obiectul licenţei.

            3.   Aria de protecţie stabilită de regulamentul de exceptare pe categorii

                  65.

                  În conformitate cu articolul 3 din regulamentul de exceptare pe categorii, exceptarea pe categorii a acordurilor restrictive este supusă pragurilor cotei de piaţă, ceea ce limitează sfera de aplicare a exceptărilor pe categorii la acordurile care, cu toate că pot restrânge concurenţa, sunt prezumate ca îndeplinind condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) din Acordul SEE. În afara sferei de protecţie create de pragurile cotei de piaţă, se impune o analiză individuală. În cazul în care cotele de piaţă depăşesc pragurile, aceasta nu înseamnă neapărat că acordul intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) sau că acordul nu îndeplineşte condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În absenţa restrângerilor grave ale concurenţei, este necesară o analiză a pieţei.

                  66.

                  Aplicarea pragului cotei de piaţă în sensul aplicării regulamentului de exceptare pe categorii variază după cum acordul este încheiat între concurenţi sau între neconcurenţi. În sensul aplicării regulamentului, întreprinderile sunt considerate concurenţi pe piaţa relevantă a tehnologiilor atunci când acordă licenţe pentru tehnologii concurente. Concurenţa potenţială pe piaţa tehnologiilor nu este luată în considerare pentru aplicarea pragurilor cotei de piaţă sau a listei de restricţii grave. În afara sferei de protecţie a regulamentului, concurenţa potenţială de pe piaţa tehnologiilor este luată în considerare, dar nu conduce la aplicarea listei de restricţii grave aplicabilă acordurilor dintre concurenţi (a se vedea şi punctul 31 de mai sus).

                  67.

                  Întreprinderile sunt concurenţi pe piaţa relevantă a produselor atunci când ambele acţionează pe aceleaşi pieţe ale produselor şi pe aceleaşi pieţe geografice pe care sunt vândute produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei (concurenţi existenţi). De asemenea, sunt considerate concurenţi din momentul în care acestea au posibilitatea, apreciată în mod realist, să realizeze investiţiile suplimentare necesare sau să suporte alte costuri de transformare necesare pentru a pătrunde pe piaţa relevantă a produselor şi pe piaţa geografică relevantă într-un termen rezonabil de scurt (37), ca răspuns la o creştere uşoară, dar permanentă a preţurilor relative (concurenţi potenţiali).

                  68.

                  În sensul aplicării regulamentului de exceptare pe categorii, din prevederile punctelor 66 şi 67 rezultă că două întreprinderi nu sunt considerate concurenţi atunci când licenţiatorul nu este un furnizor existent sau potenţial de produse pe piaţa relevantă, iar licenţiatul, deja prezent pe piaţa produselor, nu acordă licenţe pentru o tehnologie concurentă, chiar dacă el deţine o tehnologie concurentă pe care o foloseşte în fabricarea produselor sale. Cu toate acestea, părţile devin concurenţi în cazul în care, la un moment dat, licenţiatul începe să acorde licenţe pentru tehnologia sa sau în cazul în care licenţiatorul devine un furnizor existent sau potenţial al produselor pe piaţa relevantă. În acest caz, lista de restricţii grave aplicabilă acordurilor dintre neconcurenţi va continua să se aplice acordului, cu excepţia cazului în care acesta este ulterior modificat sub un aspect esenţial [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din regulamentul de exceptare pe categorii şi punctul 31 de mai sus].

                  69.

                  Pentru acordurile între concurenţi, pragul cotei de piaţă este de 20 %, iar pentru acordurile între neconcurenţi, de 30 % [în conformitate cu articolului 3 alineatele (1) şi (2) din regulamentul de exceptare pe categorii]. Atunci când întreprinderile părţi la acordul de licenţă nu sunt concurenţi, acordul este reglementat în cazul în care cota de piaţă a nici uneia dintre părţi nu depăşeşte 30 % pe pieţele relevante ale tehnologiilor şi pieţele relevante ale produselor afectate. Atunci când întreprinderile părţi la acordul de licenţă sunt concurenţi, acordul este reglementat în cazul în care cota de piaţă cumulată a părţilor nu depăşeşte 20 % pe pieţele relevante ale tehnologiilor şi pieţele relevante ale produselor în cauză. Pragurile cotei de piaţă se aplică atât pieţelor tehnologiilor, cât şi pieţelor produselor care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei. În cazul în care cota de piaţă deţinută este mai mare decât pragul aplicabil pe piaţa relevantă afectată, acordul nu va putea beneficia de exceptarea pe categorii pe piaţa relevantă. De exemplu, în cazul în care acordul de licenţă vizează două pieţe distincte ale produselor sau două pieţe geografice distincte, exceptarea pe categorii poate fi aplicabilă uneia dintre pieţe, nu şi celeilalte.

                  70.

                  În ceea ce priveşte pieţele tehnologiilor, din articolul 3 alineatul (3) din regulamentul de exceptare pe categorii rezultă că va fi calculată cota de piaţă a licenţiatorului pe baza vânzărilor realizate de către licenţiator şi de către toţi licenţiaţii săi, de produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei şi aceasta, în mod individual, pentru fiecare piaţă relevantă (38). Atunci când părţile sunt concurenţi pe piaţa tehnologiilor, vânzările de produse care încorporează tehnologia licenţiatului trebuie să fie cumulate cu vânzările de produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei. În cazul noilor tehnologii care nu au generat încă vânzări, este atribuită o cotă de piaţă egală cu zero. Atunci când vor începe vânzările, tehnologia care face obiectul licenţei va acumula cote de piaţă.

                  71.

                  În ceea ce priveşte pieţele produselor, cota de piaţă a licenţiatului trebuie calculată pe baza vânzărilor sale de produse care încorporează tehnologia licenţiatorului şi a vânzărilor sale de produse concurente, respectiv pe baza totalului vânzărilor licenţiatului pe piaţa relevantă a produselor. Atunci când licenţiatorul acţionează şi ca furnizor de produse pe piaţa relevantă, vânzările licenţiatorului pe piaţa produselor în cauză trebuie, de asemenea, să fie luate în considerare. Cu toate acestea, la calcularea cotelor de piaţă pe pieţele produselor, vânzările realizate de alţi licenţiaţi nu sunt luate în considerare la calcularea cotei de piaţă a licenţiatului şi/sau a licenţiatorului.

                  72.

                  Cotele de piaţă ar trebui să fie calculate pe baza valorii vânzărilor, atunci când aceste date sunt disponibile. Aceste date indică, în mod normal, mult mai exact puterea unei tehnologii decât datele privind volumul vânzărilor. Cu toate acestea, atunci când aceste date nu sunt disponibile, este posibilă utilizarea estimărilor rezultate din alte informaţii fiabile, inclusiv din datele privind volumul vânzărilor pe piaţă.

                  73.

                  Principiile menţionate anterior pot fi ilustrate cu următoarele exemple:
                  Acordarea de licenţe între neconcurenţi

                        Exemplul 1Întreprinderea A este specializată în dezvoltarea de produse şi tehnici biotehnologice şi a dezvoltat un nou produs, Xeran. Întrucât nu dispune nici de instalaţii de producţie, nici de instalaţii de distribuţie necesare, ea nu acţionează ca producător al acestui produs. Întreprinderea B este unul dintre producătorii de produse concurente, pe care le fabrică utilizând tehnologii comune, disponibile în mod liber. În cursul anului 1, B a vândut produse fabricate cu ajutorul tehnologiei disponibile în mod liber în valoare de 25 milioane EUR. În cursul anului 2, A acordă o licenţă lui B pentru a produce Xeran. În acelaşi an, B vinde de 15 milioane EUR produse fabricate cu ajutorul tehnologiei disponibile în mod liber şi de 15 milioane EUR Xeran. În cursul anului 3 şi în anii următori, B produce şi vinde numai Xeran în valoare de 40 milioane EUR anual. În afară de aceasta, în cursul anului 2, A acordă o licenţă şi lui C. Întreprinderea C nu mai acţionase pe această piaţă a produselor. C produce şi vinde doar Xeran, în valoare de 10 milioane EUR în cursul anului 2 şi în valoare de 15 milioane EUR în cursul anului 3 şi în anii următori. S-a stabilit că piaţa totală a Xeranului şi a substituenţilor lui, pe care acţionau B şi C, se ridica anual la suma de 200 milioane EUR.În cursul anului 2, pe parcursul căruia acordul de licenţă a fost încheiat, cota de piaţă a lui A de pe piaţa tehnologiilor este de 0 %, deoarece aceasta trebuie să fie calculată pe baza vânzărilor totale de Xeran din anul precedent. În cursul anului 3, A deţine pe piaţa tehnologiilor o cotă de 12,5 %, care reflectă valoarea de Xeran produs de B şi C în cursul anului precedent 2. În cursul anului 4 şi următorilor, A deţine pe piaţa tehnologiilor o cotă de 27,5 %, care reflectă valoarea de Xeran produs de B şi C în cursul anului precedent.În cursul anului 2, B deţine pe piaţa produselor o cotă de 12,5 %, care reflectă vânzările de 25 milioane EUR realizate de B în anul 1. În cursul anului 3, cota sa de piaţă este de 15 % pentru că vânzările sale au crescut la 30 milioane EUR în anul 2. În cursul anului 4 şi în anii următori, cota de piaţă a lui B este de 20 %, fiindcă vânzările sale reprezintă 40 milioane EUR pe an. Cota de piaţă a lui C pe piaţa produselor este de 0 % în anii 1 şi 2 şi de 5 % pe parcursul anului 3, şi de 7,5 % în anii următori.Deoarece acordurile de licenţă sunt încheiate între neconcurenţi şi cotele de piaţă individuale ale lui A, B şi C sunt sub 30 % în fiecare an, acordurile intră în sfera de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

                        Exemplul 2Situaţia este aceeaşi ca în exemplul 1, doar că acum B şi C acţionează pe pieţe geografice diferite. S-a stabilit că piaţa totală a Xeranului şi a substituenţilor săi valorează 100 milioane EUR anual pe fiecare piaţă geografică.În acest caz, cota de piaţă a lui A pe piaţa tehnologiilor trebuie calculată pentru fiecare dintre cele două pieţe geografice. Pe piaţa unde acţionează B, cota de piaţă a lui A depinde de vânzările de Xeran ale lui B. În acest exemplu, se presupune că valoarea totală a pieţei este de 100 milioane EUR, jumătate din valoarea pieţei de la exemplul 1, cota de piaţă a lui A este de 0 % în cursul anului 2, de 15 % în cursul anului 3 şi de 40 % în anii următori. Cota de piaţă a lui B este de 25 % în cursul anului 2, de 30 % în cursul anului 3 şi de 40 % în anii următori. Pe parcursul anilor 2 şi 3, atât cotele de piaţă ale lui A, cât şi ale lui B nu depăşesc pragul de 30 %. Pragul este totuşi depăşit începând cu anul 4, iar aceasta înseamnă că, în conformitate cu articolul 8 alineatul (2) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, după anul 6, acordul de licenţă dintre A şi B nu mai poate beneficia de exceptarea prevăzută de acest regulament, dar poate fi evaluat în mod individual.Pe piaţa unde C este activ, cota de piaţă care aparţine lui A depinde de vânzările de Xeran realizate de C. Cota lui A pe piaţa tehnologiilor, fondată pe vânzările lui C în anul precedent, este aşadar de 0 % în cursul anului 2, 10 % în cursul anului 3 şi 15 % în anii următori. Cota lui C pe piaţa produselor este aceeaşi: 0 % în cursul anului 2, 10 % în cursul anului 3 şi 15 % în anii următori. Acordul de licenţă între A şi C intră aşadar sub incidenţa regulamentului pe toată perioada.

                  Acordarea de licenţe între neconcurenţi

                        Exemplul 3Întreprinderile A şi B acţionează pe aceeaşi piaţă relevantă a produselor şi pe aceeaşi piaţă geografică relevantă a unui anumit produs chimic. Fiecare dintre cele două deţine brevet pentru diverse tehnologii utilizate în folosirea acestui produs. În cursul anului 1, A şi B au semnat un acord de licenţe încrucişate prin care îşi acordau una alteia o licenţă de utilizare a respectivelor tehnologii. În cursul anului 1, A şi B au produs doar pe baza tehnologiei proprii, A vânzând produse în valoare de 15 milioane EUR, B vânzând produse de 20 milioane EUR. Începând cu anul 2, ambii folosesc atât propria tehnologie, cât şi pe a celuilalt. Din acel an, A vinde de 10 milioane EUR produse fabricate cu propria tehnologie şi de 10 milioane EUR produse fabricate cu tehnologia lui B. Începând cu anul 2, B vinde de 15 milioane EUR produse fabricate cu propria tehnologie şi de 10 milioane EUR produse fabricate cu tehnologia lui A. S-a stabilit că valoarea anuală totală a pieţei produsului şi a substituenţilor lui se ridică la 100 de milioane EUR.Pentru a evalua acordul de licenţă în temeiul regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, cotele de piaţă ale lui A şi B trebuie să fie calculate atât pe piaţa tehnologiilor, cât şi pe piaţa produselor. Cota lui A pe piaţa tehnologiilor depinde de valoarea vânzărilor realizate în cursul anului precedent din produsul fabricat atât de către A, cât şi de către B, plecând de la tehnologia lui A. În cursul anului 2, A deţinea, aşadar, pe piaţa tehnologiilor o cotă de 15 %, care reflectă propria producţie şi vânzări în valoare de 15 milioane EUR în cursul anului 1. Din anul 3, A deţine pe piaţa tehnologiilor o cotă de 20 %, care reflectă valoarea de 20 milioane EUR a vânzărilor produsului fabricat plecând de la tehnologia lui A şi produs şi vândut de A şi B (10 milioane EUR fiecare). În mod similar, cota lui B pe piaţa tehnologiilor este de 20 % în cursul anului 2 şi de 25 % în anii următori.Cotele de piaţă ale lui A şi B de pe piaţa produselor depind de vânzările respective de produse din anul anterior, indiferent de tehnologia folosită. Cota de piaţă a lui A pe piaţa produselor este de 15 % în cursul anului 2 şi de 20 % în următorii ani. Cota de piaţă a lui B pe piaţa produselor este de 20 % în cursul anului 2 şi de 25 % în anii următori.Deoarece acordul este încheiat între concurenţi, cota lor de piaţă cumulată, atât pe piaţa tehnologiilor, cât şi pe piaţa produselor, trebuie să fie inferioară pragului de cotă de piaţă de 20 %, pentru a intra sub incidenţa regulamentului. Este clar că nu este cazul în speţă. Cota de piaţă cumulată pe piaţa tehnologiilor şi pe piaţa produselor este de 35 % în cursul anului 2 şi de 45 % în anii următori. Aceste acorduri între concurenţi vor fi, prin urmare, analizate în mod individual.

            4.   Restrângerile grave ale concurenţei în temeiul regulamentului de exceptare pe categorii
      4.1.   Principii generale

                  74.

                  Articolul 4 din regulamentul de exceptare pe categorii conţine o listă de restrângeri grave ale concurenţei. O restricţie este considerată o restrângere gravă a concurenţei datorită naturii ei şi deoarece experienţa arată că asemenea restricţii sunt aproape întotdeauna anticoncurenţiale. Potrivit jurisprudenţei instanţelor comunitare (39), o astfel de restricţie poate rezulta dintr-un obiectiv clar al acordului sau din circumstanţele fiecărui caz (a se vedea punctul 14 de mai sus).

                  75.

                  Atunci când un acord de transfer de tehnologie conţine o restrângere gravă a concurenţei, în conformitate cu articolul 4 alineatele (1) şi (2) din regulamentul de exceptare pe categorii, acest acord, per ansamblu, nu va putea beneficia de exceptarea pe categorii. În sensul regulamentului, restricţiile grave nu pot fi separate de restul acordului. În afară de aceasta, Autoritatea de Supraveghere a AELS consideră că, în cazul evaluării individuale, restrângerile grave ale concurenţei îndeplinesc doar în situaţii excepţionale cele patru condiţii prevăzute la articolul 53 alineatul (3) din Acordul SEE (a se vedea punctul 18 de mai sus).

                  76.

                  Articolul 4 din regulamentul de exceptare pe categorii face distincţie între acordurile între concurenţi şi acordurile între neconcurenţi.

            4.2.   Acorduri între neconcurenţi

                  77.

                  Articolul 4 alineatul (1) enumeră restricţiile grave în cazul acordurilor de licenţă între concurenţi. Potrivit articolului 4 alineatul (1), regulamentul nu reglementează acordurile care, în mod direct sau indirect, izolat sau în combinaţie cu alţi factori aflaţi sub controlul părţilor, au ca obiect:

                              (a)

                              restrângerea capacităţii unei părţi de a-şi stabili preţurile de vânzare către terţi;

                              (b)

                              limitarea producţiei, cu excepţia limitării producţiei de produse contractuale, impusă licenţiatului într-un acord nereciproc sau impusă doar asupra unui licenţiat într-un acord reciproc;

                              (c)

                              împărţirea pieţelor sau a clientelei, cu excepţia:

                                          (i)

                                          obligaţiei impuse licenţiaţilor de a produce utilizând tehnologia sub licenţă doar în unul sau mai multe domenii tehnice de utilizare determinate sau doar pe una sau mai multe pieţe ale produsului;

                                          (ii)

                                          obligaţiei impuse licenţiatorului şi/sau licenţiatului, în cadrul unui acord nereciproc, de a nu produce, utilizând tehnologia sub licenţă, în unul sau mai multe domenii tehnice de utilizare sau pe una sau mai multe pieţe ale produsului, sau pe unul sau mai multe teritorii exclusive, rezervate celeilalte părţi;

                                          (iii)

                                          obligaţiei impuse licenţiatorului de a nu transmite tehnologia sub licenţă unui alt licenţiat pe un teritoriu determinat;

                                          (iv)

                                          restrângerii, într-un acord nereciproc, a vânzărilor active şi/sau pasive efectuate de licenţiat şi/sau de către licenţiator pe teritoriul exclusiv sau către grupul de cumpărători exclusiv, rezervat celeilalte părţi;

                                          (v)

                                          restrângerii, într-un acord nereciproc, a vânzărilor active de către licenţiat pe teritoriul exclusiv sau către grupul de cumpărători exclusiv repartizat de licenţiator unui alt licenţiat, cu condiţia ca acesta din urmă să nu fi fost o întreprindere concurentă a licenţiatorului în momentul încheierii propriului său acord de licenţă;

                                          (vi)

                                          obligaţiei impuse licenţiatului de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru uzul său, cu condiţia ca licenţiatul să nu fie restricţionat la vânzarea activă şi pasivă a produselor contractuale ca piese de schimb pentru propriile sale produse;

                                          (vii)

                                          obligaţiei impuse licenţiatului, în cadrul unui acord nereciproc, de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru un anumit cumpărător, atunci când licenţa a fost acordată pentru a crea o sursă alternativă de aprovizionare pentru acel cumpărător;

                              (d)

                              restrângerea capacităţii licenţiatului de a-şi exploata propria tehnologie sau restrângerea capacităţii oricăreia dintre părţile la acord de a desfăşura activităţi de cercetare şi dezvoltare, cu excepţia cazului în care acest din urmă tip de restrângere este indispensabil pentru a preveni divulgarea know-how-ului sub licenţă unor terţi.

                  78.

                  Pentru un anumit număr de restricţii grave, regulamentul de exceptare pe categorii face diferenţa între acordurile reciproce şi cele nereciproce. Lista restricţiilor grave este mai strictă pentru acordurile reciproce decât pentru acordurile nereciproce între concurenţi. Acordurile reciproce sunt acordurile de licenţe încrucişate în cadrul cărora tehnologiile care fac obiectul licenţelor sunt tehnologii concurente sau pot fi folosite pentru fabricarea de produse concurente. Un acord nereciproc este un acord prin care doar una dintre părţi acordă licenţă pentru tehnologia sa celeilalte părţi sau în cadrul căruia, în cazul licenţelor încrucişate, tehnologiile care fac obiectul licenţelor nu sunt tehnologii concurente şi nu pot fi folosite în fabricarea de produse concurente. Un acord este nereciproc doar prin simplul fapt că el conţine o obligaţie de retrocesiune sau pentru că licenţiatul retrocedează sub licenţă propriile îmbunătăţiri aduse tehnologiei care face obiectul licenţei. În cazul în care un acord nereciproc devine ulterior reciproc datorită încheierii unei a doua licenţe între aceleaşi părţi, s-ar putea ca acestea să trebuiască să revizuiască prima licenţă pentru a evita ca acel acord să conţină restricţii grave. În evaluarea individuală a cazului, Autoritatea de Supraveghere a AELS va lua în considerare perioada scursă între încheierea primei licenţe şi încheierea celei de-a doua.

                  79.

                  Restricţia gravă prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din regulament priveşte acordurile între concurenţi care au ca obiect fixarea preţurilor pentru produsele vândute terţilor, incluzând produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei. Fixarea preţurilor între concurenţi constituie o restrângere a concurenţei prin însuşi obiectul său. Fixarea preţurilor poate, de exemplu, să ia forma unui acord direct asupra preţurilor exacte care urmează a fi practicate sau asupra listei de preţuri cu anumite rabaturi maximale autorizate. Nu prezintă importanţă dacă acordul priveşte preţuri fixe, minime, maxime sau recomandate. Fixarea de preţuri se poate practica în mod indirect, încurajând întreprinderile să nu se abată de la nivelul preţurilor stabilite, de exemplu, prevăzând creşterea cuantumului redevenţei în cazul în care preţurile produselor sunt reduse sub un anumit nivel. Cu toate acestea, o obligaţie impusă licenţiatului de a plăti o redevenţă minimă determinată nu reprezintă în sine o fixare de preţuri.

                  80.

                  Atunci când redevenţele sunt calculate pe baza vânzărilor individuale, volumul redevenţei are un impact direct asupra costului marginal al produsului şi, astfel, un impact direct asupra preţurilor (40). Concurenţii pot astfel să folosească acorduri de licenţe încrucişate care prevăd redevenţe variabile reciproce pentru a coordona preţurile pe pieţele produselor din aval (41). Cu toate acestea, Autoritatea de Supraveghere a AELS nu va trata un acord de licenţe încrucişate care prevede redevenţe variabile reciproce ca un acord de fixare a preţurilor, decât în cazul în care acordul nu are nici un obiectiv proconcurenţial şi nu constituie astfel un acord de licenţă încheiat cu bună-credinţă. Un acord care nu creează nici un fel de valoare şi, astfel, este lipsit de orice justificare comercială valabilă, este un acord fictiv, echivalentul unui cartel.

                  81.

                  Restricţia gravă prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din regulament vizează, de asemenea, şi acordurile în care redevenţele sunt calculate în baza totalului vânzărilor produselor în cauză, indiferent dacă tehnologia care face obiectul licenţei a fost sau nu folosită. Astfel de acorduri intră, în general, în sfera de aplicare a articolului 4 alineatul (1) litera (d) din regulament, potrivit căruia capacitatea licenţiatului de a folosi propria tehnologie nu trebuie restrânsă (a se vedea punctul 95). În general, aceste acorduri restrâng concurenţa, în măsura în care cresc, pentru licenţiat, costul utilizării propriei tehnologii concurente şi restrâng concurenţa care ar fi existat în absenţa acordului (42). Acest lucru este valabil atât pentru acordurile reciproce, cât şi pentru cele nereciproce. Cu toate acestea, un acord în care redevenţele sunt calculate în funcţie de totalul vânzărilor poate, în mod excepţional, să îndeplinească condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) din Acordul SEE, atunci când este posibil să se tragă concluzia, pe baza factorilor obiectivi, că restricţia este indispensabilă pentru ca acordarea de licenţă să fie favorabilă concurenţei. Acesta poate fi cazul în care, în absenţa restricţiei în cauză, ar fi imposibil sau extrem de dificil de a calcula şi controla redevenţele datorate de licenţiat, de exemplu, deoarece tehnologia licenţiatorului nu lasă nici o amprentă vizibilă asupra produsului final şi nu există alte metode de control viabile.

                  82.

                  Restricţia gravă prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) vizează impunerea de restricţii reciproce asupra producţiei părţilor. Restrângerea producţiei este o limitare a producţiei şi a vânzărilor părţilor. Prevederile articolului 4 alineatul (1) litera (b) nu reglementează limitările producţiei impuse licenţiatului în cadrul unui acord nereciproc şi nici limitarea producţiei impusă unuia dintre licenţiaţi într-un acord reciproc, cu condiţia ca aceste limitări să privească doar produsele fabricate cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenţei. În temeiul acestei dispoziţii, restricţiile reciproce asupra producţiei impuse părţilor şi restricţiile producţiei impuse licenţiatorului în ceea ce priveşte tehnologia proprie constituie, aşadar, restricţii grave. Atunci când concurenţii se înţeleg să impună limitări reciproce ale producţiei, acordul are ca obiect şi ca efect probabil reducerea producţiei pe piaţă. Acelaşi lucru este valabil şi pentru acordurile care limitează interesul părţilor de a-şi creşte producţia, de exemplu, prin obligaţiile reciproce de a plăti despăgubiri celeilalte părţi, în cazul în care un anumit nivel al producţiei este depăşit.

                  83.

                  Tratamentul mai favorabil al limitărilor cantitative nereciproce se întemeiază pe considerentul că restricţia unilaterală nu conduce neapărat la o producţie mai scăzută pe piaţă şi că, atunci când restricţia nu este reciprocă, riscul ca acordul să nu fie un acord de licenţă de bună-credinţă este, de asemenea, mai mic. În cazul în care un licenţiat este dispus să accepte o restricţie unilaterală, este probabil ca acordul să conducă la o integrare reală a tehnologiilor complementare sau la creşteri în eficienţă care favorizează integrarea tehnologiei mai performante a licenţiatorului şi a activelor de producţie ale licenţiatului. Într-un acord reciproc, restrângerea producţiei impusă unuia dintre licenţiaţi este susceptibilă să reflecte valoarea superioară a tehnologiei care face obiectul licenţei acordate de către una dintre părţi şi poate servi la promovarea acordării de licenţe favorabile concurenţei.

                  84.

                  Restrângerea gravă a concurenţei prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (c) se referă la împărţirea pieţelor şi a clienţilor. Acordurile prin care concurenţii împart pieţe şi clienţi au ca obiect restrângerea concurenţei. Restricţia este gravă atunci când concurenţii dintr-un acord reciproc se înţeleg să nu producă pe anumite teritorii şi să nu vândă în mod activ şi/sau pasiv pe anumite teritorii sau anumitor clienţi rezervaţi celeilalte părţi.

                  85.

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (c) se aplică indiferent dacă licenţiatul rămâne liber să se folosească de propria tehnologie. Odată ce licenţiatul şi-a pregătit echipamentul pentru a utiliza tehnologia licenţiatorului în vederea fabricării unui produs determinat, poate fi costisitor pentru el să menţină un lanţ de producţie distinct utilizând o altă tehnologie pentru a răspunde nevoilor clienţilor vizaţi de restricţii. În afară de aceasta, având în vedere potenţialul anticoncurenţial al restricţiei, licenţiatul nu poate să aibă decât un interes scăzut să producă utilizând propria sa tehnologie. De asemenea, este puţin probabil ca asemenea restricţii să fie indispensabile pentru acordarea de licenţe favorabile concurenţei.

                  86.

                  În temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c) punctul (ii), nu există o restricţie gravă atunci când licenţiatorul, într-un acord nereciproc, acordă licenţiatului o licenţă exclusivă de producţie în baza tehnologiei care face obiectul licenţei pe un teritoriu determinat şi acceptă astfel să nu producă el însuşi produsele contractuale pe acest teritoriu şi nici să le furnizeze din acest teritoriu. Aceste licenţe exclusive fac obiectul unei exceptări pe categorii, indiferent de întinderea teritoriului. În cazul în care licenţa este mondială, exclusivitatea implică faptul că licenţiatorul se abţine să intre pe piaţă sau să rămână pe piaţă. Exceptarea pe categorii se aplică şi atunci când licenţa este limitată la unul sau mai multe domenii tehnice de utilizare sau la una sau mai multe pieţe ale produsului. Obiectul acordurilor aflate sub incidenţa articolului 4 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) poate fi acela de a încuraja licenţiatul să investească în tehnologia care face obiectul licenţei şi să o dezvolte. Prin urmare, obiectul acordului nu îl constituie, în mod obligatoriu, împărţirea pieţelor.

                  87.

                  În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iv) şi din aceleaşi motive, exceptarea pe categorii se aplică, în egală măsură, şi acordurilor nereciproce prin care părţile convin să nu îşi vândă produsele în mod activ sau pasiv (43) pe un teritoriu exclusiv sau unui grup de cumpărători exclusivi rezervaţi celeilalte părţi.

                  88.

                  În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iii), nu există restricţie gravă în cazul în care licenţiatorul desemnează licenţiatul ca fiind singurul său licenţiat pe un teritoriu determinat, acest lucru implicând faptul că nici o licenţă nu va fi acordată terţilor pentru fabricarea pe baza tehnologiei licenţiatorului pe teritoriul în cauză. În cazul licenţelor unice, exceptarea pe categorii se aplică indiferent dacă acordul este sau nu reciproc, dat fiind faptul că acordul nu afectează capacitatea părţilor de a-şi exploata total propria tehnologie în teritoriile respective.

                  89.

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (v) exclude din lista restricţiilor grave restricţiile dintr-un acord nereciproc privind vânzările active ale unui licenţiat pe teritoriul sau către grupul de cumpărători atribuit de licenţiator unui alt licenţiat şi, prin urmare, le acordă beneficiul exceptării pe categorii, până la pragul cotei de piaţă. Cu toate acestea, este obligatoriu ca licenţiatul protejat să nu fi fost un concurent al licenţiatorului în momentul încheierii acordului. Nu este justificată înscrierea unor asemenea restricţii pe lista restricţiilor grave. Fiind permis licenţiatorului să acorde unui licenţiat care nu era încă prezent pe piaţă o protecţie împotriva vânzărilor active ale licenţiaţilor care sunt concurenţi ai licenţiatorului şi care sunt, din acest motiv, deja stabiliţi pe piaţă, astfel de restricţii sunt susceptibile a încuraja licenţiatul să exploateze tehnologia care face obiectul licenţei într-o manieră mult mai eficace. Pe de altă parte, în cazul în care licenţiaţii se înţeleg să nu îşi vândă produsele în mod activ sau pasiv pe anumite teritorii sau anumitor grupuri de cumpărători, acordul este echivalent unui cartel între licenţiaţi. Deoarece asemenea acorduri nu implică nici un transfer de tehnologie, acestea nu intră în sfera de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii.

                  90.

                  În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (i), restricţiile prevăzute de acordurile între concurenţi care limitează licenţa la una sau mai multe pieţe ale produselor sau la domenii tehnice de utilizare nu constituie restricţii grave (44). Aceste restricţii beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piaţă de 20 %, indiferent de eventuala reciprocitate a acordului. Exceptarea pe categorii nu se aplică totuşi decât în cazul în care limitările domeniului de utilizare nu depăşesc cadrul tehnologiilor care fac obiectul licenţei. Este obligatoriu, de asemenea, ca licenţiaţii să nu fie limitaţi în utilizarea propriei tehnologii [a se vedea articolul 4 alineatul (1) litera (d)]. Atunci când licenţiaţii sunt limitaţi în utilizarea propriei tehnologii, acordul echivalează cu o împărţire a pieţei.

                  91.

                  Exceptarea pe categorii se aplică indiferent de caracterul simetric sau asimetric al limitării domeniului de utilizare. O limitare asimetrică a domeniului de utilizare într-un acord de licenţă reciproc implică faptul că cele două părţi nu erau autorizate să folosească respectivele tehnologii, care fac obiectul licenţei, decât în interiorul domeniilor de utilizare diferite. Atât timp cât părţile nu sunt limitate în folosirea propriei tehnologii, nu se poate prezuma că acordul le va determina să renunţe sau să se abţină să intre într-unul dintre domeniile vizate de licenţa acordată celeilalte părţi. Chiar dacă licenţiaţii se echipează în vederea utilizării tehnologiei care face obiectul licenţei în domeniul de utilizare transmis, se poate să nu existe nici un impact asupra activelor utilizate pentru a produce în afara cadrului licenţei. Este important, în această privinţă, ca restricţia să vizeze pieţe distincte ale produselor sau domenii de utilizare diferite, iar nu cumpărători, alocaţi după teritoriu sau după grup, care achiziţionează produse care ţin de aceeaşi piaţă a produselor sau de acelaşi domeniu tehnic de utilizare. Riscul împărţirii pieţei este considerat ca fiind mult mai mare în acest ultim caz (a se vedea punctul 85 de mai sus). În afară de aceasta, limitările domeniului de utilizare pot fi necesare pentru promovarea acordării de licenţe favorabile concurenţei (a se vedea punctul 182 de mai jos).

                  92.

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (vi) se referă la o altă excepţie, în împrejurarea utilizării captive, respectiv o obligaţie în temeiul căreia licenţiatul nu poate fabrica produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei decât pentru propriul folos. Atunci când produsul contractual este o componentă, licenţiatul poate fi astfel obligat să producă acea componentă doar pentru a o încorpora în produsele proprii, şi nu pentru a o vinde altor producători. Cu toate acestea, licenţiatul trebuie să poată vinde componentele ca piese de schimb pentru propriile produse şi trebuie astfel să poată aproviziona terţii care prestează servicii postvânzare pentru aceste produse. Restricţiile legate de utilizarea captivă, astfel cum au fost definite anterior, pot fi necesare pentru a încuraja diseminarea tehnologiei, în special între concurenţi, şi sunt acoperite de exceptarea pe categorii. Acest tip de restricţii este examinat la secţiunea IV.2.5 de mai jos.

                  93.

                  În sfârşit, articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (vii) exclude din lista de restricţii grave obligaţia impusă licenţiatului într-un acord nereciproc de a nu fabrica produsele contractuale decât pentru un cumpărător determinat, în vederea creării unei surse alternative de aprovizionare pentru acel client. Pentru aplicarea articolului 4 alineatul (1) litera (c) punctul (vii) se cere, aşadar, ca licenţa să fie limitată la crearea unei surse alternative de aprovizionare pentru acest cumpărător determinat. Cu toate acestea, nu este necesar ca o singură licenţă de acest tip să fie acordată. Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (vii) reglementează, de asemenea, situaţiile în care licenţele sunt acordate mai multor întreprinderi în vederea aprovizionării aceluiaşi cumpărător determinat. Atunci când licenţa este acordată doar în vederea aprovizionării cumpărătorului, astfel de acorduri au un potenţial limitat de a împărţi pieţele. În special, în aceste condiţii nu se poate prezuma că acordul va determina licenţiatul să înceteze exploatarea propriei tehnologii.

                  94.

                  Restrângerea gravă a concurenţei prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (d) din regulament vizează, în primul rând, restrângerea capacităţii uneia dintre părţi de a efectua activităţi de cercetare şi dezvoltare. Ambele părţi trebuie să fie libere să întreprindă activităţi independente de cercetare-dezvoltare. Această normă se aplică în cazul în care restricţia priveşte un domeniu acoperit de licenţă sau alte domenii. Cu toate acestea, simplul fapt că părţile convin să-şi furnizeze reciproc îmbunătăţirile viitoare aduse tehnologiilor respective nu echivalează cu o restrângere a activităţilor independente de cercetare şi dezvoltare. Efectul unor asemenea acorduri asupra concurenţei trebuie evaluat în funcţie de circumstanţele proprii fiecărui caz. De asemenea, articolul 4 alineatul (1) litera (d) nu se referă nici la restrângerea capacităţii unei părţi de a se angaja în acţiuni de cercetare şi dezvoltare cu terţi, atunci când această restricţie este necesară pentru a împiedica divulgarea know-how-ului licenţiatorului. Pentru a intra sub incidenţa exceptării, restricţiile impuse pentru protejarea know-how-ului licenţiatorului împotriva divulgării trebuie să fie indispensabile acestei protecţii şi proporţionale. De exemplu, atunci când acordul desemnează anumiţi angajaţi ai licenţiatului care să fie formaţi în utilizarea know-how-ului care face obiectul licenţei şi responsabili în acest sens, poate fi suficient să se impună licenţiatului să nu autorizeze participarea acelor angajaţi la activităţi de cercetare şi dezvoltare desfăşurate împreună cu terţii. Alte măsuri de securitate pot fi, de asemenea, utile.

                  95.

                  În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (d), licenţiatul trebuie, de asemenea, să poată utiliza, în mod liber, propria tehnologie concurentă, cu condiţia ca, în cazul acesta, să nu facă uz de tehnologia acordată sub licenţă de către licenţiator. În legătură cu propria tehnologie, licenţiatul nu trebuie să fie supus nici unei limitări în ceea ce priveşte teritoriul în care produce sau vinde, cantitatea pe care o produce sau vinde sau preţul la care vinde. El nu trebuie să fie constrâns nici să plătească redevenţe pe produsele fabricate pe baza propriei tehnologii (a se vedea punctul 81 de mai sus). În afară de aceasta, el trebuie să poată acorda licenţe terţilor pentru propria tehnologie în mod liber. Atunci când restricţiile sunt impuse licenţiatului în ceea ce priveşte utilizarea propriei sale tehnologii sau libertatea de a efectua activităţi de cercetare şi dezvoltare, competitivitatea tehnologiei licenţiatului este redusă. Aceasta are ca efect reducerea concurenţei pe pieţele produselor şi tehnologiilor existente şi descurajarea licenţiatului de a investi în dezvoltarea şi îmbunătăţirea propriei tehnologii.

            4.3.   Acorduri între neconcurenţi

                  96.

                  Articolul 4 alineatul (2) enumeră restricţiile grave aplicabile acordurilor de licenţă între neconcurenţi. În conformitate cu această dispoziţie, regulamentul nu reglementează acordurile care, în mod direct sau indirect, izolat sau în combinaţie cu alţi factori aflaţi sub controlul părţilor, au ca obiect:

                              (a)

                              restrângerea capacităţii unei părţi de a-şi stabili preţurile la vânzarea de produse către terţi fără să se aducă atingere posibilităţii de a impune un preţ de vânzare maximal sau de a recomanda un preţ de vânzare, cu condiţia ca acest fapt să nu ducă la un preţ de vânzare fix sau minimal în urma unor presiuni sau măsuri de stimulare oferite de oricare dintre părţi;

                              (b)

                              restrângerea referitoare la teritoriul în care sau la clienţii cărora licenţiatul le poate vinde în mod pasiv produsele contractuale, cu excepţia:

                                          (i)

                                          restrângerii vânzărilor pasive pe teritoriu exclusiv sau către un grup de cumpărători exclusiv, rezervată licenţiatorului;

                                          (ii)

                                          obligaţiei de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru uzul său, cu condiţia ca licenţiatul să nu fie restrâns la vânzarea activă şi pasivă a produselor contractuale ca piese de schimb pentru propriile sale produse;

                                          (iii)

                                          obligaţiei de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru uzul său, cu condiţia ca licenţiatul să nu fie restrâns la vânzarea activă şi pasivă a produselor contractuale ca piese de schimb pentru propriile sale produse;

                                          (iv)

                                          obligaţiei de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru un anumit cumpărător, atunci când licenţa a fost acordată pentru a crea o sursă alternativă de aprovizionare pentru acest client;

                                          (v)

                                          restrângerii vânzărilor către utilizatorii finali de către un licenţiat care operează ca angrosist pe piaţă;

                                          (vi)

                                          restrângerii vânzărilor către distribuitori neagreaţi de către membrii unui sistem de distribuţie selectivă;

                              (c)

                              restrângerea vânzărilor active sau pasive către utilizatorii finali de către un licenţiat care este membru al unui sistem de distribuţie selectivă şi care operează ca vânzător cu amănuntul pe piaţă, fără să aducă atingere posibilităţii de a interzice unui membru al sistemului să opereze dintr-un stabiliment neautorizat.

                  97.

                  Restrângerea gravă a concurenţei prevăzută la articolul 4 alineatul (2) litera (a) se referă la fixarea preţurilor de vânzare către terţi. Mai precis, această dispoziţie reglementează restricţiile care au ca obiect direct sau indirect determinarea unui preţ de vânzare fix sau minim sau a unui nivel al preţului fix sau minim pe care licenţiatorul sau licenţiatul va trebui să-l respecte atunci când vinde produse terţilor. Atunci când acordurile fixează în mod direct preţul de vânzare, restricţia este evidentă. Cu toate acestea, fixarea preţurilor de vânzare poate fi realizată prin mijloace indirecte, de exemplu, prin acorduri care stabilesc marje, fixând nivelul maxim al rabaturilor sau condiţionând preţul de vânzare de preţurile de vânzare ale concurenţilor, sau, în plus, prin ameninţări, intimidare, avertismente, penalităţi sau rezilierea contractului, în cazul în care un nivel dat al preţurilor nu este respectat. Mijloacele directe sau indirecte utilizate în vederea fixării preţurilor pot fi eficientizate în cazul în care sunt combinate cu măsuri care permit identificarea vânzărilor la preţuri scăzute, de exemplu, implementarea unui sistem de supraveghere a preţurilor sau obligaţia impusă licenţiaţilor să semnaleze orice abatere de la preţurile convenite. De asemenea, fixarea directă sau indirectă a preţurilor poate fi eficientizată în cazul în care este combinată cu măsuri menite să descurajeze dorinţa licenţiatului de a diminua preţul de vânzare, licenţiatorul obligând, de exemplu, licenţiatul să acorde clauza clientului celui mai favorizat, adică obligaţia de a acorda unui client condiţii mai favorabile decât cele acordate oricărui alt client. Aceleaşi mijloace pot fi utilizate pentru a face dintr-un preţ maxim sau recomandat echivalentul unui preţ de vânzare fix sau minim. Cu toate acestea, comunicarea unei liste de preţuri recomandate de către licenţiator licenţiatului sau impunerea unui preţ maxim acestuia nu este considerată, în sine, că ar conduce la preţuri fixe sau minime de vânzare.

                  98.

                  În conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (b), acordurile sau practicile concertate care au ca obiect direct sau indirect restrângerea vânzărilor pasive ale licenţiaţilor de produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei sunt restrângeri grave ale concurenţei (45). Restrângerile vânzărilor pasive impuse licenţiaţilor pot fi rezultatul obligaţiilor directe, de exemplu, obligaţia de a nu vinde anumitor clienţi sau clienţilor stabiliţi în anumite teritorii sau obligaţia de a trimite comenzile acestor clienţi altor licenţiaţi. Aceasta poate rezulta şi din măsurile indirecte menite să stimuleze licenţiatul să se abţină de la acest tip de vânzări, cum ar fi stimulente financiare sau implementarea unui sistem de supraveghere care să permită verificarea destinaţiei efective a produselor care fac obiectul licenţei. Limitările cantitative pot constitui un mijloc indirect de restrângere a vânzărilor pasive. Autoritatea de Supraveghere a AELS nu va porni de la principiul că aceste limitări cantitative servesc unui asemenea scop. Cu toate acestea, se impune altă abordare în cazul în care aceste limitări cantitative sunt utilizate pentru a pune în aplicare un acord care stă la baza împărţirii pieţei. Printre indiciile asupra existenţei unui asemenea acord putem cita ajustarea cantităţilor în timp, astfel încât să nu acopere decât cererea locală, limitări cantitative asociate obligaţiei de a vinde cantităţi minime în teritoriu, obligaţii de redevenţe minime condiţionate de vânzările realizate în teritoriu, plata diverselor redevenţe în funcţie de destinaţia produselor şi supravegherea destinaţiei produselor vândute de către diferiţi licenţiaţi. Această restricţie generală gravă referitoare la vânzările pasive efectuate de către licenţiaţi face obiectul unui anumit număr de exceptări care sunt analizate mai jos.

                  99.

                  Articolul 4 alineatul (2) litera (b) nu reglementează restricţiile impuse vânzărilor licenţiatorului. Toate restricţiile impuse vânzărilor licenţiatorului beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piaţă de 30 %. La fel se întâmplă cu toate restrângerile vânzărilor active realizate de către licenţiat, sub rezerva observaţiilor referitoare la vânzările active prevăzute la punctele 105 şi 106 de mai jos. Exceptarea pe categorii a restricţiilor privind vânzările active este sprijinită de ipoteza că aceste restricţii favorizează investiţiile şi concurenţa, alta decât cea prin preţuri, şi îmbunătăţirea calităţii serviciilor furnizate de către licenţiat prin rezolvarea tuturor problemelor de parazitism şi de renunţare la anumite investiţii. În cazul restrângerilor vânzărilor active între teritoriile sau grupurile de cumpărători ale licenţiaţilor, nu este indispensabil ca licenţiatului protejat să-i fi fost desemnat un teritoriu exclusiv sau un grup de cumpărători exclusivi. Exceptarea pe categorii se aplică, de asemenea, restrângerilor vânzărilor active atunci când mai mulţi licenţiaţi au fost desemnaţi pentru un teritoriu sau pentru un grup determinat de cumpărători. Investiţiile generatoare de creşteri în eficienţă sunt susceptibile a fi încurajate atunci când un licenţiat poate fi sigur că nu trebuie să înfrunte decât concurenţa vânzărilor active ale unui număr limitat de licenţiaţi, în interiorul teritoriului, şi nu pe cea a licenţiaţilor din exteriorul teritoriului.

                  100.

                  Restricţiile impuse vânzărilor active şi pasive realizate de către licenţiaţi pe un teritoriu exclusiv sau către un grup de clienţi exclusivi rezervaţi licenţiatorului nu constituie o restrângere gravă a concurenţei [a se vedea articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (i)] şi pot beneficia de o exceptare pe categorii. Se presupune că, de vreme ce cotele de piaţă sunt inferioare pragului, asemenea restricţii, chiar în cazul în care limitează concurenţa, pot fi totuşi favorabile concurenţei, în măsura în care favorizează difuzarea de tehnologii şi integrarea acestora în activele de producţie ale licenţiatului. Nu este necesar ca licenţiatorul să producă, în mod efectiv, cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenţei pe un teritoriu sau pentru grupul de cumpărători în cauză pentru ca un teritoriu sau un grup de clienţi să îi fie rezervaţi. Licenţiatorul poate, de asemenea, să îşi rezerve un teritoriu sau un grup de cumpărători în vederea exploatării ulterioare.

                  101.

                  Restrângerile vânzărilor pasive realizate de către licenţiaţi în interiorul unui teritoriu exclusiv sau către un grup exclusiv de clienţi alocaţi altui licenţiat beneficiază de exceptare pe categorii pe o perioadă de doi ani începând de la data la care licenţiatul protejat vinde pentru prima dată produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei în interiorul teritoriului său exclusiv sau grupului său exclusiv de clienţi [a se vedea articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (ii)]. Licenţiaţii trebuie adeseori să efectueze investiţii substanţiale în active de producţie şi în acţiuni de promovare pentru a iniţia şi a dezvolta activităţi într-un teritoriu nou. Prin urmare, riscurile cu care licenţiatul se va confrunta sunt adesea importante, îndeosebi întrucât cheltuielile promoţionale şi investiţiile în activele necesare pentru a produce cu o tehnologie dată constituie, deseori, cheltuieli care nu se recuperează, adică cheltuieli care nu pot fi acoperite în cazul în care licenţiatul iese de pe piaţă. În asemenea circumstanţe, se întâmplă destul de frecvent ca licenţiaţii să nu încheie un acord de licenţă fără a li se garanta, pentru o anumită perioadă de timp, o protecţie împotriva vânzărilor (active şi) pasive efectuate de către alţi licenţiaţi în interiorul teritoriului lor. În consecinţă, restrângerile vânzărilor pasive în teritoriul exclusiv al unui licenţiat de către alţi licenţiaţi nu intră, în general, sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) din Acordul SEE pentru o perioadă de maximum doi ani de la data la care licenţiatul în cauză a comercializat pentru prima oară, pe teritoriului exclusiv, produsul care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei. Cu toate acestea, în măsura în care, în anumite cazuri, asemenea restricţii intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1), acestea beneficiază de o exceptare pe categorii. După expirarea perioadei de doi ani, restrângerile vânzărilor pasive între licenţiaţi constituie restricţii grave. În general, acestea intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) şi au puţine şanse să îndeplinească condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Îndeosebi, este puţin probabil ca asemenea restricţii să fie indispensabile realizării creşterilor în eficienţă (46).

                  102.

                  Articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (iii) permite exceptarea unei restricţii prin care licenţiatul este constrâns să fabrice produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei doar pentru propriul său uz (captiv). Atunci când produsul contractual reprezintă o componentă, licenţiatul poate fi constrâns astfel să nu utilizeze acest produs decât pentru a-l integra în propriile sale produse şi îi poate fi interzisă vânzarea produsului către alţi producători. Cu toate acestea, licenţiatul trebuie să poată vinde activ şi pasiv produsele în calitate de piese de schimb pentru propriile sale produse şi, astfel, trebuie să poată să le livreze terţilor care prestează servicii postvânzare pentru aceste produse. Restricţiile privind utilizarea captivă sunt, de asemenea, tratate în secţiunea în secţiunea IV.2.5 de mai jos.

                  103.

                  Ca în cazul acordurilor între concurenţi (a se vedea punctul 93 de mai sus), exceptarea pe categorii se aplică, de asemenea, acordurilor prin care licenţiatul este obligat să producă produsele contractuale doar pentru un cumpărător determinat, în vederea constituirii pentru acesta a unei surse alternative de aprovizionare [a se vedea articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (iv)]. În cazul acordurilor între neconcurenţi, este puţin probabil ca aceste restricţii să intre sub incidenţa articolului 53 alineatul (1).

                  104.

                  Articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (v) permite exceptarea obligaţiei impuse licenţiatului de a nu vinde clienţilor finali, ci exclusiv vânzătorilor cu amănuntul. O asemenea obligaţie permite licenţiatorului să atribuie calitatea de vânzător cu ridicata licenţiatului şi nu intră, în general, sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) (47).

                  105.

                  În sfârşit, articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (vi) permite exceptarea unei restricţii care constă în interdicţia impusă licenţiaţilor de a vinde produsele către distribuitori neagreaţi. Această exceptare permite licenţiatorului să impună licenţiaţilor obligaţia de a face parte dintr-un sistem de distribuţie selectiv. Cu toate acestea, în acest caz, licenţiaţii trebuie, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (c), să poată efectua atât vânzări active, cât şi pasive către consumatorii finali, fără a aduce atingere posibilităţii de a impune licenţiatului exercitarea exclusivă a funcţiei de vânzător cu ridicata, astfel cum este prevăzut la articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (v) (a se vedea punctul anterior).

                  106.

                  Se reaminteşte că (a se vedea punctul 39 de mai sus) exceptarea pe categorii reglementează acordurile de licenţă prin care licenţiatorul impune obligaţii pe care licenţiatul trebuie sau poate să le impună cumpărătorilor săi, inclusiv distribuitorilor. Cu toate acestea, aceste obligaţii trebuie să fie conforme regulilor de concurenţă aplicabile acordurilor de furnizare şi distribuţie. Întrucât regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează numai acordurile între două părţi, acordurile încheiate între licenţiat şi cumpărătorii lui în cadrul acestor obligaţii nu intră sub incidenţa regulamentului. Astfel de acorduri nu pot beneficia de exceptare pe categorii decât în cazul în care sunt conforme prevederilor regulamentului de exceptare pe categorii privind acordurile verticale (a se vedea secţiunea 2.5.2 de mai sus).

            5.   Restricţiile excluse

                  107.

                  Articolul 5 din regulamentul de exceptare pe categorii enumeră patru tipuri de restricţii care nu pot beneficia de exceptarea pe categorii şi care necesită, aşadar, o evaluare individuală în ceea ce priveşte efectele anticoncurenţiale şi proconcurenţiale. Rezultă din articolul 5 că includerea într-un acord de licenţă a oricăreia dintre restricţiile care figurează în aceste dispoziţii nu împiedică aplicarea regulamentului pentru restul acordului. Doar restricţia individuală în cauză este cea care nu beneficiază de exceptare şi care trebuie, aşadar, evaluată individual. Restricţiile prevăzute la articolul 5 sunt, aşadar, disociabile.

                  108.

                  Articolul 5 alineatul (1) prevede că exceptarea pe categorii nu se va aplica pentru următoarele trei obligaţii:

                              (a)

                              orice obligaţie directă sau indirectă impusă licenţiatului de a acorda licenţiatorului sau unui terţ desemnat de licenţiator o licenţă exclusivă asupra propriilor îmbunătăţiri disociabile sau asupra noilor aplicaţii pe care licenţiatul le-a adus tehnologiei sub licenţă;

                              (b)

                              orice obligaţie directă sau indirectă impusă licenţiatului de a ceda licenţiatorului sau unui terţ desemnat de licenţiator, integral sau parţial, drepturi asupra propriilor îmbunătăţiri disociabile sau asupra noilor aplicaţii pe care licenţiatul le-a adus tehnologiei sub licenţă;

                              (c)

                              orice obligaţie directă sau indirectă impusă licenţiatului de a nu contesta valabilitatea drepturilor de proprietate intelectuală deţinute de licenţiator pe piaţa comună. Cu toate acestea, regulamentul de exceptare pe categorii conferă licenţiatorului posibilitatea de a rezilia acordul de licenţă în cazul în care licenţiatul contestă validitatea tehnologiei care face obiectul licenţei.

                        Scopul prevederilor articolului 5 alineatul (1) literele (a), (b) şi (c) este de a evita exceptarea pe categorii a acordurilor susceptibile a limita interesul licenţiaţilor de a inova.

                  109.

                  Articolul 5 alineatul (1) literele (a) şi (b) se referă la cesiunea sau retrocesiunea exclusivă a îmbunătăţirilor disociabile aduse tehnologiei care face obiectul licenţei. O îmbunătăţire este disociabilă în cazul în care poate fi exploatată fără să aducă atingere tehnologiei care face obiectul licenţei. Obligaţia de a acorda licenţiatorului o licenţă exclusivă pentru îmbunătăţiri disociabile aduse tehnologiei care face obiectul licenţei sau de a-i cesiona astfel de îmbunătăţiri poate reduce interesul licenţiatului de a inova, în măsura în care nu va putea exploata îmbunătăţirile aduse, nici măcar prin acordarea de licenţe terţilor. Aceasta este situaţia atât în cazul în care îmbunătăţirile disociabile privesc aceeaşi aplicare ca tehnologia care face obiectul licenţei, cât şi în cazul în care licenţiatul dezvoltă noi aplicaţii ale tehnologiei care face obiectul licenţei. În conformitate cu articolul 5 alineatul (1) literele (a) şi (b), asemenea obligaţii nu beneficiază de exceptare pe categorii. Cu toate acestea, exceptarea pe categorii acoperă şi obligaţiile neexclusive de retrocesiune în ceea ce priveşte îmbunătăţirile disociabile, chiar atunci când obligaţia de retrocesiune nu este reciprocă, adică este impusă doar licenţiatului, şi atunci când, în temeiul acordului, licenţiatorul este autorizat să transmită îmbunătăţirile disociabile altor licenţiaţi. O obligaţie nereciprocă de retrocesiune poate favoriza inovaţia şi difuzarea tehnologiei noi, permiţând licenţiatorului să stabilească în mod liber dacă şi în ce măsură va transmite propriile îmbunătăţiri licenţiaţilor lui. O astfel de clauză de transmitere poate, de asemenea, să favorizeze difuzarea tehnologiei, deoarece fiecare licenţiat ştie la momentul semnării acordului că va fi pe picior de egalitate cu ceilalţi licenţiaţi din punct de vedere al tehnologiei cu care el va fabrica produsele contractate. Retrocesiunile exclusive şi obligaţiile de a ceda îmbunătăţirile nedisociabile nu restrâng concurenţa în sensul articolului 53 alineatul (1) din Acordul SEE, deoarece acestea nu vor putea fi exploatate de licenţiat fără permisiunea licenţiatorului.

                  110.

                  Aplicarea articolului 5 alineatul (1) literele (a) şi (b) nu depinde de eventuala plată, de către licenţiator, a unei contravalori pentru achiziţionarea îmbunătăţirii sau pentru obţinerea unei licenţe exclusive. Cu toate acestea, existenţa şi nivelul unei asemenea contravalori pot fi relevante în cadrul unei evaluări individuale în temeiul articolului 53. Atunci când retrocesiunile sunt acordate în schimbul unei remuneraţii, obligaţia va avea mai puţine şanse de a suprima în întregime interesul licenţiatului de a inova. Cu ocazia evaluării retrocesiunilor exclusive în afara sferei de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii, poziţia licenţiatorului pe piaţa tehnologiilor este, de asemenea, un factor relevant. Cu cât această poziţie este mai puternică, cu atât obligaţia de retrocesiune exclusivă riscă să producă efecte restrictive asupra concurenţei în domeniul inovării. Cu cât poziţia tehnologiei licenţiatorului este mai puternică, cu atât licenţiatul are şanse să constituie o sursă importantă de inovare şi de concurenţă viitoare. Efectele negative ale obligaţiilor de retrocesiune pot, de asemenea, să fie sporite în cazul reţelelor paralele de acorduri de licenţă care implică astfel de obligaţii. Atunci când tehnologiile disponibile sunt controlate de un număr de licenţiatori care impun obligaţii exclusive de retrocesiune licenţiaţilor, riscul de impact anticoncurenţial este mai mare decât atunci când există mai multe tehnologii dintre care numai pentru unele se acordă licenţe cu obligaţia de retransmitere exclusivă.

                  111.

                  Riscul de impact negativ asupra inovaţiei este mai mare în cazul licenţelor încrucişate între concurenţi, unde o obligaţie de retrocesiune impusă ambelor părţi este asociată cu o obligaţie, pentru cele două părţi, de a împărţi cu cealaltă parte îmbunătăţirile aduse propriilor tehnologii. Împărţirea tuturor îmbunătăţirilor între concurenţi poate împiedica fiecare concurent în a dobândi un avans în raport cu ceilalţi (a se vedea punctul 208 de mai jos). Cu toate acestea, este puţin probabil ca părţile să fie împiedicate să ia un avans concurenţial unele faţă de celelalte atunci când scopul licenţei este de a permite dezvoltarea tehnologiilor lor corespunzătoare şi nu conduce la utilizarea aceleiaşi baze tehnologice pentru conceperea produselor lor. Aceasta este situaţia atunci când scopul licenţei este de a crea libertatea de concepere şi mai puţin de a îmbunătăţi baza tehnologică a licenţiatului.

                  112.

                  Restricţia exclusă prevăzută la articolul 5 alineatul (1) litera (c) se referă la clauzele de necontestare, de exemplu, obligaţia de a nu contesta valabilitatea drepturilor de proprietate intelectuală ale licenţiatorului. Motivul pentru care aceste clauze au fost excluse din sfera de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii este acela că licenţiaţii sunt, în mod normal, în cea mai bună poziţie pentru a determina dacă un drept de proprietate intelectuală este sau nu valabil. Pentru a se evita orice denaturare a concurenţei şi în conformitate cu principiile care fundamentează protecţia proprietăţii intelectuale, drepturile de proprietate intelectuală care nu sunt valabile ar trebui să fie eliminate, pentru că împiedică inovaţia, în loc să o favorizeze. Articolul 53 alineatul (1) este susceptibil de a se aplica clauzelor de necontestare atunci când tehnologia care face obiectul licenţei are o anumită valoare şi defavorizează, aşadar, pe plan concurenţial, întreprinderile care nu pot să o utilizeze sau care pot să o utilizeze numai în schimbul plăţii unei redevenţe (48). În acest caz, este puţin probabil să fie îndeplinite condiţiile prevăzute la articolului 53 alineatul (3) (49). Cu toate acestea, Autoritatea de Supraveghere a AELS este în favoarea clauzelor de necontestare referitoare la know-how, în cazul în care este posibil ca acel know-how să fie imposibil sau foarte dificil de a fi recuperat, odată ce a fost divulgat. În astfel de cazuri, o obligaţie impusă licenţiatului de a nu contesta know-how-ul care face obiectul licenţei favorizează difuzarea noilor tehnologii, în special prin posibilitatea licenţiatorilor mai puţin puternici de a acorda licenţe licenţiaţilor mai puternici, fără să se teamă de o contestare după absorbţia acelui know-how de către licenţiat.

                  113.

                  Regulamentul de exceptare pe categorii reglementează posibilitatea licenţiatorului de a rezilia acordul de licenţă în cazul unei contestări a tehnologiei care face obiectul licenţei. Licenţiatorul nu este, aşadar, constrâns să menţină relaţiile contractuale cu un licenţiat care contestă însuşi obiectul acordului de licenţă, ceea ce înseamnă că, în caz de reziliere, orice utilizare viitoare a tehnologiei contestate de către licenţiat se va face pe riscul celui ce a contestat valabilitatea lui. Cu toate acestea, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) litera (c), regulamentul de exceptare pe categorii nu reglementează obligaţiile contractuale care impun licenţiatului să nu conteste tehnologia care face obiectul licenţei, ceea ce ar permite licenţiatorului să îl dea în judecată pe licenţiat pentru încălcarea contractului şi ar avea ca efect crearea unui motiv suplimentar care să determine licenţiatul să nu conteste valabilitatea tehnologiei licenţiatorului. Această dispoziţie garantează faptul că licenţiatul se găseşte în aceeaşi situaţie ca terţii.

                  114.

                  Articolul 5 alineatul (2) exclude, în cazul acordurilor între neconcurenţi, aplicarea exceptării pe categorii a obligaţiilor directe sau indirecte care limitează capacitatea licenţiatului de a-şi exploata propria tehnologie sau capacitatea părţilor la acord de a efectua activităţi de cercetare şi dezvoltare, cu excepţia cazului în care cea din urmă restricţie este indispensabilă pentru împiedicarea divulgării know-how-ului care face obiectul licenţei către terţi. Această condiţie este aceeaşi cu cea prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (d), în lista de restricţii grave privind acordurile între concurenţi, analizate la punctele 94 şi 95 de mai sus. Cu toate acestea, în cazul acordurilor între neconcurenţi, nu se poate prezuma că astfel de restricţii vor avea, în general, efecte negative asupra concurenţei sau că, în general, condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) nu sunt îndeplinite (50). Aceste acorduri necesită o evaluare individuală.

                  115.

                  În cazul acordurilor dintre neconcurenţi, în general, licenţiatul nu deţine tehnologie concurentă. Cu toate acestea, pot exista cazuri în care, în sensul exceptării pe categorii, părţile să fie considerate ca nefiind concurente, deşi licenţiatul deţine o tehnologie concurentă. Aceasta este situaţia atunci când licenţiatul deţine o tehnologie concurentă, dar nu acordă o licenţă pentru ea, iar licenţiatorul nu este un furnizor existent sau potenţial pe piaţa produselor. În sensul exceptării pe categorii, părţile nu sunt considerate aşadar concurenţi, nici pe piaţa tehnologiilor, nici pe piaţa produselor (51). În asemenea cazuri, este important să se asigure că nu este restrânsă capacitatea licenţiatului de a exploata propria tehnologie şi de a continua dezvoltarea acesteia. Această tehnologie poate exercita o presiune concurenţială pe piaţă, care trebuie să fie menţinută. Într-o asemenea situaţie, restricţiile privitoare la utilizarea de către licenţiat a propriei sale tehnologii sau a cercetării şi dezvoltării sunt, în mod normal, considerate ca restrângând concurenţa şi neîndeplinind condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). De exemplu, obligaţia impusă licenţiatului de a plăti redevenţe nu numai în baza produselor pe care le produce cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenţei, dar şi în baza acelora pe care le produce cu ajutorul propriei sale tehnologii, va limita, în general, capacitatea sa de a-şi exploata propria tehnologie şi, astfel, va fi exclusă din sfera de aplicare a regulamentului.

                  116.

                  Atunci când licenţiatul nu deţine sau nu este pe punctul de a realiza o tehnologie concurentă, orice restricţie care împiedică părţile să desfăşoare activităţi independente de cercetare şi dezvoltare poate restrânge concurenţa atunci când doar câteva tehnologii sunt disponibile pe piaţă. Într-o asemenea situaţie, părţile pot reprezenta o importantă sursă (potenţială) de inovaţie pe piaţă. Acesta este cazul, în special, atunci când părţile deţin activele şi competenţele necesare pentru a desfăşura activităţi de cercetare şi dezvoltare. În acest caz, este puţin probabil să fie îndeplinite condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Atunci când mai multe tehnologii sunt disponibile şi părţile nu deţin active sau competenţe speciale, restrângerile activităţii de cercetare şi dezvoltare pot să nu intre sub incidenţa articolului 53 alineatul (1), deoarece nu au efecte restrictive semnificative sau pot să îndeplinească condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Aceste restricţii pot favoriza difuzarea noilor tehnologii, garantând licenţiatorului că licenţiatul nu va deveni un nou concurent şi stimulând licenţiatul să se concentreze asupra exploatării şi dezvoltării tehnologiei care face obiectul licenţei. În afară de aceasta, articolul 53 alineatul (1) se aplică numai atunci când acordul descurajează licenţiatul să îmbunătăţească şi să exploateze propria sa tehnologie. Există, de exemplu, puţine şanse ca acesta să fie cazul atunci când licenţiatorul este îndreptăţit să rezilieze acordul de licenţă imediat ce licenţiatul începe să producă pe baza propriei tehnologii concurente. Un asemenea drept nu descurajează licenţiatul să inoveze, deoarece acordul nu poate fi reziliat decât atunci când o tehnologie viabilă din punct de vedere comercial a fost realizată şi produsele fabricate cu ajutorul acestei tehnologii sunt gata pentru a fi comercializate.

            6.   Retragerea beneficiului aplicării regulamentului de exceptare pe categorii şi neaplicarea acestui regulament
      6.1.   Procedura de retragere

                  117.

                  În conformitate cu articolul 6 din regulament, Autoritatea de Supraveghere a AELS şi autorităţile de concurenţă ale statelor AELS pot retrage beneficiul aplicării regulamentului de exceptare pe categorii pentru acordurile individuale care nu îndeplinesc condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) din Acordul SEE. Autorităţile de concurenţă ale statelor AELS nu sunt abilitate să retragă beneficiul exceptării pe categorii decât în cazurile în care piaţa geografică relevantă este mai mare decât teritoriul statului AELS în cauză.

                  118.

                  Cele patru condiţii prevăzute la articolul 53 alineatul (3) sunt cumulative şi este necesar ca toate să fie îndeplinite pentru ca exceptarea să fie aplicabilă (52). Exceptarea pe categorii poate fi, aşadar, retrasă în cazul în care un anumit acord nu îndeplineşte una sau mai multe dintre cele patru condiţii.

                  119.

                  Atunci când procedura de retragere este aplicată, autoritatea care retrage beneficiul exceptării trebuie să dovedească faptul că acordul intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) şi că acordul nu îndeplineşte toate cele patru condiţii prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Dat fiind faptul că retragerea implică faptul că acordul în cauză restrânge concurenţa în sensul articolului 53 alineatul (1) şi nu îndeplineşte condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), este obligatoriu ca retragerea să fie însoţită de o decizie negativă în baza articolului 5, 7 sau 9 din capitolul II din Protocolul 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere şi Curtea.

                  120.

                  În conformitate cu articolul 6, retragerea se poate justifica, în special, în următoarele cazuri:

                              1.

                              accesul pe piaţă al tehnologiilor terţilor este restricţionat, de exemplu, ca urmare a efectului cumulativ al reţelelor paralele de acorduri restrictive similare care interzic licenţiaţilor să utilizeze tehnologiile terţilor;

                              2.

                              accesul pe piaţă al potenţialilor licenţiaţi este restricţionat, de exemplu, ca urmare a efectului cumulativ al reţelelor paralele de acorduri restrictive similare care interzic licenţiatorilor să acorde licenţe altor licenţiaţi;

                              3.

                              fără nici un motiv valabil din punct de vedere obiectiv, părţile nu exploatează tehnologia sub licenţă.

                  121.

                  Articolele 4 şi 5 din regulamentul de exceptare pe categorii, la care figurează lista de restrângeri grave ale concurenţei, precum şi de restricţii excluse, au ca obiectiv garantarea faptului că acordurile care beneficiază de o exceptare pe categorii nu limitează dorinţa de inovaţie, nu întârzie difuzarea tehnologiilor şi nu restrâng în mod necorespunzător concurenţa dintre licenţiator şi licenţiat sau dintre licenţiaţi. Cu toate acestea, lista de restricţii grave şi de restricţii excluse nu ţin seama de toate efectele posibile ale acordurilor de licenţă. Exceptarea pe categorii nu reglementează, în special, eventualele efecte cumulative ale restricţiilor similare din cadrul reţelelor de acorduri de licenţă. Acordurile de licenţă pot avea ca efect excluderea terţilor de pe piaţă, atât la nivelul licenţiatorului, cât şi la nivelul licenţiatului. Excluderea altor licenţiatori poate fi cauzată de efectul cumulativ al reţelelor de acorduri de licenţă care interzic licenţiaţilor să exploateze tehnologiile concurente, ceea ce duce la excluderea altor licenţiatori (potenţiali). Există riscul de excludere a licenţiatorilor, atunci când majoritatea întreprinderilor de pe piaţă, care pot (în mod eficient) să dobândească o licenţă concurentă, sunt împiedicate să o facă din cauza existenţei diverselor acorduri restrictive şi atunci când licenţiaţii potenţiali sunt confruntaţi cu bariere la intrare destul de înalte. Poate exista excluderea altor licenţiaţi în cazul efectului cumulativ al acordurilor de licenţă care interzic licenţiatorilor să acorde licenţe altor licenţiaţi, ceea ce împiedică licenţiaţii potenţiali să ajungă la tehnologia necesară. Problema blocării pieţei se examinează mai în detaliu la secţiunea IV.2.7 de mai jos. În afară de aceasta, Autoritatea de Supraveghere a AELS poate retrage beneficiul exceptării pe categorii atunci când un număr important de licenţiatori de tehnologii concurente impune în acorduri individuale licenţiaţilor lor să extindă asupra lor condiţiile mai favorabile convenite cu alţi licenţiatori.

                  122.

                  Autoritatea de Supraveghere a AELS poate, de asemenea, să retragă beneficiul exceptării pe categorii atunci când părţile se abţin să exploateze tehnologia care face obiectul licenţei, cu excepţia cazului în care ele au o justificare obiectivă în acest sens. Într-adevăr, atunci când părţile nu exploatează tehnologia care face obiectul licenţei, nefiind desfăşurată nici o activitate care să conducă la o creştere a eficienţei, exceptarea pe categorii nu mai are motiv să existe. Cu toate acestea, exploatarea nu trebuie, în mod necesar, să ia forma unei integrări de active. Ea se produce, de asemenea, atunci când licenţa creează libertatea de concepere pentru licenţiat, permiţându-i să exploateze propria sa tehnologie fără a se expune riscului unei acţiuni a licenţiatorului pentru încălcarea drepturilor acestuia. În cazul acordului de licenţă între concurenţi, faptul că părţile nu exploatează tehnologia care face obiectul licenţei poate să indice faptul că acordul constituie un cartel deghizat. Din aceste motive, autoritatea va examina cu mare atenţie cazurile de neexploatare.

            6.2.   Neaplicarea regulamentului de exceptare pe categorii

                  123.

                  O procedură specială de neaplicare a regulamentului de exceptare pe categorii în statele AELS este prevăzută la articolul 7 alineatul (2) din regulament, astfel cum este încorporat în Acordul SEE. Întrucât Comisia poate să nu aplice regulamentul de exceptare pe categorii prin intermediul unui regulament adresat statelor membre CE, articolul 7 alineatul (2) din regulamentul de exceptare pe categorii autorizează Autoritatea de Supraveghere a AELS să declare prin intermediul unei recomandări că, atunci când reţele paralele ale acordurilor similare acoperă mai mult de 50 % din piaţa relevantă în statele AELS, regulamentul de exceptare pe categorii trebuie să se aplice. Recomandarea este adresată statelor AELS sau statelor AELS care alcătuiesc piaţa relevantă în cauză. Ca urmare a adoptării de către Autoritatea de Supraveghere a AELS a unei recomandări, în temeiul articolului 7, statele AELS au la dispoziţie o perioadă de trei luni pentru a notifica autorităţii dacă acceptă sau nu recomandarea. Nemanifestarea din partea statelor AELS va fi interpretată ca acceptare. În cazul în care un stat AELS acceptă sau este considerat că acceptă recomandarea, statul AELS trebuie să pună în aplicare recomandarea în termen de 3 luni de la data adoptării acesteia (53).

                  124.

                  În timp ce retragerea beneficiului regulamentului de exceptare pe categorii de către Autoritatea de Supraveghere a AELS în temeiul articolului 6 implică adoptarea unei decizii în temeiul articolului 7 sau 9 din capitolul II din Protocolul 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere şi Curtea, efectul neaplicării regulamentului de exceptare pe categorii ca urmare a unei recomandări a autorităţii şi a acceptării de către statele AELS în temeiul articolului 7 din regulamentul de exceptare pe categorii este pur şi simplu acela de a retrage, în ceea ce priveşte restricţiile şi pieţele în cauză, beneficiului regulamentului de exceptare pe categorii şi a restabili aplicarea integrală a articolului 53 alineatele (1) şi (3) din Acordul SEE. În cazul declarării regulamentului de exceptare pe categorii inaplicabil, pe o piaţă anume, pentru acordurile care conţin anumite restricţii, criteriile dezvoltate de jurisprudenţa relevantă a Curţii AELS şi a instanţelor comunitare, precum şi comunicările şi deciziile anterioare adoptate de autoritate vor orienta aplicarea articolului 53 la acordurile individuale. După caz, autoritatea va lua o decizie într-un caz individual, care să ofere îndrumări pentru toate întreprinderile care acţionează pe piaţa în cauză.

                  125.

                  Pentru calculul nivelului de acoperire de 50 %, ar trebui să se ţină seama de fiecare reţea individuală de acorduri de licenţă care implică restricţii sau combinaţii de restricţii, producând efecte similare asupra pieţei.

                  126.

                  Articolul 7 din regulamentul de exceptare pe categorii nu implică pentru Autoritatea de Supraveghere a AELS o obligaţie de a interveni din momentul în care nivelul de acoperire de 50 % este depăşit. În general, neaplicarea se impune atunci când este posibil ca accesul la piaţa relevantă sau concurenţa de pe acea piaţă să fie restrânse într-un mod semnificativ. Atunci când va fi chemată să evalueze necesitatea aplicării articolului 7, autoritatea va examina dacă o retragere individuală nu ar constitui o soluţie mai potrivită. În special, aceasta poate să depindă de numărul întreprinderilor concurente care contribuie la producerea unui efect cumulativ asupra unei pieţe sau de numărul de pieţe geografice afectate din statele AELS.

                  127.

                  Sfera de aplicare a oricărei recomandări adoptate în temeiul articolului 7 trebuie să fie clar definită. În primul rând, Autoritatea de Supraveghere a AELS trebuie să definească pieţele relevante ale produselor şi pieţele geografice relevante şi, după aceea, trebuie să identifice tipul de restricţii pentru care regulamentul de exceptare pe categorii nu va mai fi aplicabil. Pentru acest al doilea aspect, autoritatea poate modela sfera de aplicare a recomandării sale în funcţie de problema de concurenţă vizată. De exemplu, chiar dacă toate reţelele paralele de acorduri de neconcurenţă sunt luate în considerare pentru a determina dacă cota de acoperire de 50 % din piaţă este atinsă, autoritatea poate totuşi limita sfera de aplicare a recomandării sale la obligaţiile de neconcurenţă care depăşesc o anumită durată. Astfel, acordurile de durată mai scurtă sau de o natură mai puţin restrictivă ar putea să nu fie atinse, efectul de excludere al restricţiilor în cauză fiind considerat mai puţin important. După caz, autoritatea va putea, de asemenea, furniza îndrumări prin care specifică nivelul cotei de piaţă sub care estimează că, în contextul în cauză, o întreprindere individuală nu poate contribui într-o manieră semnificativă la efectul cumulativ. În general, se consideră că, atunci când cota de piaţă deţinută de produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei de către un licenţiator individual nu depăşeşte 5 %, acordul sau reţeaua de acorduri acoperind această tehnologie nu contribuie de o manieră semnificativă la un efect cumulativ de blocare a pieţei (54).

                  128.

                  Perioada de tranziţie pentru neaplicarea regulamentului de exceptare pe categorii de cel puţin şase luni care trebuie să fie prevăzută în recomandare de Autoritatea de Supraveghere a AELS în temeiul articolului 7 alineatul (2) ar trebui să permită întreprinderilor implicate să-şi adapteze acordurile pentru a ţine seama de regulamentul privind neaplicarea regulamentului de exceptare pe categorii. Autoritatea consideră că perioada de tranzit trebuie să înceapă la data adoptării de către un stat AELS destinatar a măsurilor naţionale de punere în aplicare.

                  129.

                  Recomandarea şi măsurile naţionale de punere în aplicare a regulamentului de neaplicare a regulamentului de exceptare pe categorii nu afectează exceptarea pe categorii acordată acordurilor în cauză înainte de intrarea în vigoare a acestor măsuri naţionale.

            IV.   APLICAREA ARTICOLULUI 53 ALINEATELE (1) ŞI (3) DIN ACORDUL SEE ÎN AFARA SFEREI DE APLICARE A REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII
      1.   Cadrul general de analiză

                  130.

                  Acordurile care nu pot beneficia de o exceptare pe categorii, de exemplu, deoarece pragurile cotelor de piaţă sunt depăşite sau deoarece acordul a fost încheiat între mai mult de două părţi, trebuie evaluate individual. Acordurile care fie nu restrâng concurenţa în sensul articolului 53 alineatul (1) din Acordul SEE, fie îndeplinesc condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) sunt valabile şi aplicabile. Se reaminteşte că nu există nici o prezumţie de ilegalitate pentru acordurile care nu intră sub incidenţa regulamentului de exceptare pe categorii, atât timp cât acestea nu conţin restrângeri grave ale concurenţei. În mod special, nu există nici o prezumţie privind aplicarea articolului 53 alineatul (1) pentru simplul fapt că pragurile cotei de piaţă sunt depăşite. Se impune, astfel, o evaluare individuală bazată pe principiile enunţate în prezentele orientări.

                  131.

                  Pentru favorizarea caracterului previzibil dincolo de aria de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii şi pentru limitarea analizei detaliate la cazurile susceptibile să pună probleme reale de concurenţă, Autoritatea de Supraveghere a AELS consideră că, în afara restricţiilor grave, este puţin probabilă o încălcare a articolului 53 atunci când există, în afara tehnologiilor controlate de părţile la acord, cel puţin patru tehnologii independente, substituibile tehnologiei care face obiectul licenţei, la costuri comparabile pentru utilizator. Pentru a aprecia dacă tehnologiile sunt suficient de substituibile, trebuie să se ţină seama de puterea lor comercială relativă. Presiunea concurenţială exercitată de o tehnologie este limitată în cazul în care aceasta nu constituie un substituent viabil din punct de vedere comercial pentru tehnologia care face obiectul licenţei. În cazul în care, de exemplu, datorită efectelor de reţea de pe piaţă, consumatorii indică o preferinţă netă pentru produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei, se poate ca alte tehnologii, deja disponibile pe piaţă sau susceptibile să ajungă pe piaţă într-un termen rezonabil, să nu ofere alternative reale şi, în consecinţă, să nu exercite decât o presiune concurenţială limitată. Faptul că un acord nu intră sub incidenţa ariei de protecţie descrisă la prezentul punct nu însemnă că el intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1), nici că, dacă ar intra, nu sunt îndeplinite condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În ceea ce priveşte aria de protecţie a regulamentului legată de cotele de piaţă, această arie de protecţie suplimentară conduce doar la o prezumţie negativă potrivit căreia acordul nu este interzis de articolul 53. În afara ariei de protecţie, se impune o evaluare individuală a acordului, întemeiată pe principiile enunţate de prezentele orientări.

            1.1.   Factorii relevanţi

                  132.

                  Atunci când se aplică articolul 53 din Acordul SEE cazurilor individuale, trebuie să se ţină seama de modul în care concurenţa se exercită pe piaţa în cauză. În acest sens, trebuie să se ţină seama, în special, de următorii factori:

                              (a)

                              natura acordului;

                              (b)

                              poziţia părţilor pe piaţă;

                              (c)

                              poziţia concurenţilor pe piaţă;

                              (d)

                              poziţia pe piaţă a cumpărătorilor de produse fabricate sub licenţă;

                              (e)

                              barierele la intrare;

                              (f)

                              gradul de maturitate a pieţei; şi

                              (g)

                              alţi factori.

                        Importanţa fiecăruia dintre aceşti factori poate varia de la o cauză la alta şi depinde, în egală măsură, de toţi ceilalţi factori. De exemplu, faptul că părţile deţin o cotă de piaţă ridicată constituie, în general, un bun indicator al puterii lor de piaţă, în afara cazului când barierele la intrare sunt reduse. Nu este, aşadar, posibilă precizarea unor reguli fixe privind importanţa acestor factori individuali.

                  133.

                  Acordurile de transfer de tehnologie pot îmbrăca diferite forme. Din acest motiv este important de analizat natura acordului din perspectiva relaţiei concurenţiale dintre părţi şi a restricţiilor pe care acesta le conţine. În ceea ce priveşte acest ultim punct, este necesar să se meargă dincolo de termenii concreţi ai acordului. Existenţa unor restricţii implicite poate deriva din modul în care acordul a fost pus în aplicare de către părţi şi posibilităţile de acţiune permise de acesta.

                  134.

                  Poziţia părţilor pe piaţă oferă un indiciu asupra gradului puterii de piaţă deţinute, după caz, de licenţiator, licenţiat sau de ambii. Cu cât cota lor de piaţă este mai ridicată, cu atât poate fi mai mare puterea lor de piaţă. Acesta este cazul, în special, atunci când cota de piaţă reflectă avantajele în materie de costuri sau alte avantaje concurenţiale pe care părţile le deţin în raport cu concurenţii lor. Aceste avantaje concurenţiale pot rezulta, de exemplu, din a fi primul care intră pe piaţă, din a deţine brevete esenţiale sau o tehnologie superioară celor ale altor operatori.

                  135.

                  Cu ocazia analizei relaţiilor concurenţiale dintre părţi, uneori este necesar să se depăşească analiza prezentată la secţiunea II.3 privind definiţia pieţei şi la secţiunea II.4 privind distincţia dintre concurenţi şi neconcurenţi. Chiar dacă licenţiatorul nu este un furnizor existent sau potenţial pe piaţa produselor, iar licenţiatul nu este un concurent existent sau potenţial pe piaţa tehnologiilor, ar trebui analizat dacă licenţiatul deţine sau nu o tehnologie concurentă pentru care nu a fost acordată nici o licenţă. În cazul în care licenţiatul deţine o poziţie puternică pe piaţa produselor, un acord prin care i-a fost acordată o licenţă exclusivă pentru o tehnologie concurentă poate restrânge concurenţa de o manieră cu mult mai importantă decât dacă licenţiatorul nu a acordat o licenţă exclusivă sau a acordat licenţe altor întreprinderi.

                  136.

                  Cotele de piaţă şi posibilele avantajele şi dezavantaje concurenţiale constituie, de asemenea, factori utilizaţi pentru evaluarea poziţiei concurenţilor pe piaţă. Cu cât sunt mai puternici şi mai numeroşi concurenţii existenţi, cu atât mai mic este riscul ca părţile să poată exercita individual puterea de piaţă. Cu toate acestea, în cazul în care numărul concurenţilor este relativ limitat şi poziţia lor pe piaţă este mai mult sau mai puţin similară (dimensiune, costuri, potenţialul pentru cercetare şi dezvoltare etc.), această structură a pieţei poate creşte riscul coluziunii.

                  137.

                  Poziţia cumpărătorilor pe piaţă permite să se observe dacă unul sau mai mulţi cumpărători deţin sau nu putere de cumpărare. Primul indicator al puterii de cumpărare este cota deţinută de cumpărător pe piaţa achiziţiilor. Această cotă reflectă importanţa cererii sale faţă de eventualii furnizori. Alţi indicatori sunt poziţia cumpărătorului pe piaţa sa de revânzare, inclusiv caracteristici precum întinderea geografică a pieţelor de desfacere şi a imaginii mărcii sale la consumatorii finali. În anumite cazuri, puterea unui cumpărător poate împiedica licenţiatorul şi/sau licenţiatul să-şi exercite puterea pe piaţă şi să împiedice, astfel, să se producă o eventuală problemă de concurenţă. Acesta este cazul, în special, atunci când cumpărătorii puternici au capacitatea şi interesul necesare pentru introducerea unor noi surse de aprovizionare pe piaţă în cazul creşterii uşoare, dar permanente, a preţurilor relative. Atunci când cumpărătorii obţin doar condiţii favorabile de la furnizor sau se mulţumesc cu repercutarea oricărei creşteri de preţuri asupra clienţilor lor, poziţia pe care o deţin nu este de natură să împiedice licenţiatul să-şi exercite puterea pe piaţa produselor şi, prin urmare, să soluţioneze problemele de concurenţă de pe această piaţă (55).

                  138.

                  Barierele la intrare sunt evaluate prin luarea în calcul a măsurii în care întreprinderile prezente pe piaţă îşi pot creşte preţurile peste nivelul concurenţial, fără a provoca intrarea pe piaţă a unor noi societăţi. În absenţa barierelor la intrare, posibilitatea unei intrări uşoare şi rapide ar face asemenea creşteri nerentabile. Atunci când intrările efective, care împiedică sau limitează exercitarea puterii de piaţă, pot interveni într-un termen de un an sau doi, se consideră că, în general, barierele la intrare sunt reduse. Barierele la intrare se pot datora unui număr mare de factori, de exemplu, economii de scară şi de gamă, reglementări, în special atunci când acestea creează drepturi exclusive, ajutoare de stat, drepturi vamale la import, drepturi de proprietate intelectuală, deţinerea de resurse a căror disponibilitate este limitată, de exemplu, din motive naturale, deţinerea de instalaţii esenţiale, avantajul legat de faptul de a fi prima întreprindere care acţionează pe piaţa în cauză sau fidelitatea faţă de marcă a consumatorilor creată prin acţiunile publicitare de mare amploare pe o perioadă îndelungată. Acordurile restrictive între întreprinderi pot, în egală măsură, să constituie bariere la intrare, făcând mai dificil accesul pe piaţă şi excluzând potenţialii concurenţi. Pot exista bariere la intrare în toate stadiile procesului de cercetare şi dezvoltare, de producţie şi de distribuţie. Problema de a şti dacă unii dintre aceşti factori trebuie să fie consideraţi drept bariere la intrare depinde, în special, de faptul dacă aceştia comportă sau nu costuri care nu se recuperează. Costurile care nu se recuperează sunt costurile care au fost suportate pentru a intra sau a acţiona pe o piaţă, dar care nu pot fi recuperate atunci când întreprinderea părăseşte piaţa. Cu cât aceste costuri sunt mai mari, cu atât mai mult noii intraţi potenţiali pe piaţă trebuie să analizeze riscurile pe care le implică intrarea pe o anumită piaţă şi cu atât mai mult actorii existenţi pe piaţă vor putea ameninţa, în mod credibil, să rivalizeze cu aceşti noi concurenţi, în măsura în care costurile care nu se recuperează ar face costisitoare pentru ei orice ieşire de pe piaţă. De o manieră generală, toate intrările pe o piaţă impun costuri care nu se recuperează, uneori reduse, alteori importante. De aceea, o concurenţă actuală este, în general, mai eficace şi cântăreşte mai mult în evaluarea unei cauze decât concurenţa potenţială.

                  139.

                  O piaţă ajunsă la maturitate este o piaţă care există de ceva timp, pe care tehnologia folosită este bine cunoscută, larg utilizată, care nu evoluează mult şi pe care cererea este relativ stabilă sau în scădere. Pe o asemenea piaţă, restrângerile concurenţei au mai multe şanse să aibă efecte negative decât pe pieţe mai dinamice.

                  140.

                  Cu ocazia evaluării restricţiilor specifice, va trebui eventual să se ţină seama de alţi factori. Aceştia cuprind efectele cumulative, respectiv procentajul din piaţă acoperit de acorduri similare, durata acordurilor, cadrul de reglementare, precum şi comportamentele susceptibile de a indica sau facilita existenţa unei coluziuni, cum ar fi, de exemplu, o influenţă dominantă asupra preţurilor, modificările de preţuri anunţate în avans, discuţiile asupra «preţului corect», o rigiditate a preţurilor în cazul capacităţii excedentare, discriminările prin preţuri şi comportament coluziv din trecut.

            1.2.   Efectele negative ale acordurilor de licenţă restrictive

                  141.

                  Efectele negative pe care acordurile de transfer de tehnologie restrictive riscă să le producă asupra concurenţei sunt următoarele:

                              1.

                              reducerea concurenţei intertehnologice între societăţile care acţionează pe piaţa tehnologiilor sau pe piaţa produselor care încorporează tehnologia în cauză, inclusiv facilitarea coluziunii, atât explicite, cât şi implicite;

                              2.

                              eliminarea concurenţilor, obţinută prin creşterea costurilor acestora, prin restricţionarea accesului lor la factorii de producţie esenţiali sau prin ridicarea altor bariere la intrare; şi

                              3.

                              reducerea concurenţei intratehnologice între întreprinderile care fabrică produse în baza aceleiaşi tehnologii.

                  142.

                  Acordurile de transfer de tehnologie riscă să restrângă concurenţa intertehnologică, respectiv concurenţa între întreprinderile care acordă licenţe sau fabrică produse pe baza tehnologiilor substituibile. În special, este cazul atunci când sunt impuse obligaţii reciproce. De exemplu, atunci când concurenţii transferă reciproc tehnologii concurente şi impun o obligaţie reciprocă de a-şi transmite unul altuia viitoarele îmbunătăţiri aduse respectivelor tehnologii şi atunci când acordul împiedică unul dintre concurenţi să obţină un avans tehnologic faţă de altul, concurenţa în materie de inovaţie între părţi este, astfel, restrânsă (a se vedea şi punctul 208 de mai jos).

                  143.

                  De asemenea, acordarea de licenţe între concurenţi poate facilita coluziunea. În special pe pieţele concentrate, riscul de coluziune este ridicat. Pentru a avea o coluziune, trebuie ca întreprinderile implicate să aibă aceeaşi opinie în ceea ce priveşte interesul lor comun şi asupra modului în care mecanismul de coordonare trebuie să funcţioneze. Pentru ca o coluziune să funcţioneze, întreprinderile trebuie, de asemenea, să-şi poată supraveghea reciproc comportamentul pe piaţă şi să dispună de mijloace suficiente pentru a descuraja orice abatere de la politica comună convenită, iar barierele la intrare trebuie să fie suficient de ridicate pentru a limita intrarea sau extinderea întreprinderilor din exterior. Acordurile pot facilita coluziunea prin îmbunătăţirea transparenţei pieţei, controlarea anumitor comportamente şi prin ridicarea de bariere la intrare. Acordurile de licenţă care conduc la un înalt grad de similitudine a costurilor pot, de asemenea, să faciliteze în mod excepţional coluziunea, deoarece întreprinderile care au costuri similare sunt predispuse a avea opinii identice asupra modalităţilor de coordonare a punerii în aplicare (56).

                  144.

                  Acordurile de licenţă pot, de asemenea, să aibă impact asupra concurenţei intertehnologice prin crearea de bariere care împiedică intrarea concurenţilor sau expansiunea acestora. Asemenea efecte de blocare a pieţei pot fi produse prin restricţii care împiedică licenţiaţii să acorde licenţe terţilor sau care îi determină să nu o facă. De exemplu, terţii pot fi excluşi de pe piaţă atunci când licenţiatorii existenţi impun licenţiaţilor obligaţii de neconcurenţă, astfel că numărul licenţiaţilor cărora terţii li se pot adresa este insuficient, şi atunci când intrarea la nivelul licenţiaţilor este dificilă. Furnizorii de tehnologii substituibile pot, de asemenea, să se vadă excluşi atunci când un licenţiator care deţine o putere de piaţă suficientă reuneşte diferite părţi ale unei tehnologii pentru care acordă licenţe în mod global sub forma unui pachet, în timp ce doar o parte din acest ansamblu este necesară pentru fabricarea unui produs dat.

                  145.

                  De asemenea, acordurile de licenţă pot reduce concurenţa intratehnologică, altfel spus, concurenţa între întreprinderile care fabrică produse pe baza aceleiaşi tehnologii. Un acord care impune restricţii teritoriale licenţiaţilor, împiedicându-i astfel să vândă unul pe teritoriul celuilalt, reduce concurenţa între aceştia. De asemenea, acordurile de licenţă pot reduce concurenţa intratehnologică prin facilitarea unei coluziuni între licenţiaţi. În afară de aceasta, acordurile de licenţă care reduc concurenţa intratehnologică pot facilita coluziunea între proprietarii de tehnologii concurente sau reduce concurenţa intertehnologică, creând bariere la intrare.

            1.3.   Efectele pozitive ale acordurilor de licenţă restrictive şi cadrul de analiză a acestor efecte

                  146.

                  Chiar şi acordurile de licenţă restrictive au în general efecte favorabile concurenţei, concretizate prin creşteri în eficienţă, susceptibile de a compensa efectele lor anticoncurenţiale. Evaluarea se va face în temeiul articolului 53 alineatul (3) din Acordul SEE, care conţine o derogare de la interdicţia prevăzută la 53 alineatul (1). Pentru ca această derogare să fie aplicabilă, acordul de licenţă trebuie să aducă avantaje economice obiective, restricţiile concurenţei trebuie să fie indispensabile pentru a ajunge la aceste creşteri în eficienţă, consumatorii trebuie să primească o parte echitabilă a acestei creşteri în eficienţă şi acordul nu trebuie să dea părţilor posibilitatea de a elimina concurenţa pe o parte substanţială a pieţei produselor în cauză.

                  147.

                  Acordurile restrictive sunt evaluate în temeiul articolului 53 alineatul (3), în contextul real în care acestea s-au produs (57) şi pe baza faptelor existente la un moment dat. Evaluarea ţine seama de modificările importante ale faptelor. Excepţia prevăzută la articolul 53 alineatul (3) se aplică atât timp cât cele patru condiţii sunt îndeplinite, dar încetează să se aplice de îndată ce nu mai este cazul (58). Cu toate acestea, atunci când se aplică articolul 53 alineatul (3) în conformitate cu aceste principii, trebuie să se ţină seama de investiţiile iniţiale care nu se recuperează, făcute de către una sau alta dintre părţi, ca şi de termenele sau de constrângerile necesare pentru efectuarea şi pentru rentabilizarea unei investiţii destinate creşterii eficienţei unei întreprinderi. Nu este posibilă aplicarea articolului 53 fără să se ţină seama de aceste investiţii ex ante şi de riscurile pe care acestea le comportă. Riscurile cu care se confruntă părţile şi investiţiile care nu se recuperează care trebuie să fie consimţite pentru a pune în aplicare acordul pot avea, aşadar, drept consecinţă faptul că acesta nu intră sub incidenţa prevederilor articolului 53 alineatul (1) sau că îndeplineşte condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), după caz, pe parcursul perioadei necesare rentabilizării investiţiei.

                  148.

                  Prima condiţie menţionată la articolul 53 alineatul (3) presupune o evaluare a avantajelor obiective reflectate prin creşteri în eficienţă produse de acord. Din acest punct de vedere, acordurile de licenţă pot, în special, să permită gruparea tehnologiilor şi a altor active complementare, ceea ce va permite punerea pe piaţă a produselor noi sau îmbunătăţite ori fabricarea de produse existente cu cele mai bune costuri. Cu excepţia cazului cartelurilor grave, acordarea de licenţe este deseori aleasă atunci când este mult mai eficient, pentru licenţiator, să acorde licenţe pentru tehnologie, decât să o exploateze el însuşi. Acesta poate fi cazul mai ales atunci când licenţiatul are deja acces la activele de producţie necesare. Acordul permite atunci licenţiatului să acceadă la o tehnologie care poate fi combinată cu aceste active, şi el va putea, de asemenea, să exploateze tehnologii noi sau îmbunătăţite. Un alt caz în care acordarea unei licenţe poate să favorizeze creşterile în eficienţă este acela în care licenţiatul deţine deja o tehnologie sau în care combinarea acestei tehnologii cu cea a licenţiatorului conduce la realizarea de sinergii. Atunci când cele două tehnologii sunt combinate, licenţiatul poate obţine astfel un raport costuri/producţie pe care nu l-ar putea atinge altfel. Acordurile de licenţă pot, de asemenea, să creeze creşteri în eficienţă la nivelul distribuţiei, la fel ca acordurile de distribuţie verticale. Aceasta poate consta într-o reducere a costurilor sau furnizarea de servicii de mai bună calitate către consumatori. Efectele pozitive ale acordurilor verticale sunt descrise în Orientările privind restricţiile verticale (59). Acordurile prin care deţinătorii de tehnologii reunesc mai multe tehnologii pentru a le acorda sub licenţă terţilor pot, de asemenea, să conducă la creşteri în eficienţă. Asemenea acorduri de regrupare de tehnologii pot, în special, să reducă costurile de tranzacţie, în măsura în care licenţiaţii nu sunt obligaţi să încheie un acord de licenţă diferit cu fiecare licenţiator. Acordarea de licenţe poate, de asemenea, să fie favorabilă concurenţei atunci când prin aceasta este vizată garantarea libertăţii de concepere. În sectoarele în care există numeroase drepturi de proprietate intelectuală şi unde diferitele produse pot aduce atingere anumitor drepturi existente şi viitoare, acordurile de licenţă prin care părţile convin să nu-şi valorifice drepturile de proprietate intelectuală, unele împotriva celorlalte, sunt de cele mai multe ori favorabile concurenţei, deoarece permit părţilor să-şi dezvolte respectivele tehnologii fără riscul de a fi ulterior chemate în judecată pentru încălcarea drepturilor.

                  149.

                  Pentru a se asigura că restricţiile sunt indispensabile, astfel cum cere articolul 53 alineatul (3), Autoritatea de Supraveghere a AELS va examina, în special, dacă fiecare restricţie permite realizarea activităţii în cauză de o manieră mai eficientă decât în absenţa restricţiei în cauză. Această evaluare trebuie să ţină seama de condiţiile pieţei şi de realităţile cu care părţile se confruntă. Întreprinderile care invocă beneficiul articolului 53 alineatul (3) nu sunt obligate să aibă în vedere soluţii pur ipotetice sau teoretice. Acestea trebuie totuşi să explice şi să demonstreze de ce soluţiile aparent realiste şi semnificativ mai puţin restrictive ar fi mult mai puţin eficace decât acordul. În cazul în care recurgerea la o posibilitate care apare realistă pe plan comercial şi mai puţin restrictivă conduce la pierderi în eficienţă semnificative, restricţia în cauză va fi considerată ca indispensabilă. În anumite cazuri, se poate, de asemenea, să fie necesar să se examineze dacă un acord este indispensabil pentru realizarea creşterilor în eficienţă. Acesta poate fi, de exemplu, cazul acordurilor de regrupare de tehnologii, cuprinzând tehnologii complementare, dar nu esenţiale (60). Prin urmare, trebuie să se examineze dacă şi în ce măsură includerea acestor tehnologii conduce la creşteri în eficienţă particulare sau dacă acordul de regrupare ar putea fi limitat la tehnologiile pentru care nu există nici un substituent, iar aceasta fără pierderi semnificative în eficienţă. În cazul unei simple acordări de licenţă între două părţi, nu este necesar, în general, să se depăşească o examinare a caracterului indispensabil al diferitelor restricţii. În mod obişnuit, nu există soluţii mai puţin restrictive faţă de acordul de licenţă.

                  150.

                  Condiţia potrivit căreia consumatorii trebuie să primească o parte echitabilă din beneficii înseamnă că, cel puţin pentru efectele negative ale acordului, consumatorii de produse fabricate în cadrul licenţei trebuie să beneficieze de compensaţii (61). Aceasta înseamnă că creşterile în eficienţă trebuie să compenseze integral eventualul impact negativ al acordului asupra preţurilor, asupra producţiei şi asupra altor elemente relevante. Acestea ar putea, de exemplu, să modifice structura costurilor întreprinderilor implicate, să le determine să-şi scadă preţurile sau să permită consumatorilor să aibă acces la produse noi sau îmbunătăţite, pentru a compensa eventualele creşteri de preţuri (62).

                  151.

                  Ultima condiţie prevăzută la articolul 53 alineatul (3), potrivit căreia acordul nu trebuie să dea părţilor posibilitatea să elimine concurenţa de pe o parte substanţială a pieţei produselor în cauză, presupune o analiză a altor surse de presiune concurenţială asupra pieţei şi a impactului acordului asupra acestor surse concurenţiale. Cu ocazia aplicării ultimei condiţii prevăzute la articolul 53 alineatul (3), trebuie să se ţină seama de relaţia dintre articolul 53 alineatul (3) şi articolul 54. Aplicarea articolului 53 alineatul (3) nu poate aduce atingere aplicării articolului 54 din Acordul SEE (63). De asemenea, întrucât articolele 53 şi 54 au ambele ca obiectiv menţinerea unei concurenţe efective pe piaţă, este necesar ca, din motive de coerenţă, articolul 53 alineatul (3) să fie interpretat în sensul că acordurile care constituie un abuz de poziţie dominantă sunt excluse de la aplicarea derogării (64).

                  152.

                  Faptul că acordul reduce semnificativ unul dintre parametrii concurenţei nu semnifică, în mod obligatoriu, că este eliminată concurenţa în sensul articolului 53 alineatul (3). Un acord de regrupare de tehnologii, de exemplu, poate conduce la crearea unui standard industrial şi la o situaţie în care concurenţa este redusă în termeni de format tehnologic. Din momentul în care principalii operatori de pe piaţă au adoptat un anumit format, efectele de reţea fac foarte dificilă supravieţuirea altor formate. Aceasta nu înseamnă, totuşi, că realizarea de facto a unui standard industrial elimină întotdeauna concurenţa în sensul ultimei condiţii prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În cadrul acestui standard, furnizorii pot, într-adevăr, să fie în concurenţă în ceea ce priveşte preţurile, calitatea şi caracteristicile produselor. Cu toate acestea, pentru ca acordul să fie conform prevederilor articolului 53 alineatul (3), se va asigura că acesta nu restrânge nejustificat concurenţa şi că nu restrânge nejustificat nici inovaţiile viitoare.

            2.   Aplicarea articolului 53 din Acordul SEE diferitelor tipuri de restricţii proprii acordurilor de licenţă

                  153.

                  În prezenta secţiune sunt tratate diferitele tipuri de restricţii care sunt înscrise adesea în acordurile de licenţă. Având în vedere frecvenţa lor, este util să se furnizeze îndrumări cu privire la modul în care acestea sunt evaluate în afara sferei de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Restricţiile care au fost deja tratate de părţile precedente ale prezentelor orientări, în special de secţiunile III.4 şi III.5, nu sunt tratate decât succint în această secţiune.

                  154.

                  Prezenta secţiune se referă atât la acordurile între neconcurenţi, cât şi la acordurile între concurenţi. În ceea ce îi priveşte pe cei din urmă, se face o distincţie, după caz, între acordurile reciproce şi acordurile nereciproce. O astfel de distincţie nu este necesară în cazul acordurilor între neconcurenţi. Atunci când întreprinderile nu sunt nici concurenţi existenţi, nici concurenţi potenţiali pe o piaţă a tehnologiilor în cauză sau pe o piaţă a produselor care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei, o licenţă reciprocă nu diferă, pe plan practic, de acordarea a două licenţe separate. Acordurile prin care părţile reunesc un ansamblu tehnologic care după aceea este acordat sub licenţă terţilor reprezintă acorduri de regrupare de tehnologii care sunt tratate la secţiunea 4 de mai jos.

                  155.

                  Prezenta secţiune nu se referă la obligaţiile conţinute în acordurile de licenţă care, în general, nu restrâng concurenţa în sensul articolului 53 alineatul (1). Aceste obligaţii sunt următoarele, fără ca această enumerare să fie exhaustivă:

                              (a)

                              obligaţia de confidenţialitate;

                              (b)

                              obligaţia impusă licenţiaţilor de a nu acorda sublicenţe;

                              (c)

                              obligaţia de a nu utiliza tehnologia care face obiectul licenţei după încetarea acordului, atât timp cât tehnologia care face obiectul licenţei rămâne valabilă şi în vigoare;

                              (d)

                              obligaţia de a ajuta licenţiatorul să aplice drepturile de proprietate intelectuală care fac obiectul licenţei;

                              (e)

                              obligaţia de a plăti redevenţele minime sau de a produce o cantitate minimă de produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei; şi

                              (f)

                              obligaţia de utilizare a mărcii licenţiatorului sau de a indica numele acestuia pe produs.

            2.1.   Obligaţiile în materie de redevenţe

                  156.

                  Părţile la un acord de licenţă sunt, în mod normal, libere să determine redevenţele de plătit de către licenţiat şi modul de plată, fără ca acordul să intre sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) din Acordul SEE. Acest principiu se aplică atât acordurilor între concurenţi, cât şi acordurilor între neconcurenţi. Plata redevenţelor poate, de exemplu, să ia forma unor sume forfetare, a unui procent din preţul de vânzare sau a unei sume fixe pentru fiecare produs care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei. Atunci când tehnologia care face obiectul licenţei implică un factor de producţie integrat în produsul final, faptul că redevenţele sunt calculate pe baza preţului produsului final nu conduce, în general, la restricţii ale concurenţei, cu condiţia ca acel produs să încorporeze tehnologia care face obiectul licenţei. În cazul licenţelor pentru programe de calculator, redevenţele calculate pe baza numărului de utilizatori şi cele calculate pe calculator sunt în general compatibile cu articolul 53 alineatul (1).

                  157.

                  În cazul acordurilor de licenţă între concurenţi, trebuie reamintit că, într-un număr limitat de situaţii, obligaţia de plată a redevenţelor poate echivala cu un acord de fixare a preţurilor, care constituie o restricţie gravă [a se vedea articolul 4 alineatul (1) litera (a)]. Există o restricţie gravă în temeiul acestei dispoziţii, precum şi al articolului 4 alineatul (1) litera (a), în cazul în care concurenţii prevăd redevenţe variabile reciproce atunci când licenţa este fictivă, adică scopul său nu este să permită o integrare a tehnologiilor complementare şi nici să atingă un alt obiectiv favorabil concurenţei. Există, de asemenea, o restricţie gravă în temeiul articolului 4 alineatul (1) literele (a) şi (d), în cazul în care redevenţele se referă la produsele fabricate exclusiv pe baza tehnologiei licenţiatului.

                  158.

                  Alte tipuri de acorduri între concurenţi privind redevenţele beneficiază de o exceptare pe categorii până la pragul cotei de piaţă de 20 %, chiar dacă acestea restrâng concurenţa. În afara sferei de aplicare a exceptării pe categorii, articolul 53 alineatul (1) poate fi aplicabil atunci când concurenţii îşi acordă licenţe încrucişate şi impun redevenţe variabile, în mod evident disproporţionate în raport cu valoarea de piaţă a licenţei, şi atunci când aceste redevenţe au un impact semnificativ asupra preţurilor pe piaţă. Cu ocazia evaluării eventualului caracter disproporţionat al redevenţelor, se va ţine seama de redevenţele plătite de către alţi licenţiaţi pe piaţa produsului, pentru aceeaşi tehnologie sau pentru tehnologii substituibile. În asemenea condiţii, este puţin probabil să fie îndeplinite condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). De asemenea, articolul 53 alineatul (1) se poate aplica atunci când redevenţele unitare variabile reciproce cresc în paralel cu producţia. În cazul în care părţile au o mare putere pe piaţă, astfel de redevenţe pot avea ca efect limitarea producţiei.

                  159.

                  Indiferent de faptul că exceptarea pe categorii se aplică doar în cazul în care tehnologia este valabilă şi în vigoare, părţile pot, în mod normal, să convină continuarea obligaţiei de plată a redevenţelor după perioada de validitate a drepturilor de proprietate intelectuală care fac obiectul licenţei, fără a încălca prevederile articolului 53 alineatul (1). O dată ce drepturile au expirat, terţii pot, de asemenea, să exploateze tehnologia în cauză şi să intre în concurenţă cu părţile la acord. În mod normal, o astfel de concurenţă actuală şi potenţială este suficientă pentru a garanta că obligaţia în cauză nu va avea efecte anticoncurenţiale semnificative.

                  160.

                  În cazul acordurilor între neconcurenţi, exceptarea pe categorii reglementează acordurile în care redevenţele sunt calculate pe baza produselor fabricate atât pe baza tehnologiei care face obiectul licenţei, cât şi pe baza tehnologiei care face obiectul licenţei acordate de terţi. Asemenea acorduri pot facilita calculul redevenţelor. Acestea pot totuşi să conducă şi la blocarea pieţei prin creşterea costurilor de utilizare a factorilor de producţie ale terţilor şi să producă, în acest fel, efecte similare efectelor unei obligaţii de neconcurenţă. În cazul în care redevenţele sunt plătite nu doar pentru produsele fabricate cu tehnologia care face obiectul licenţei, ci şi pentru cele fabricate cu o tehnologie terţă, ele cresc costul acestora din urmă şi fac să scadă cererea de tehnologii terţe. În afara sferei de aplicare a exceptării pe categorii, este necesar, aşadar, să se examineze dacă restricţia poate bloca piaţa. Pentru aceasta, trebuie aplicat cadrul de analiză definit la secţiunea 2.7 de mai jos. Atunci când efectele de blocare a pieţei sunt semnificative, astfel de acorduri pot intra sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) şi este puţin probabil să îndeplinească condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), cu excepţia cazului în care nu există nici un alt mijloc practic de a calcula şi de a controla plata redevenţelor.

            2.2.   Acordurile de licenţă exclusivă şi restrângerea vânzărilor

                  161.

                  În sensul prezentelor orientări, este util să se stabilească diferenţa între restricţiile privind producţia pe un teritoriu determinat (licenţele exclusive sau unice) şi restricţiile privind vânzările de produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei pe un teritoriu determinat şi unui grup determinat de clienţi (restrângeri ale vânzării).

            2.2.1.   Licenţele exclusive şi unice

                  162.

                  O licenţă este considerată exclusivă în cazul în care numai licenţiatul este autorizat să producă pe baza tehnologiei care face obiectul licenţei pe un teritoriu determinat. Licenţiatorul se angajează astfel să nu producă el însuşi sau să acorde licenţe de producţie altor licenţiaţi pe un anumit teritoriu. Acest teritoriu poate însemna întregul mapamond. Atunci când licenţiatorul se angajează doar să nu transmită licenţe de producţie terţilor pe un teritoriu dat, licenţa este o licenţă unică. Licenţele exclusive sau unice sunt însoţite de restrângeri ale vânzărilor care limitează teritoriul geografic pe care părţile pot vinde produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei.

                  163.

                  Acordurile de acordare reciprocă de licenţe exclusive dintre concurenţi intră sub incidenţa articolului 4 alineatul (1) litera (c), în temeiul căruia împărţirea pieţelor între concurenţi reprezintă o restricţie gravă. Acordurile de acordare reciprocă de licenţe unice între concurenţi beneficiază de exceptarea pe categorii până la un prag al cotei de piaţă de 20 %. În cazul unui asemenea acord, părţile se angajează reciproc să nu acorde licenţe terţilor pentru tehnologiile lor concurente. În cazul în care părţile au o putere de piaţă importantă, aceste acorduri pot facilita coluziunea, garantând că părţile sunt singurele surse de producţie pe piaţă, producţie realizată pe baza tehnologiilor care fac obiectul licenţelor.

                  164.

                  Acordarea nereciprocă de licenţe exclusive între concurenţi beneficiază de exceptarea pe categorii până la un prag al cotei de piaţă de 20 %. Dincolo de acest prag, este necesară efectuarea unei analize a efectelor anticoncurenţiale probabile ale acestor licenţe exclusive. Atunci când licenţa exclusivă este mondială, acest fapt implică părăsirea pieţei de către licenţiator. Atunci când exclusivitatea se limitează la un teritoriu determinat, cum ar fi cel al unui stat din SEE, acordul implică faptul ca licenţiatorul să se abţină să producă bunuri şi servicii pe teritoriul respectiv. În contextul articolului 53 alineatul (1) din Acordul SEE, este necesară, în special, evaluarea importanţei concurenţiale a licenţiatorului. Este puţin probabil ca acordul să intre sub incidenţa articolului 53 alineatul (1), în cazul în care licenţiatorul deţine o poziţie limitată pe piaţa produselor sau în cazul în care îi lipseşte capacitatea de a exploata efectiv tehnologia pe teritoriul licenţiatului. Situaţia devine specială atunci când licenţiatorul şi licenţiatul sunt concurenţi doar pe piaţa tehnologiilor şi atunci când licenţiatorul, de exemplu, un institut de cercetare sau o întreprindere mică orientată spre cercetare, nu dispune de active de producţie şi de distribuţie care să îi permită comercializarea efectivă a produselor care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei. În aceste condiţii, nu este posibil ca articolul 53 alineatul (1) să fie încălcat.

                  165.

                  Este posibil ca acordarea de licenţe exclusive între neconcurenţi – în măsura în care intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) (65) – să îndeplinească condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Dreptul de a acorda o licenţă exclusivă este, în general, necesar pentru a stimula licenţiatul să investească în tehnologia care face obiectul licenţei şi să comercializeze produsele în timpul preconizat. Este cazul, în special, atunci când licenţiatul trebuie să realizeze investiţii importante pentru a continua dezvoltarea tehnologiei care face obiectul licenţei. O contestare a exclusivităţii odată ce licenţiatul a făcut din tehnologia care face obiectul licenţei un succes comercial ar priva licenţiatul de rezultatele succesului şi ar fi în detrimentul concurenţei, diseminării tehnologiei şi inovaţiei. Prin urmare, Autoritatea de Supraveghere a AELS nu va contesta decât în cazuri excepţionale licenţele exclusive din acorduri între neconcurenţi, indiferent de întinderea teritorială a licenţei.

                  166.

                  Principala situaţie în care intervenţia poate fi justificată este cea în care un licenţiat aflat în poziţie dominantă obţine o licenţă exclusivă pentru una sau mai multe tehnologii concurente. Aceste acorduri pot intra sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) şi este puţin probabil să îndeplinească condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Cu toate acestea, intrarea pe piaţa tehnologiilor trebuie să fie dificilă, iar tehnologiile care fac obiectul licenţelor trebuie să constituie o sursă reală de concurenţă pe piaţă. În aceste circumstanţe, o licenţă exclusivă poate bloca accesul pe piaţă pentru licenţiaţii terţi şi permite licenţiatului să-şi menţină puterea de piaţă.

                  167.

                  Acordurile prin care două sau mai multe părţi îşi acordă reciproc licenţe încrucişate şi se angajează să nu acorde licenţe terţilor dă naştere unor probleme speciale atunci când pachetul de tehnologii care rezultă din licenţele încrucişate creează un standard industrial de facto, la care terţii trebuie să aibă acces pentru a concura efectiv pe acea piaţă. În aceste cazuri, acordurile creează un standard închis, rezervat părţilor. Autoritatea de Supraveghere a AELS va evalua astfel de acorduri în conformitate cu aceleaşi principii ca cele aplicabile acordurilor de regrupare de tehnologii (a se vedea secţiunea 4 de mai sus). În mod normal, se va impune ca tehnologiile care susţin un asemenea standard să fie acordate sub licenţă terţilor în condiţii echitabile, rezonabile şi nediscriminatorii. Atunci când părţile la acord sunt concurenţi ai terţilor pe piaţa existentă a produselor, iar acordul se referă la această piaţă, un standard închis riscă să aibă efecte de excludere importante. Acest impact negativ al acestor acorduri asupra concurenţei poate fi evitat numai prin acordarea de licenţe şi terţilor.

            2.2.2.   Restrângerile vânzărilor

                  168.

                  În ceea ce priveşte restrângerile vânzărilor, trebuie făcută o distincţie importantă între acordurile de licenţă între concurenţi şi cele între neconcurenţi.

                  169.

                  Restrângerile vânzărilor active şi pasive impuse de una sau de ambele părţi în cadrul unui acord reciproc între concurenţi reprezintă restrângeri grave ale concurenţei în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c). Restrângerile vânzărilor impuse oricărei părţi într-un acord reciproc între concurenţi intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) din Acordul SEE şi este improbabil să îndeplinească condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Astfel de restricţii au, în general, ca obiect împărţirea pieţei, deoarece împiedică partea afectată să-şi vândă produsele, în mod activ şi pasiv, pe teritoriul şi către grupurile de cumpărători pe care le aproviziona sau pe care le-ar fi putut aproviziona, în mod real, în absenţa acordului.

                  170.

                  În cazul acordurilor nereciproce între concurenţi, exceptarea pe categorii se aplică restrângerilor vânzărilor active şi ale celor pasive realizate de către licenţiat sau licenţiator în teritoriul exclusiv sau către grupul exclusiv de cumpărători rezervat celeilalte părţi [a se vedea articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iv)]. Peste pragul de 20 %, restrângerile vânzărilor dintre licenţiator şi licenţiat intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) atunci când una sau ambele părţi au o însemnată putere de piaţă. Astfel de restricţii pot fi totuşi indispensabile pentru diseminarea tehnologiilor valoroase şi, prin urmare, îndeplinesc condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). O astfel de situaţie apare atunci când licenţiatorul are o poziţie de piaţă relativ slabă pe teritoriul pe care îşi exploatează tehnologia. În astfel de situaţii, mai ales restricţiile referitoare la vânzările active pot fi indispensabile pentru a-l stimula pe licenţiator să acorde licenţa. În absenţa acestora, licenţiatorul ar risca să fie confruntat cu o concurenţă activă în domeniul său de activitate principal. În mod similar, restrângerile vânzărilor active realizate de către licenţiator pot fi indispensabile, mai ales atunci când licenţiatul are o poziţie de piaţă relativ slabă pe teritoriul care i-a fost atribuit şi trebuie să facă investiţii substanţiale pentru a putea să exploateze, în mod eficient, tehnologia care face obiectul licenţei.

                  171.

                  Exceptarea pe categorii se referă şi la restrângerile vânzărilor active pe teritoriul sau către grupul de cumpărători atribuite altui licenţiat, care nu era un concurent al licenţiatorului la momentul încheierii acordului de licenţă cu acesta. Cu toate acestea, trebuie ca acordul dintre părţile în cauză să fie nereciproc. Peste pragul cotei de piaţă, astfel de restrângeri ale vânzărilor active pot intra sub incidenţa articolului 53 alineatul (1), atunci când părţile au un grad semnificativ de putere de piaţă. Cu toate acestea, restricţia poate fi indispensabilă, în sensul articolului 53 alineatul (3), pe perioada de timp necesară licenţiatului protejat pentru a intra pe o nouă piaţă şi a-şi consolida prezenţa pe teritoriul atribuit sau în privinţa grupului de cumpărători atribuit. Această protecţie împotriva vânzărilor active îi permite licenţiatului să depăşească asimetria cu care se confruntă datorită faptului că unii dintre licenţiaţi sunt întreprinderi concurente ale licenţiatorului şi, prin urmare, sunt deja stabiliţi pe piaţă. Restrângerile vânzărilor pasive realizate de către licenţiaţi pe un teritoriu sau către un grup de cumpărători atribuiţi unui alt licenţiat sunt restricţii grave în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c) din regulamentul de exceptare pe categorii.

                  172.

                  În cazul acordurilor între neconcurenţi, restrângerile vânzărilor între licenţiator şi un licenţiat beneficiază de exceptarea pe categorii până la pragul cotei de piaţă de 30 %. Peste acest prag, restrângerile vânzărilor active şi pasive ale licenţiaţilor pe teritoriile sau către grupurile de clienţi rezervate licenţiatorului pot să nu intre sub incidenţa articolului 53 alineatul (1), în cazul în care, pe baza unor factori obiectivi, se poate concluziona că, în absenţa restrângerii vânzărilor, acordarea de licenţe nu ar avea loc. Este firesc ca proprietarul drepturilor asupra unei tehnologii să nu încurajeze concurenţa directă îndreptată împotriva lui pe baza chiar a propriei tehnologii. În alte situaţii, restricţiile impuse vânzărilor licenţiatului pot intra sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) atunci când licenţiatorul, în mod individual, deţine o putere de piaţă importantă şi atunci când un efect cumulativ al unor acorduri similare încheiate de licenţiatori care împreună reprezintă o poziţie puternică pe piaţă.

                  173.

                  Restricţiile impuse vânzărilor licenţiatorului, atunci când intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1), pot îndeplini condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), cu excepţia cazului în care nu există alternative reale la tehnologia licenţiatorului pe piaţă sau astfel de alternative fac deja obiectul unor licenţe primite de respectivul licenţiat de la terţi. Asemenea restricţii, în special cele privind vânzările active, sunt, de obicei, indispensabile, în sensul articolului 53 alineatul (3), pentru a-l determina pe licenţiat să investească în producţia, comercializarea şi vânzarea produselor care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei. Este probabil ca licenţiatul să fie, în mod clar, mai puţin stimulat să investească în cazul în care ar trebui să facă faţă concurenţei directe a licenţiatorului ale cărui costuri de producţie nu sunt grevate de plata redevenţelor, ceea ce ar putea duce la niveluri de investiţie inferioare celor optime.

                  174.

                  În ceea ce priveşte restrângerile vânzărilor între licenţiaţii în acorduri între neconcurenţi, regulamentul acordă o exceptare pe categorii pentru restrângerile vânzărilor active între teritorii sau grupuri de cumpărători. Peste pragul cotei de piaţă, restrângerea vânzărilor active dintre teritoriile sau grupurile de cumpărători ale licenţiaţilor limitează concurenţa intratehnologică şi poate intra sub incidenţa articolului 53 alineatul (1), în cazul în care licenţiatul are o importantă putere de piaţă. Cu toate acestea, acest tip de restricţii poate îndeplini condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) atunci când sunt necesare pentru a preveni parazitismul şi pentru a-l motiva pe licenţiat să facă investiţiile necesare pentru exploatarea eficientă a tehnologiei care face obiectul licenţei în teritoriul său şi să promoveze vânzările produselor fabricate sub licenţă. Restrângerea vânzărilor pasive apare în lista restricţiilor grave menţionată la articolul 4 alineatul (2) litera (b) (a se vedea punctul 101 de mai sus) atunci când depăşeşte doi ani de la data la care licenţiatul beneficiar al restricţiei a comercializat pentru prima oară produsul care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei pe teritoriul său exclusiv. Restrângerea vânzărilor pasive după această perioadă de doi ani nu îndeplineşte în general condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3).

            2.3.   Limitarea producţiei

                  175.

                  Limitarea reciprocă a producţiei în cadrul acordurilor de licenţă dintre concurenţi constituie o restricţie gravă care intră sub incidenţa articolului 4 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de exceptare pe categorii (a se vedea punctul 82 de mai sus). Această dispoziţie nu reglementează limitările producţiei impuse licenţiatului într-un acord nereciproc sau impuse unuia dintre licenţiaţi într-un acord reciproc. Astfel de limitări beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piaţă de 20 %. Peste acest prag, limitarea producţiei impusă licenţiatului poate restrânge concurenţa atunci când părţile au o importantă putere de piaţă. Cu toate acestea, articolul 53 alineatul (3) din Acordul SEE poate fi aplicat atunci când tehnologia licenţiatorului este într-o măsură semnificativă mai bună decât tehnologia licenţiatului, iar producţia este limitată la un nivel net superior nivelului producţiei licenţiatului de dinaintea încheierii acordului. În această situaţie, impactul limitării producţiei este limitat chiar şi pe pieţele pe care cererea este în creştere. La aplicarea articolului 53 alineatul (3), trebuie luat în considerare şi faptul că astfel de restricţii pot fi necesare pentru încurajarea licenţiatorului la diseminarea cât mai amplă a tehnologiei sale. De exemplu, un licenţiator poate ezita să-şi transmită licenţa către concurenţi în cazul în care nu poate limita licenţa la un amplasament unic de producţie cu o capacitate de producţie precizată (licenţă de amplasament). În cazul în care acordul de licenţă duce la integrarea efectivă a unor active complementare, limitarea producţiei licenţiatului poate îndeplini condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Cu toate acestea, o astfel de situaţie este improbabilă în cazul în care părţile deţin o putere importantă de piaţă.

                  176.

                  Restrângerea producţiei în acordurile de licenţă între neconcurenţi beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piaţă de 30 %. Principalul risc anticoncurenţial rezultând din limitarea producţiei licenţiaţilor în acordurile între neconcurenţi este restrângerea concurenţei intratehnologice între licenţiaţi. Importanţa unor astfel de efecte anticoncurenţiale depinde de poziţia deţinută pe piaţă de licenţiator şi licenţiaţi şi de măsura în care limitarea producţiei împiedică licenţiatul să satisfacă cererea pentru produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei.

                  177.

                  Atunci când limitarea producţiei este asociată cu teritoriile exclusive sau grupurile de cumpărători exclusivi, efectele anticoncurenţiale sunt crescute. Asocierea acestor două tipuri de restricţii creşte probabilitatea ca respectivul acord să servească la împărţirea pieţelor.

                  178.

                  De asemenea, limitările producţiei impuse licenţiatului în acordurile dintre neconcurenţi pot avea efecte favorabile concurenţei atunci când favorizează diseminarea tehnologiei. Ca furnizor de tehnologie, în mod normal, licenţiatorul ar trebui să fie liber să stabilească cantitatea de produse fabricate de către licenţiat pe baza tehnologiei care face obiectul licenţei. În cazul în care licenţiatorul nu ar fi liber să determine producţia licenţiatului, s-ar putea ca multe acorduri de licenţă să nu se materializeze, ceea ce ar avea un impact negativ asupra diseminării tehnologiilor noi. O astfel de situaţie riscă să se producă în special atunci când licenţiatorul este şi producător, deoarece, în acest caz, producţia licenţiaţilor se poate desfăşura pe principalul teritoriu de activitate al licenţiatorului şi poate avea astfel un impact direct asupra acestor activităţi. Pe de altă parte, este mai puţin probabil ca limitarea producţiei să fie necesară în scopul garantării diseminării tehnologiei licenţiatorului atunci când aceasta este asociată cu limitarea vânzărilor licenţiatului, interzicându-i acestuia să-şi vândă produsele pe un teritoriu sau către un grup de cumpărători rezervat licenţiatorului.

            2.4.   Limitarea domeniului de utilizare

                  179.

                  În cazul limitării domeniului de utilizare, licenţa este limitată fie la unul sau mai multe domenii tehnice de aplicare, fie la una sau mai multe pieţe ale produselor. În multe cazuri, aceeaşi tehnologie poate fi folosită pentru fabricarea unor produse diferite sau poate fi încorporată în produse aparţinând unor pieţe ale produselor diferite. O nouă tehnologie de turnare poate fi, de exemplu, folosită pentru a fabrica sticle şi pahare din plastic, fiecare dintre aceste produse aparţinând unei pieţe a produselor diferită. Cu toate acestea, o piaţă unică a produselor poate acoperi mai multe domenii tehnice de utilizare. De exemplu, o nouă tehnologie referitoare la motoare poate fi utilizată atât pentru producţia motoarelor cu patru cilindri, cât şi cu şase cilindri. De asemenea, o tehnologie de producţie a chipset-urilor ar putea fi utilizată pentru a produce chipset-uri cu până la patru procesoare sau altele cu mai mult de patru procesoare. O licenţă care limitează folosirea tehnologiei care face obiectul licenţei doar la motoarele cu patru cilindri sau doar la chipset-urile cu până la patru procesoare constituie o limitare a domeniului tehnic de utilizare.

                  180.

                  Având în vedere că limitările domeniului de utilizare beneficiază de o exceptare pe categorii, iar anumite restricţii legate de cumpărători sunt restricţii grave, în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) şi articolul 4 alineatul (2) litera (b) din regulamentul de exceptare pe categorii, este important să se distingă între cele două categorii de restricţii. O restricţie legată de cumpărători presupune identificarea grupurilor de cumpărători specifice şi limitarea vânzărilor de către părţi către aceste grupuri. Faptul că limitarea domeniului tehnic de utilizare corespunde anumitor grupuri de cumpărători în cadrul pieţei produselor nu înseamnă că aceasta trebuie să fie considerată ca fiind o restricţie legată de cumpărători. De exemplu, faptul că anumiţi cumpărători cumpără în principal sau exclusiv chipset-uri cu mai mult de patru procesoare nu înseamnă că o licenţă limitată la chipset-uri cu până la patru procesoare constituie o restricţie legată de cumpărători. Domeniul de utilizare trebuie să fie totuşi definit de o manieră obiectivă prin referire la caracteristicile tehnice identificate şi importante ale produsului realizat sub licenţă.

                  181.

                  O limitare a domeniului de utilizare limitează exploatarea tehnologiei care face obiectul licenţei de către licenţiat la unul sau mai multe domenii de utilizare determinate, fără să limiteze capacitatea licenţiatorului la a exploata această tehnologie. În afară de aceasta, ca teritoriile, aceste domenii de utilizare pot fi atribuite licenţiatului în cadrul unei licenţe exclusive sau unice. Limitările domeniului de utilizare, asociate cu o licenţă exclusivă sau unică, restrâng, de asemenea, capacitatea licenţiatorului de a exploata propria tehnologie, împiedicându-l să o exploateze el însuşi, inclusiv prin acordarea de licenţe terţilor. În cazul unei licenţe unice, numai acordarea de licenţe terţilor este limitată. Limitările domeniului de utilizare asociate cu licenţele exclusive şi unice sunt tratate în aceeaşi manieră ca licenţele exclusive şi unice analizate la secţiunea 2.2.1 de mai sus. Aceasta înseamnă că, în special, în ceea ce priveşte acordarea de licenţe între concurenţi, acordarea reciprocă de licenţe exclusive constituie o restricţie gravă, în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c).

                  182.

                  Limitările domeniului de utilizare pot avea efecte favorabile concurenţei prin faptul că încurajează licenţiatorul să acorde tehnologia sa sub licenţă pentru aplicaţii care nu ţin de domeniul său principal de activitate. În cazul în care licenţiatorul nu ar putea să împiedice licenţiatul să acţioneze în domeniile în care el însuşi exploatează tehnologia sau în acela în care valoarea tehnologiei nu este încă bine stabilită, nu va avea probabil nici un interes să acorde licenţe sau va fi constrâns să ceară redevenţe foarte mari. Este necesar, de asemenea, să se ţină seama de faptul că, în anumite sectoare, licenţele sunt adesea acordate pentru a garanta libertatea de concepere, evitând eventualele acţiuni pentru încălcarea drepturilor de proprietate intelectuală. În cadrul licenţei, licenţiatul poate dezvolta propria sa tehnologie, fără să se teamă că licenţiatorul va introduce o astfel de acţiune.

                  183.

                  Limitările domeniului de utilizare impuse licenţiaţilor în acordurile dintre concurenţii existenţi sau potenţiali beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piaţă de 20 %. Principala problemă de concurenţă în cazul unor asemenea restricţii este riscul ca licenţiatul să nu mai reprezinte o forţă concurenţială în afara domeniului de utilizare care face obiectul licenţei. Acest risc este mai mare în cazul acordurilor de licenţe încrucişate între concurenţii care prevăd limitări asimetrice ale domeniului de utilizare. O limitare a domeniului de utilizare este asimetrică atunci când una dintre părţi este autorizată să utilizeze tehnologia care face obiectul licenţei pe o piaţă a produselor sau într-un domeniu tehnic de utilizare şi atunci când cealaltă parte este autorizată să utilizeze cealaltă tehnologie care face obiectul licenţei pe o altă piaţă a produselor sau în alt domeniu tehnic de utilizare. Probleme de concurenţă pot în special să apară atunci când licenţiatul utilizează, de asemenea, instalaţiile sale de producţie, echipate în vederea utilizării tehnologiei care face obiectul licenţei, pentru fabricarea de produse cu propria tehnologie în afara domeniului său tehnic de utilizare care face obiectul licenţei. În cazul în care acordul poate determina licenţiatul să-şi reducă producţia în afara domeniului de utilizare care face obiectul licenţei, este probabil ca acordul să intre sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) din Acordul SEE. Limitările simetrice ale domeniului de utilizare, respectiv acordurile prin care părţile obţin licenţe reciproce în vederea utilizării tehnologiilor lor în acelaşi (aceleaşi) domeniu (domenii) de utilizare, au puţine şanse de a intra sub incidenţa articolului 53 alineatul (1). Este puţin probabil ca astfel de acorduri să restrângă concurenţa care exista şi în lipsa acestora. De asemenea, este puţin probabil ca articolul 53 alineatul (1) să se aplice acordurilor care permit doar licenţiatului să dezvolte şi să exploateze propria sa tehnologie în domeniul acoperit de licenţă fără să se teamă că licenţiatorul va introduce o acţiune pentru încălcarea drepturilor de proprietate intelectuală. În aceste condiţii, limitările domeniului de utilizare nu restrâng în sine concurenţa care exista înainte de încheierea acordului. În absenţa acordului, licenţiatul se expune, de asemenea, unor acţiuni, în afara domeniului de utilizare care face obiectul licenţei. În cazul în care, cu toate acestea, fără o justificare comercială, licenţiatul reduce sau încetează activităţile sale în afara domeniului de utilizare care face obiectul licenţei, aceasta poate fi o indicaţie a unui acord subiacent de repartizare a pieţei, echivalent unei restricţii grave în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c) din regulamentul de exceptare pe categorii.

                  184.

                  Restrângerile domeniului de utilizare impuse licenţiatului şi licenţiatorilor în acordurile dintre neconcurenţi beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piaţă de 30 %. Limitarea domeniului de utilizare în acordurile între neconcurenţi în care licenţiatorul îşi rezervă una sau mai multe pieţe ale produselor sau domenii tehnice de utilizare nu restrânge, în general, concurenţa şi este propice creşterilor în eficienţă. Ea favorizează difuzarea noilor tehnologii motivând licenţiatorul să acorde licenţe de exploatare pentru domeniile în care nu doreşte el însuşi să exploateze tehnologia. În cazul în care licenţiatorul nu ar putea împiedica licenţiatul să acţioneze în domeniile în care exploatează el însuşi tehnologia, nu ar exista probabil nici un interes pentru a acorda licenţe.

                  185.

                  De asemenea, în acordurile între neconcurenţi, licenţiatorul este în mod normal abilitat să acorde diferiţilor licenţiaţi licenţe unice sau exclusive limitate la unul sau mai multe domenii de utilizare. Aceste restricţii limitează concurenţa intratehnologică între licenţiaţi în acelaşi fel ca licenţele exclusive şi sunt analizate în aceeaşi manieră (a se vedea secţiunea 2.2.1 de mai sus).

            2.5.   Obligaţia de utilizare captivă

                  186.

                  O obligaţie de utilizare captivă este o obligaţie impusă licenţiatului de a-şi limita producţia de produse în cauză la cantităţile necesare pentru fabricarea propriilor sale produse, precum şi pentru întreţinerea şi repararea acestora. Cu alte cuvinte, acest tip de limitare a utilizării se referă la obligaţia impusă licenţiatului de a nu utiliza produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei decât ca factori de producţie destinaţi a fi integraţi în propria sa producţie, acesta necuprinzând şi vânzarea produselor sub licenţă în vederea înglobării lor în produsele altor producători. Obligaţia de utilizare captivă beneficiază de exceptare pe categorii până la concurenţa pragurilor cotelor de piaţă, de 20 % şi, respectiv, 30 %. Atunci când acordurile vizate nu pot beneficia de exceptarea pe categorii, este necesar să se examineze care sunt efectele favorabile concurenţei şi cele anticoncurenţiale ale restricţiilor în cauză. În acest sens, o distincţie trebuie făcută între acordurile între concurenţi şi acordurile între neconcurenţi.

                  187.

                  În cazul acordurilor de licenţă între concurenţi, o restricţie impusă licenţiatului de a nu fabrica produsele care fac obiectul licenţei decât pentru a le integra în propriile sale produse împiedică furnizarea componentelor în cauză către producătorii terţi. În cazul în care, înainte ca acordul să fie încheiat, licenţiatul nu era un furnizor existent sau potenţial al altui producător pentru acele componente, obligaţia de utilizare captivă nu schimbă cu nimic situaţia. În acest caz, restricţia este apreciată în acelaşi mod ca în cazul acordurilor între neconcurenţi. În schimb, în cazul în care licenţiatul este un furnizor existent sau potenţial de componente, este necesar să se examineze impactul acordului asupra acestei activităţi. În cazul în care, în dotarea în vederea utilizării tehnologiei licenţiatorului, licenţiatul renunţă la utilizarea propriei tehnologii într-un mod autonom şi, aşadar, renunţă la a fi un furnizor de componente, acordul restrânge concurenţa care exista înainte de încheierea lui. Aceasta poate conduce la grave efecte negative asupra pieţei atunci când licenţiatorul are o importantă putere de piaţă pe piaţa componentelor.

                  188.

                  În ceea ce priveşte acordurile de licenţă între neconcurenţi, obligaţiile de utilizare captivă pot comporta două mari riscuri pentru concurenţă: (a) o restrângere a concurenţei intratehnologice pe piaţa aprovizionării cu factori de producţie şi (b) o excludere a arbitrajului între licenţiaţi, care conferă licenţiatorului o mai mare posibilitate de a impune redevenţe discriminatorii licenţiaţilor.

                  189.

                  Cu toate acestea, obligaţia de utilizare captivă poate să şi favorizeze concurenţa. În cazul în care licenţiatorul este un furnizor de componente, restricţia poate fi necesară pentru ca tehnologia să poată fi difuzată între neconcurenţi. În absenţa restricţiei, este posibil ca licenţiatul să nu acorde licenţa sau să o acorde în schimbul unor redevenţe foarte mari, deoarece, în caz contrar, aceasta ar face să apară concurenţi direcţi pe piaţa componentelor. Într-un astfel de caz, o obligaţie de utilizare captivă este, în mod normal, fie nerestrictivă pentru concurenţă, fie reglementată prin articolul 53 alineatul (3) din Acordul SEE. Cu toate acestea, este absolut necesar ca licenţiatul să aibă în întregime libertatea de a vinde, în acelaşi timp, produsele în cauză ca piese de schimb pentru propriile sale produse. El trebuie să fie în măsură să asigure service postvânzare pentru propriile sale produse, inclusiv prin intermediul unor furnizori de servicii postvânzare independenţi, care să realizeze întreţinerea şi repararea produselor sale.

                  190.

                  Atunci când licenţiatorul nu este un furnizor de componente pe piaţa relevantă, motivul care justifică obligaţia de utilizare captivă prevăzută mai sus este fără obiect. Într-un astfel de caz, o obligaţie de utilizare captivă poate, în principiu, să favorizeze difuzarea tehnologiei, garantând că licenţiaţii nu vor vinde componentele producătorilor care sunt în concurenţă cu licenţiatorul pe alte pieţe. Cu toate acestea, există astfel, în mod normal, o altă soluţie mai puţin restrictivă, care constă în a impune licenţiatului să nu vândă anumitor grupuri de clienţi rezervaţi licenţiatorului. Prin urmare, într-un asemenea caz, o obligaţie de utilizare captivă nu este, în mod obişnuit, necesară pentru ca tehnologia să poată fi difuzată.

            2.6.   Licenţele legate şi licenţele grupate

                  191.

                  În domeniul licenţelor pentru tehnologie, licenţele pot fi legate atunci când licenţiatorul subordonează acordarea unei tehnologii (produsul care leagă) de luarea de către licenţiat a unei licenţe pentru o altă tehnologie sau de cumpărarea unui produs de la licenţiator sau de la o persoană desemnată de acesta (produsul legat). Licenţe grupate există atunci când una sau două tehnologii şi un produs nu sunt vândute decât împreună, în cadrul unei vânzări grupate. Cu toate acestea, în cele două cazuri, trebuie, în mod imperativ, ca produsele şi tehnologiile în cauză să fie distincte, respectiv să existe o cerere distinctă pentru fiecare dintre produsele şi tehnologiile care fac obiectul licenţelor legate sau grupate. În mod obişnuit, nu este cazul atunci când tehnologiile sau produsele sunt legate datorită împrejurărilor, astfel încât este imposibil de exploatat tehnologia care face obiectul licenţei fără produsul legat sau o parte din tehnologii sau din produsele grupate fără cealaltă parte. În paragrafele care urmează, termenii «licenţe legate» semnifică atât licenţele legate, cât şi licenţele grupate.

                  192.

                  Articolul 3 din regulamentul de exceptare pe categorii care limitează aplicarea exceptării pe categorii prin pragurile cotelor de piaţă stipulează că licenţele legate şi licenţele grupate nu beneficiază de exceptarea pe categorii peste pragurile cotelor de piaţă de 20 % pentru acordurile între concurenţi şi de 30 % pentru acordurile între neconcurenţi. Pragurile se aplică la orice piaţă relevantă a tehnologiilor sau a produselor afectată de acordul de licenţă, inclusiv piaţa produsului legat. Peste aceste praguri, este necesar să se examineze efectele acordului favorabile concurenţei şi cele anticoncurenţiale.

                  193.

                  Principalul efect restrictiv al licenţelor legate este excluderea furnizorilor concurenţi de produse legate. Licenţele legate pot, de asemenea, să permită licenţiatorului să menţină o putere de piaţă pe piaţa produsului care leagă prin ridicarea de bariere la intrare, deoarece ele pot opri noii intraţi să pătrundă pe mai multe pieţe simultan. În afară de aceasta, ele pot permite licenţiatorului să crească redevenţele, mai ales atunci când produsul care leagă şi produsul legat sunt parţial substituibile şi atunci când cele două produse nu sunt utilizate în proporţiile stabilite. Licenţele legate împiedică licenţiatul să treacă la produse de substituire atunci când cresc redevenţele pentru produsul care leagă. Aceste probleme de concurenţă există indiferent de faptul că părţile la acord sunt sau nu concurente. Pentru ca licenţele legate să poată avea efecte anticoncurenţiale, licenţiatorul trebuie să aibă putere de piaţă pe piaţa produselor care leagă pentru a putea restrânge concurenţa în ceea ce priveşte produsele legate. În absenţa puterii de piaţă pentru produsul care leagă, licenţiatorul nu-şi poate utiliza tehnologia în scopul anticoncurenţial de excludere a furnizorilor de produse legate. În afară de aceasta, ca în cazul obligaţiilor de neconcurenţă, legătura trebuie să acopere o anumită proporţie din piaţa produsului legat pentru a putea avea o blocare semnificativă a pieţei. Atunci când licenţiatorul dispune de o anumită putere pe piaţa produsului legat, mai importantă decât pe cea a produsului care leagă, restricţia este considerată o clauză de neconcurenţă sau o obligaţie cantitativă, datorită faptului că toate problemele de concurenţă îşi au originea pe piaţa produsului «legat», şi nu a produsului «care leagă» (66).

                  194.

                  Licenţele legate pot, de asemenea, să conducă la creşteri în eficienţă. De exemplu, acesta este cazul atunci când produsul legat este necesar pentru ca tehnologia care face obiectul licenţei să poată fi exploatată într-un mod tehnic satisfăcător sau pentru a garanta că producţia este conformă cu standardele de calitate respectate de licenţiator şi de alţi licenţiaţi. În mod obişnuit, într-un asemenea caz, licenţele legate fie nu restrâng concurenţa, fie sunt reglementate prin articolul 53 alineatul (3) din Acordul SEE. Atunci când licenţiaţii utilizează marca sau numele licenţiatorului sau atunci când este clar pentru consumatori că există o legătură între produsul care încorporează tehnologia care face obiectul licenţei şi licenţiator, licenţiatorul este îndreptăţit să se asigure de calitatea produselor, de faptul că aceasta nu aduce atingere tehnologiei sale sau reputaţiei sale în calitate de operator economic. În afară de aceasta, atunci când consumatorii ştiu că licenţiaţii (şi licenţiatorul) fabrică produse pe baza aceleiaşi tehnologii, este puţin probabil ca licenţiaţii să accepte să ia o licenţă în cazul în care tehnologia nu era exploatată de către toţi într-o manieră satisfăcătoare din punct de vedere tehnic.

                  195.

                  De asemenea, licenţele legate pot favoriza concurenţa atunci când produsul legat permite licenţiatului să exploateze tehnologia care face obiectul licenţei de o manieră mult mai eficace. De exemplu, atunci când licenţiatorul acordă o tehnologie referitoare la un proces anume, părţile pot conveni, de asemenea, ca licenţiatul să cumpere de la licenţiator un catalizator realizat pentru a fi utilizat cu tehnologia care face obiectul licenţei şi care să permită exploatarea acesteia de o manieră mai eficientă decât alţi catalizatori. Atunci când o restricţie de acest tip intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1), condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) pot fi îndeplinite, chiar atunci când cotele de piaţă sunt superioare pragurilor stabilite de regulamentul de exceptare pe categorii.

            2.7.   Obligaţiile de neconcurenţă

                  196.

                  Obligaţia de neconcurenţă, în contextul licenţelor de tehnologie, îmbracă forma unei obligaţii impuse licenţiatului de a nu folosi tehnologia terţilor care se află în concurenţă cu tehnologia care face obiectul licenţei. Atunci când obligaţia de neconcurenţă se referă la un produs sau o tehnologie suplimentar(ă) pus(ă) la dispoziţie de licenţiator, obligaţia este analizată în conformitate cu secţiunea precedentă referitoare la licenţele legate.

                  197.

                  Regulamentul de exceptare pe categorii prevede exceptarea obligaţiilor de neconcurenţă atât în cazul acordurilor dintre întreprinderile concurente, cât şi în cazul acordurilor între neconcurenţi până la pragul cotelor de piaţă de 20 % şi, respectiv, 30 %.

                  198.

                  Principalul risc prezentat de obligaţiile de neconcurenţă este eliminarea tehnologiilor care aparţin terţilor. De asemenea, obligaţiile de neconcurenţă pot facilita coluziunea între licenţiatori în caz de utilizare cumulativă. Excluderea tehnologiilor concurente reduce presiunea concurenţială asupra redevenţelor încasate de licenţiator şi limitează, de asemenea, concurenţa între tehnologiile existente, reducând posibilitatea pe care o au licenţiaţii de a trece de la o tehnologie la alta. Acordurile între concurenţi şi acordurile între neconcurenţi pot, în general, să fie analizate în acelaşi mod, în măsura în care, în ambele cazuri, excluderea altor tehnologii este principala problemă. Cu toate acestea, în cazul unui acord de licenţe încrucişate între concurenţi în care cele două părţi s-au înţeles să nu folosească tehnologii aparţinând terţilor, acordul poate facilita o coluziune între părţi pe piaţa produselor, ceea ce justifică stabilirea unui prag al cotei de piaţă mai mic de 20 %.

                  199.

                  Poate avea loc blocarea pieţei atunci când o parte importantă a licenţiaţilor potenţiali sunt deja legaţi de una sau, în cazul efectelor cumulative, de mai multe surse tehnologice şi nu au posibilitatea de a exploata tehnologiile concurente. O blocare poate fi provocată de către acordurile încheiate de un singur licenţiator, care are o mare putere de piaţă, sau prin efectul cumulativ al acordurilor încheiate de mai mulţi licenţiatori, chiar atunci când fiecare acord individual sau reţea individuală de acorduri este reglementat(ă) de regulamentul de exceptare pe categorie. Cu toate acestea, în acest din urmă caz, este puţin probabil să se producă un efect cumulativ grav atâta vreme cât ponderea pieţei legate prin acorduri este sub 50 %. Peste acest prag, este posibil să apară o blocare semnificativă a pieţei atunci când barierele la intrare pentru noii licenţiaţi sunt relativ ridicate. În cazul în care barierele la intrare sunt scăzute, licenţiaţi noi vor putea să intre pe piaţă şi să exploateze din punct de vedere comercial tehnologii atractive deţinute de terţi, reprezentând, astfel, o alternativă reală pentru licenţiaţii existenţi. Pentru a determina care sunt posibilităţile reale de intrare şi dezvoltare de care dispun terţii, trebuie, de asemenea, să se ţină cont de măsura în care distribuitorii sunt legaţi de licenţiaţi prin obligaţii de neconcurenţă. Într-adevăr, tehnologiile care aparţin terţilor pot avea o şansă reală de a pătrunde pe piaţă, numai dacă au acces la activele de producţie şi distribuţie necesare. Cu alte cuvinte, uşurinţa de a intra nu depinde numai de existenţa unui număr suficient de licenţiaţi, ci şi de măsura în care aceştia au acces la distribuţie. În vederea evaluării efectelor de blocare la nivelul distribuţiei, Autoritatea de Supraveghere AELS va folosi cadrul analitic prevăzut în secţiunea IV.2.1 din Orientările privind restricţiile verticale (67).

                  200.

                  Atunci când licenţiatorul are o importantă putere de piaţă, obligaţiile impuse licenţiaţilor de a obţine tehnologia numai de la licenţiator pot conduce la importante efecte de blocare. Cu cât este mai însemnată poziţia ocupată de licenţiator pe piaţă, cu atât este mai mare riscul excluderii tehnologiilor concurente. Pentru ca efectele de blocare să fie semnificative, nu este necesar ca obligaţiile de neconcurenţă să se refere la o parte semnificativă a pieţei. Este suficient ca ele să vizeze întreprinderile care au cea mai mare posibilitate să acorde licenţe pentru tehnologiile concurente. Riscul blocării pieţei este ridicat, în special atunci când există doar un număr limitat de licenţiaţi potenţiali şi atunci când acordul de licenţă se referă la o tehnologie utilizată de către licenţiaţi ca factor de producţie pentru propriile produse. În aceste condiţii, este posibil ca barierele la intrare pentru un nou licenţiator să fie ridicate. Blocarea este mai puţin probabilă atunci când tehnologia este folosită pentru a fabrica un produs vândut terţilor; cu toate că, în acest caz, restricţia se referă şi la capacitatea de producţie a produselor în cauză, aceasta nu se referă la cererea de produse care încorporează factorii de producţie fabricaţi pe baza tehnologiei care face obiectul licenţei. În asemenea cazuri, pentru a putea intra pe piaţă, licenţiatorii trebuie doar să aibă acces la unul sau mai mulţi licenţiaţi care au o capacitate de producţie potrivită şi, cu excepţia cazului în care doar câteva întreprinderi au sau pot să obţină activele necesare dobândirii unei licenţe, este puţin probabil ca, prin impunerea obligaţiei de neconcurenţă licenţiaţilor săi, licenţiatorul să fie în măsură să împiedice concurenţii de a avea acces la licenţiaţi eficienţi.

                  201.

                  Obligaţiile de neconcurenţă pot avea şi efecte care să favorizeze concurenţa. În primul rând, pot favoriza răspândirea tehnologiei prin reducerea riscului de însuşire ilegală a tehnologiei care face obiectul licenţei, mai ales a know-how-ului. În cazul în care un licenţiat este autorizat să obţină licenţe pentru tehnologiile concurente care aparţin terţilor, există riscul ca un anumit know-how, obţinut sub licenţă, să fie utilizat pentru exploatarea de tehnologii concurente şi, prin urmare, să profite concurenţii. Atunci când un licenţiat exploatează şi tehnologii concurente, monitorizarea plăţilor redevenţelor este, în mod obişnuit, mult mai dificilă, aspect ce poate determina licenţiatorii să nu acorde licenţe.

                  202.

                  În al doilea rând, obligaţiile de neconcurenţă, eventual în combinaţie cu teritoriul exclusiv, pot fi necesare pentru ca un licenţiat să fie stimulat să investească şi să exploateze în mod efectiv tehnologia care face obiectul licenţei. Atunci când acordul intră sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) din Acordul SEE, datorită unei blocări semnificative, poate fi necesar, pentru a beneficia de articolul 53 alineatul (3), să se aleagă o alternativă mai puţin restrictivă, constând, de exemplu, în impunerea de obligaţii de producţie minimă sau de redevenţe, două soluţii care comportă un risc mai mic de excludere a tehnologiilor concurente.

                  203.

                  În al treilea rând, atunci când licenţiatorul se obligă să facă investiţii importante în favoarea licenţiatului, de exemplu, în acţiuni de formare sau de adaptare la necesităţile licenţiatului a tehnologiei care face obiectul licenţei, obligaţiile de neconcurenţă sau, în locul acesteia, o obligaţie de producţie minimă sau de redevenţe minime pot fi necesare pentru a-l stimula pe licenţiator să facă acele investiţii şi să evite problemele legate de renunţare. Cu toate acestea, în mod normal, licenţiatorul va avea posibilitatea să factureze direct aceste investiţii sub forma plăţii unei sume forfetare, ceea ce arată că sunt luate în considerare alternativele mai puţin restrictive.

            3.   Acordurile de reglementare şi de nerevendicare

                  204.

                  Acordarea de licenţe poate servi ca un instrument de reglementare a litigiilor sau pentru a evita ca una dintre părţi să-şi exercite drepturile de proprietate intelectuală în scopul împiedicării celeilalte părţi de a exploata propria sa tehnologie. Acordarea de licenţe, inclusiv de licenţe încrucişate, în cadrul acordurilor de reglementare sau de nerevendicare, nu constituie în sine o restrângere a concurenţei, deoarece permite părţilor să-şi exploateze tehnologiile după încheierea acordului. Cu toate acestea, anumite condiţii prevăzute de asemenea acorduri pot cădea sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) din Acordul SEE. Acordurile de licenţă în cadrul acordurilor de reglementare sunt abordate în aceeaşi manieră ca alte acorduri de licenţă. În cazul tehnologiilor care, din punct de vedere tehnic, sunt substituenţii, este necesar, aşadar, să se aprecieze în ce măsură tehnologiile în cauză pot să se găsească într-o situaţie de blocaj unilateral sau bilateral (a se vedea punctul 32 de mai sus). În acest caz, părţile nu sunt considerate concurenţi.

                  205.

                  Exceptarea pe categorii este aplicabilă, cu condiţia ca acordul să nu conţină restrângeri grave ale concurenţei în sensul articolului 4 din regulamentul de exceptare pe categorii. Lista restricţiilor grave prevăzută la articolul 4 alineatul (1) poate, în special, să se aplice atunci când părţile erau conştiente de absenţa oricărei situaţii de blocaj şi când ele sunt, prin urmare, concurenţi. În aceste condiţii, reglementarea este doar un mijloc de restrângere a concurenţei existente în absenţa acordului.

                  206.

                  În cazurile în care este foarte probabil ca, în absenţa unei licenţe, licenţiatul să fie exclus de pe piaţă, acordul este în general favorabil concurenţei. Restricţiile care limitează concurenţa intratehnologică dintre licenţiator şi licenţiat sunt de multe ori compatibile cu prevederile articolului 53 (a se vedea secţiunea 2 de mai sus).

                  207.

                  Acordurile prin care părţile îşi acordă licenţe încrucişate şi impun restricţii în ceea ce priveşte utilizarea tehnologiilor lor, inclusiv restricţii privind acordarea de licenţe terţilor, pot intra sub incidenţa articolului 53 alineatul (1). Atunci când părţile dispun de o putere semnificativă de piaţă, iar acordul impune restricţii care depăşesc, în mod evident, ceea ce este necesar pentru deblocarea situaţiei, este posibil ca acordul să intre sub incidenţa articolului 53 alineatul (1) chiar în cazurile în care poate exista o situaţie de blocaj reciproc. Este posibil ca articolul 53 alineatul (1) să se aplice atunci când părţile îşi împart pieţele sau fixează redevenţe variabile reciproce având un impact semnificativ asupra preţurilor pieţei.

                  208.

                  Atunci când acordul autorizează părţile să îşi folosească reciproc tehnologiile, iar acordul este extins, cuprinzând şi dezvoltările viitoare, este necesară evaluarea impactului acordului asupra iniţiativei părţilor în ceea ce priveşte inovaţia. În cazul în care părţile dispun de o putere semnificativă de piaţă, este posibil ca acordul să intre sub incidenţa articolului 53 alineatul (1), în cazul în care acordul împiedică părţile să obţină un avantaj concurenţial asupra celeilalte. Acordurile care elimină sau reduc substanţial posibilităţile uneia dintre părţi să obţină un avantaj concurenţial una asupra celeilalte reduc iniţiativa în ceea ce priveşte inovaţia, aducând atingere, prin urmare, unei părţi esenţiale a procesului concurenţial. De asemenea, este puţin probabil ca aceste acorduri să îndeplinească condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În special, este improbabil ca restricţia să poată fi considerată indispensabilă în sensul condiţiei a treia prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Realizarea obiectivului acordului, şi anume asigurarea că o parte poate continua să-şi exploateze propria tehnologie fără a fi blocată de cealaltă parte, nu implică faptul ca părţile să convină să partajeze inovaţiile viitoare. Cu toate acestea, este puţin probabil ca părţile să fie împiedicate să dobândească un avantaj competitiv una faţă de cealaltă atunci când scopul licenţei este să permită părţilor să-şi dezvolte tehnologiile respective, iar licenţa nu presupune folosirea aceloraşi soluţii tehnologice. Astfel de acorduri prevăd numai o libertate de concepere prevenind viitoarele acţiuni formulate de cealaltă parte pentru încălcarea drepturilor sale.

                  209.

                  În cadrul unui acord de reglementare şi de nerevendicare, clauzele de necontestare sunt, în general, considerate ca neintrând sub incidenţa articolului 53 alineatul (1). O caracteristică proprie acestor acorduri este că părţile convin să nu conteste a posteriori drepturile de proprietate intelectuală reglementate de acestea. De fapt, adevăratul obiectiv al acordului este să soluţioneze litigii şi/sau să evite litigii viitoare.

            4.   Acordurile de regrupare de tehnologii

                  210.

                  Acordurile de regrupare a tehnologiilor sunt acorduri prin care două sau mai multe părţi regrupează un ansamblu de tehnologii care sunt acordate sub licenţă nu doar părţilor la acord, ci şi terţilor. Pe plan structural, acordurile de regrupare de tehnologii pot lua forma unor simple acorduri între un număr limitat de părţi sau a unor acorduri mai complexe, în care sarcina acordării de licenţe pentru tehnologiile regrupate este încredinţată unei entităţi separate. În ambele cazuri, acordul poate permite licenţiaţilor să acţioneze pe piaţă pe baza unei licenţe unice.

                  211.

                  Nu există o legătură sistematică între acordurile de regrupare de tehnologii şi standarde, dar, în unele cazuri, tehnologiile în cauză reglementează (integral sau parţial) standardul industrial de facto sau de iure. Atunci când acordurile de regrupare reglementează un standard industrial, acesta nu este neapărat un standard unic. Acorduri de regrupare de tehnologii diferite pot reglementa standarde concurente.

                  212.

                  Acordurile care instituie acorduri de regrupare de tehnologii şi care definesc condiţiile de funcţionare a acestora nu sunt – indiferent de numărul părţilor – reglementate de exceptarea pe categorii (a se vedea secţiunea III.2.2 de mai sus). Aceste acorduri sunt examinate numai în prezentele orientări. Regrupările de tehnologii ridică un număr de probleme specifice în ceea ce priveşte selecţia tehnologiilor incluse şi funcţionarea acordului, care nu apar în cazul altor tipuri de acorduri de licenţă. Cu toate acestea, licenţele individuale acordate de părţi licenţiaţilor terţi sunt tratate ca alte acorduri de licenţă şi pot beneficia de o exceptare pe categorii atunci când condiţiile prevăzute de regulamentul de exceptare sunt îndeplinite, inclusiv condiţiile menţionate la articolul 4 şi care se referă la restricţiile grave.

                  213.

                  Acordurile de regrupare de tehnologii pot restrânge concurenţa. Crearea unui acord de regrupare implică neapărat vânzarea comună a tehnologiilor regrupate, ceea ce, atunci când este vorba în exclusivitate sau în principal despre tehnologii substituibile, constituie o înţelegere de fixare a preţurilor. În afară de aceasta, pe lângă reducerea concurenţei dintre părţi, regrupările de tehnologie pot, de asemenea, să aibă ca efect, în special atunci când reglementează un standard industrial sau creează un standard industrial de facto, reducerea inovaţiei prin excluderea celorlalte tehnologii de pe piaţă. Existenţa standardului şi tehnologiile regrupate legate de acesta pot face mai dificilă intrarea pe piaţă a tehnologilor noi şi îmbunătăţite.

                  214.

                  Regrupările de tehnologii pot, de asemenea, să fie favorabile concurenţei, în special prin reducerea costurilor operaţiunilor şi prin limitarea redevenţelor cumulative pentru a evita o dublă marginalizare. Regruparea permite acordarea printr-o singură operaţiune a licenţelor pentru tehnologiile în cauză. Acest aspect este important mai ales în sectoare în care prevalează drepturile de proprietate intelectuală şi în care licenţiaţii, pentru a putea acţiona pe piaţă, trebuie să obţină licenţe de la un număr semnificativ de licenţiatori. Atunci când licenţiaţii beneficiază de servicii continue pentru aplicarea tehnologiei care face obiectul licenţei, regruparea licenţelor şi a serviciilor poate atrage după sine reduceri ale costurilor suplimentare.

            4.1.   Natura tehnologiilor regrupate

                  215.

                  Riscurile pe care le pot pune regrupările de tehnologie pe planul concurenţei, precum şi capacitatea lor de a genera creşteri în eficienţă depind în mare măsură de raportul dintre tehnologiile regrupate şi celelalte tehnologii. Trebuie făcute două distincţii fundamentale: (a) între tehnologii complementare şi tehnologii substituibile şi (b) între tehnologii esenţiale şi tehnologii neesenţiale.

                  216.

                  Două tehnologii (68) sunt complementare, dar nu substituibile, atunci când ambele sunt necesare pentru a fabrica produsul sau a realiza procesul la care se aplică tehnologiile. Invers, două tehnologii sunt substituibile atunci când fiecare dintre ele permite licenţiatului să fabrice produsul sau să realizeze procesul la care se aplică tehnologiile. O tehnologie este esenţială, prin opoziţie cu o tehnologie neesenţială, în cazul în care nu există nici un substituent pentru această tehnologie printre tehnologiile regrupate sau în afara lor şi în cazul în care tehnologia în cauză constituie o parte necesară a ansamblului de tehnologii regrupate pentru fabricarea produselor sau realizarea procesului la care se aplică regruparea. O tehnologie pentru care nu există nici un substituent rămâne esenţială atâta timp cât este acoperită de cel puţin un drept de proprietate intelectuală valabil. Tehnologiile esenţiale sunt neapărat tehnologii complementare.

                  217.

                  Atunci când tehnologiile regrupate sunt substituibile, redevenţele pot fi mai mari, pentru că licenţiaţii nu pot să profite de rivalitatea dintre aceste tehnologii. Atunci când tehnologiile sunt complementare, acordul reduce costurile tranzacţiei şi poate atrage după sine redevenţe globale mai mici, pentru că părţile sunt în măsură să fixeze redevenţe comune pentru ansamblul tehnologiilor regrupate, în loc să fixeze fiecare redevenţe neţinând cont de cele fixate de alţii.

                  218.

                  Distincţia între tehnologiile complementare şi tehnologiile substituibile nu este clară în toate cazurile, întrucât tehnologiile pot fi parţial complementare şi parţial substituibile. Atunci când, datorită creşterilor în eficienţă care rezultă din integrarea a două tehnologii, este probabil ca licenţiaţii să dorească să le utilizeze pe amândouă, tehnologiile sunt tratate ca fiind complementare, chiar dacă parţial se pot substitui una celeilalte. În asemenea cazuri, este probabil ca, în absenţa regrupării de tehnologii, licenţiaţii să caute să obţină licenţe pentru ambele tehnologii, datorită avantajelor economice pe care le-ar obţine faţă de utilizarea uneia singure dintre acestea.

                  219.

                  Includerea substituenţilor în acordul de regrupare restrânge concurenţa intertehnologică şi produce aceleaşi rezultate ca licenţele grupate colective. În afară de aceasta, atunci când tehnologiile regrupate sunt în mare măsură substituibile, acordul este echivalent unui acord de fixare de preţuri între concurenţi. În general, Autoritatea de Supraveghere a AELS consideră că includerea substituenţilor în tehnologiile regrupate constituie o încălcare a articolului 53 alineatul (1) din Acordul SEE şi că este puţin probabil să fie îndeplinite condiţiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) de vreme ce tehnologiile regrupate includ numeroşi substituenţi. Întrucât tehnologiile în cauză pot să se substituie una celeilalte, includerea ambelor tehnologii nu atrage după sine nici o reducere a costurilor de operare. În absenţa regrupării, licenţiaţii nu ar fi solicitat să beneficieze de ambele tehnologii. Nu este suficient ca părţile să rămână libere să acorde licenţe în mod independent, deoarece ar fi puţin interesate să o facă în cazul în care nu doresc să submineze efectele regrupării care le permite să-şi exercite împreună puterea de piaţă.

                  220.

                  Atunci când acordul conţine numai tehnologii esenţiale şi care, prin urmare, sunt şi neapărat complementare, acesta nu intră, în general, în sfera de aplicare a articolului 53 alineatul (1), indiferent de poziţia pe piaţă a părţilor. Cu toate acestea, condiţiile în care se acordă licenţele pot să intre în sfera de aplicare a acestei dispoziţii.

                  221.

                  Atunci când acordul se referă la brevete neesenţiale, dar complementare, există riscul de excludere a tehnologiilor terţilor. Odată ce tehnologia este inclusă în acord şi acordată sub licenţă ca parte a ansamblului de tehnologii regrupate, licenţiaţii ar fi puţin interesaţi să-şi procure o licenţă pentru o tehnologie concurentă, deoarece redevenţa plătită pentru tehnologiile regrupate include deja un substituent. În afară de aceasta, includerea tehnologiilor care nu sunt necesare pentru fabricarea produselor sau realizarea proceselor la care se aplică tehnologiile regrupate constrânge, de asemenea, licenţiaţii să plătească pentru tehnologii de care nu au poate nevoie. Prin urmare, includerea brevetelor complementare este echivalentă cu licenţele grupate colective. Atunci când tehnologiile grupate înglobează tehnologii neesenţiale, acordul riscă să intre în sfera de aplicare a articolului 53 alineatul (1) imediat ce părţile la acord deţin cote importante pe una dintre pieţele relevante.

                  222.

                  Întrucât tehnologiile complementare şi tehnologiile substituibile pot fi dezvoltate după crearea regrupării, evaluarea caracterului esenţial este un proces continuu. Prin urmare, o tehnologie poate să devină neesenţială după crearea regrupării datorită apariţiei unor noi tehnologii terţe. O cale de a împiedica excluderea acestor tehnologii terţe este excluderea din regrupare a tehnologiilor care au devenit neesenţiale. Cu toate acestea, pot exista alte căi de a împiedica excluderea tehnologiilor terţilor. La evaluarea acordurilor de regrupare de tehnologii care includ tehnologii neesenţiale, adică tehnologii pentru care există substituenţi în afara acordului sau care nu sunt necesare pentru a produce unul sau mai multe produse la care se aplică acordul, Autoritatea de Supraveghere a AELS va ţine seama în evaluarea sa globală, în special, de următorii factori:

                              (a)

                              faptul că există motive proconcurenţiale pentru includerea tehnologiilor neesenţiale în acord;

                              (b)

                              faptul că licenţiatorii îşi păstrează libertatea de a acorda licenţe pentru tehnologiile respective în mod independent. Atunci când acordul include un număr limitat de tehnologii şi există substituenţi în afara acordului, licenţiaţii ar putea dori să-şi constituie propriul lor ansamblu tehnologic compus parţial din tehnologii care fac parte din acord şi parţial din tehnologii deţinute de terţi;

                              (c)

                              faptul că, atunci când tehnologiile regrupate au aplicaţii diferite, dintre care unele nu necesită folosirea tuturor tehnologiilor, acestea nu pot fi acordate decât ca pachet unic sau se pot propune pachete diferite pentru aplicaţii distincte. În ultimul caz, se evită legarea tehnologiilor neesenţiale pentru un produs sau un proces determinat de tehnologiile esenţiale;

                              (d)

                              faptul că tehnologiile regrupate pot fi acordate sub licenţă doar ca pachet unic sau că licenţiaţii au posibilitatea de a obţine o licenţă numai pentru o parte dintre ele, cu o reducere corespunzătoare a redevenţei. Posibilitatea obţinerii unei licenţe numai pentru o parte dintre tehnologii poate reduce riscul de excludere de pe piaţă a tehnologiilor care aparţin terţilor care nu fac obiectul acordului, în special în cazul în care licenţiatul obţine o reducere corespunzătoare a redevenţelor. Aceasta necesită o repartizare a redevenţelor globale în funcţie de fiecare dintre tehnologiile vizate de acord. Atunci când acordurile de licenţă încheiate între regrupare şi licenţiaţii individuali au o durată relativ lungă, iar acordul de regrupare de tehnologii contribuie la crearea unui standard industrial de facto, ar trebui, de asemenea, să se ţină seama de faptul că regruparea ar putea să împiedice accesul la piaţă al noilor tehnologii de substituire. În aceste cazuri, evaluarea riscului de blocare trebuie să ţină seama de posibilitatea pentru licenţiaţi de a rezilia o parte din acordul de licenţă într-un termen rezonabil şi de a obţine o reducere corespunzătoare a redevenţei.

            4.2.   Evaluarea restricţiilor individuale

                  223.

                  Prezenta secţiune se referă la un anumit număr de restricţii care se găsesc adesea, într-o formă sau alta, în acordurile de regrupare de tehnologii şi care trebuie evaluate în contextul global al acordului. Trebuie reamintit (a se vedea punctul 212 de mai sus) că regulamentul de exceptare pe categorii se aplică acordurilor de licenţă încheiate între părţile la acordul de regrupare de tehnologii şi licenţiaţii terţi. Prin urmare, prezenta secţiune abordează doar aspectele legate de crearea regrupării de tehnologii şi problemele proprii acordării de licenţe în cadrul regrupărilor de tehnologii.

                  224.

                  În evaluarea sa, Autoritatea de Supraveghere a AELS se va baza în mod esenţial pe următoarele principii fundamentale:

                              1.

                              cu cât este mai puternică poziţia pe piaţă a părţilor la acordul de regrupare, cu atât este mai mare riscul de efecte anticoncurenţiale;

                              2.

                              acordurile de regrupare care deţin o poziţie puternică pe piaţă ar trebui să fie deschise şi nediscriminatorii;

                              3.

                              acordurile de regrupare nu ar trebui să excludă pe nedrept tehnologiile care aparţin terţilor sau să limiteze crearea altor regrupări.

                  225.

                  Întreprinderile care încheie un acord de regrupare de tehnologii compatibil cu articolul 53 din Acordul SEE şi orice standard industrial bazat pe acesta sunt, în mod normal, libere să negocieze şi să fixeze redevenţele pentru tehnologiile în cauză, precum şi partea fiecăreia dintre aceste tehnologii din redevenţele globale, înainte sau după stabilirea standardului. Este vorba despre o caracteristică proprie acestui tip de standarde sau de acorduri, care nu poate fi considerată în sine ca fiind o restrângere a concurenţei şi poate oferi cele mai bune rezultate în anumite condiţii. În anumite situaţii, poate fi mai eficient să se convină asupra redevenţelor înainte de a alege standardul, şi nu după adoptarea acestuia, pentru a evita ca alegerea standardului să confere un grad important de putere pe piaţă uneia sau mai multor tehnologii esenţiale. În schimb, licenţiaţii trebuie să rămână liberi să decidă preţurile produselor fabricate sub licenţă. Atunci când selectarea tehnologiilor care urmează a fi incluse în acord este efectuată de un expert independent, poate exista o concurenţă sporită între diversele soluţii tehnologice disponibile.

                  226.

                  Atunci când tehnologiile regrupate deţin o poziţie dominantă pe piaţă, redevenţele şi celelalte elementele ale acordului trebuie să fie echitabile şi nediscriminatorii; în ceea ce priveşte licenţele, acestea trebuie să fie neexclusive. Aceste condiţii trebuie îndeplinite pentru a garanta că acordul rămâne deschis şi conduce la blocarea pieţei şi la alte efecte anticoncurenţiale pe pieţele din aval. Cu toate acestea, nu se exclude aplicarea de redevenţe diferite pentru utilizări diferite. Aplicarea redevenţelor diferite pe diferite pieţe ale produselor nu se consideră, în general, o restrângere a concurenţei; în schimb, nu trebuie să existe nici o discriminare în interiorul pieţelor produselor. Tratamentul aplicat licenţiaţilor nu trebuie, în special, să depindă de faptul că aceştia sunt sau nu licenţiatori. De aceea, Autoritatea de Supraveghere a AELS examinează dacă licenţiatorii sunt obligaţi, de asemenea, la plata redevenţelor.

                  227.

                  Licenţiatorii şi licenţiaţii trebuie să poată dezvolta produse şi standarde concurente şi trebuie, de asemenea, să poată acorda şi obţine licenţe în afara acordului de regrupare. Aceste condiţii sunt necesare pentru a limita riscul de excludere a tehnologiilor terţe de pe piaţă şi a asigura că acordul nu restrânge inovarea şi nu împiedică crearea de soluţii tehnologice concurente. Atunci când un acord de regrupare de tehnologii stă la baza unui standard industrial de facto şi părţile sunt supuse obligaţiilor de neconcurenţă, acordul riscă în special să împiedice dezvoltarea tehnologiilor şi a standardelor noi şi îmbunătăţite.

                  228.

                  Obligaţiile de retrocesiune ar trebui să fie neexclusive şi limitate la dezvoltări esenţiale sau importante pentru utilizarea tehnologiilor regrupate. Părţile la acord pot aşadar să profite şi să beneficieze de îmbunătăţirile aduse tehnologiilor. Este legitim ca părţile să se asigure că exploatarea tehnologiilor regrupate nu este împiedicată de licenţiaţi care deţin sau se pregătesc să obţină brevete esenţiale.

                  229.

                  Una dintre problemele ridicate de acordurile de regrupare de brevete este că acestea riscă să protejeze brevete nevalabile. Regruparea creşte costurile şi riscurile unei contestaţii, deoarece este suficient ca un singur brevet să fie valabil pentru ca această contestaţie să eşueze. Protecţia brevetelor nevalabile poate constrânge licenţiaţii să plătească redevenţe mai mari şi poate, de asemenea, să împiedice orice inovaţie în domeniul reglementat de brevetul nevalabil. Pentru a limita acest risc, orice drept de reziliere a unei licenţe în caz de contestare trebuie să fie limitat la tehnologiile deţinute de licenţiatorul care face obiectul contestaţiei şi să nu se extindă la tehnologiile deţinute de alţi licenţiatori din regrupare.

            4.3.   Cadrul instituţional privind acordurile de regrupare

                  230.

                  Modul în care un acord de regrupare de tehnologii este creat, este organizat şi funcţionează poate să reducă riscul de a avea ca obiect sau ca efect restrângerea concurenţei şi să asigure că acordul este favorabil concurenţei.

                  231.

                  Atunci când participarea la un proces de creare a unui standard şi a unei regrupări este deschisă tuturor părţilor interesate, care reprezintă interese diferite, tehnologiile care se includ în acord au mai multe şanse să fie selecţionate pe baza unor considerente privind preţul şi calitatea decât în cazul în care acordul este încheiat de un grup limitat de deţinători de tehnologii. De asemenea, atunci când părţile la acord sunt persoane care reprezintă interese diferite, este mai probabil ca condiţiile de acordare a licenţei, inclusiv redevenţele, să fie deschise şi nediscriminatorii şi să reflecte valoarea tehnologiei care face obiectul licenţei decât în cazul în care acordul este controlat de reprezentanţii licenţiatorului.

                  232.

                  Un alt factor important este măsura în care experţii independenţi sunt implicaţi în crearea şi în funcţionarea acordului. De exemplu, a determina dacă o tehnologie este sau nu esenţială pentru un standard la baza căruia se găseşte un acord este adesea o problemă complexă, care necesită o expertiză specială. Implicarea în procesul de selecţie a experţilor independenţi poate să contribuie semnificativ la garantarea aplicării efective a unui angajament de a include numai tehnologiile esenţiale.

                  233.

                  Autoritatea de Supraveghere a AELS va ţine seama de modul de selecţie a experţilor şi de natura exactă a funcţiilor acestora. Experţii ar trebui să fie independenţi de întreprinderile care au încheiat acordul. În cazul în care experţii sunt legaţi de licenţiatori sau dependenţi de aceştia, participarea lor va avea o importanţă mai redusă. Experţii trebuie să aibă, de asemenea, experienţa tehnică necesară efectuării diferitelor sarcini care li s-au încredinţat. Experţilor independenţi li se poate cere, de exemplu, să evalueze dacă tehnologiile propuse să facă parte din acord sunt sau nu valabile sau dacă sunt sau nu esenţiale.

                  234.

                  Ar trebui, de asemenea, să se examineze dispoziţiile privind schimbul de informaţii importante dintre părţi. Pe pieţele de oligopol, schimbul de informaţii importante, de exemplu, datele despre preţuri şi producţie pot să faciliteze coluziunea (69). În asemenea cazuri, Autoritatea de Supraveghere a AELS examinează dacă măsurile de securitate au fost aplicate, pentru a garanta că informaţiile importante nu au fost schimbate. Un expert independent sau organismul care acordă licenţa poate juca un rol important în acest sens, garantând că informaţiile despre producţie şi vânzări, necesare la calcularea şi verificarea redevenţelor, nu sunt dezvăluite întreprinderilor care sunt în concurenţă pe pieţele afectate.

                  235.

                  În sfârşit, ar trebui examinate mecanismele de soluţionare a conflictelor prevăzute la stabilirea acordului. În cazul în care soluţionarea conflictelor se încredinţează organismelor sau persoanelor independente de părţile la acord, soluţionarea conflictelor are mai multe şanse să fie neutră.

         (1)  JO C 101, 27.4.2004, p. 2.

         (2)  Competenţa de a examina cazuri individuale în temeiul articolelor 53 şi 54 din Acordul SEE este împărţită între Autoritatea de Supraveghere a AELS şi Comisie în conformitate cu normele stabilite la articolul 56 din Acordul SEE. Doar una dintre autorităţile de supraveghere are competenţa să examineze orice caz particular.

         (3)  JO L 123, 27.4.2004, p. 11.

         (4)  Regulamentul de exceptare pe categorii înlocuieşte actul menţionat la punctul 5 din anexa XIV la Acordul SEE [Regulamentul (CE) nr. 240/96 din 31 ianuarie 1996, JO L 31, 9.2.1996, p. 2] privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul SEE anumitor categorii de acorduri de transfer de tehnologie.

         (5)  A se vedea hotărârea Curţii privind cazurile conexe C-395/96 P şi C-396/96 P, Compagnie Maritime Belge, Culegere 2000, p. I-1365, considerentul (130) şi punctul 106 din Orientările Comisiei privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din tratat, nepublicate încă. Articolul 6 din Acordul SEE prevede că, fără a aduce atingere evoluţiilor viitoare ale jurisprudenţei, dispoziţiile prezentului acord, în măsura în care acestea sunt identice în substanţă normelor corespunzătoare ale Tratatului de instituire a Comunităţii Europene şi ale Tratatului de instituire a Comunităţii Europene a Cărbunelui şi Oţelului şi actelor adoptate în aplicarea acestor două tratate, sunt, pentru punerea lor în aplicare, interpretate în conformitate cu jurisprudenţa relevantă a Curţii de Justiţie a Comunităţilor Europene, anterioară datei de semnare a Acordului SEE. În ceea ce priveşte hotărârile Curţii de Justiţie pronunţate după data semnării Acordului SEE, decurge din articolul 3 alineatul (2) din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere şi Curtea că Autoritatea de Supraveghere AELS şi Curtea AELS trebuie să ţină seama, în mod corespunzător, de principiile prevăzute prin aceste hotărâri.

         (6)  Ca urmare a intrării în vigoare, la 20 mai 2005, a Acordului de modificare a Protocolului 4 la Acordul statelor AELS privind instituirea unei Autorităţi de Supraveghere şi a unei Curţi de Justiţie la 24 septembrie 2004, capitolul II din Protocolul 4 al Acordului de Supraveghere şi al Curţii reflectă, în mare măsură, în pilonul AELS Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului (JO L 1, 4.1.2003, p. 1).

         (7)  În următoarele pagini, termenul «acord» include practicile concertate şi deciziile asociaţiilor de întreprinderi.

         (8)  A se vedea Comunicarea Autorităţii de Supraveghere a AELS privind conceptul de efect asupra comerţului dintre statele SEE din articolele 53 şi 54 din Acordul SEE, nepublicată încă.

         (9)  În următoarele pagini, termenul «restricţie» înglobează, de asemenea, actele care au ca scop împiedicarea şi denaturarea concurenţei.

         (10)  Principiul epuizării unui drept în SEE este, în special, cuprins în articolul 7 alineatul (1) din actul menţionat la punctul 4 din anexa XVII la Acordul SEE (Directiva 104/89/CEE de apropiere a legislaţiilor statelor SEE cu privire la mărci, JO L 40, 11.2.1989, p. 1), care prevede că marca comercială nu dă drept titularului să interzică folosirea acesteia pentru produse comercializate în teritoriul acoperit de Acordul SEE sub această marcă de către titular sau cu consimţământul său. Cu privire la epuizarea internaţională, Curtea AELS a statuat că «statele AELS trebuie să decidă dacă doresc să introducă sau să menţină principiul epuizării internaţionale a drepturilor conferite de o marcă comercială cu privire la bunurile care provin din afara SEE», a se vedea cazul E-2/97 Maglite, [1998] Raportul Curţii AELS, p. 172, punctele 25-27. Curtea de Justiţie a Comunităţilor Europene a statuat într-o hotărăre ulterioară că «normele naţionale care să prevadă epuizarea drepturilor de marcă pentru produsele puse pe piaţă sub această marcă, în afara SEE, de către proprietar sau cu consimţământul acestuia contravin articolului 7 alineatul (1) din directivă, astfel cum a fost modificată prin Acordul SEE», Cazul C-355/96, Silhouette, [1998] ECR I-4799, punctul 31.

         (11)  În schimb, vânzarea de copii ale unei lucrări protejate nu duce la epuizarea drepturilor de execuţie, inclusiv de închiriere, a acestei lucrări, a se vedea în acest sens cauza 158/86, Warner Brothers and Metronome Video, Culegere 1988, p. 2605 şi cauza C-61/97, Foreningen af danske videogramdistributører, Culegerea 1998, p. I-5171.

         (12)  A se vedea, de exemplu, hotărârea din 13 iulie 1966 în cauzele conexe 56/64 şi 58/64, Consten şi Grundig, Culegere 1966, p. 429.

         (13)  Modalităţile de aplicare ale articolului 53 alineatul (3) sunt prevăzute în Orientările Autorităţii de Supraveghere a AELS privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul SEE, menţionate la nota 5.

         (14)  A se vedea cazul 56/65, Société Technique Minière, Culegere 1966, p. 337 şi cazul C-7/95 P, John Deere, Culegere 1998, p. I-3111, punctul 76.

         (15)  A se vedea în acest sens, de exemplu, hotărârea Consten şi Grundig, menţionată la nota 12.

         (16)  A se vedea în acest sens, de exemplu, hotărârea Société Technique Minière, menţionată la nota 14, şi cazul 258/78, Nungesser, Culegere 1982, p. 2015.

         (17)  A se vedea în acest sens hotărârea în cazul C-49/92 P, Anic Partecipazioni, Culegere 1999, p. I-4125, punctul 99.

         (18)  A se vedea hotărârea în cauzele conexe 29/83 şi 30/83, CRAM şi Rheinzink, Culegere 1984, p. 1679, punctul 26 şi hotărârea în cauzele conexe 96/82 şi alţii, ANSEAU-NAVEWA, Culegere 1983, p. 3369, punctele 23-25.

         (19)  A se vedea hotărârea în cauza John Deere, Culegerea 1998, menţionată la nota 14.

         (20)  Comunicarea Autorităţii de Supraveghere a AELS privind acordurile de mai mică importanţă care nu restrâng semnificativ concurenţa în temeiul articolului 53 alineatul (1) din Acordul SEE (norma de minimis), (JO C 67, 20.3.2003, p. 20 şi Suplimentul SEE la JO nr. 15, 20.3.2003, p. 11). Comunicarea conţine o definiţie negativă a caracterului semnificativ. Acordurile care nu intră în sfera de aplicare a Comunicării de minimis nu au neapărat efecte restrictive semnificative. Este necesară o evaluare individuală.

         (21)  A se vedea articolul 1 alineatul (2) din capitolul II din Protocolul 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere şi Curtea.

         (22)  Comunicarea Autorităţii de Supraveghere a AELS privind definirea pieţei relevante în sensul dreptului SEE al concurenţei (JO L 200, 16.7.1998, p. 48 şi Suplimentul SEE nr. 28, 16.7.1998, p. 3).

         (23)  În ceea ce priveşte distincţia dintre aceste două tipuri de pieţe, a se vedea, de asemenea, Orientările Autorităţii de Supraveghere a AELS privind aplicabilitatea articolului 53 din Acordul SEE în cazul acordurilor de cooperare orizontală (JO C 266, 31.10.2002, p. 1 şi Suplimentul SEE nr. 55, 31.10.2002, p. 1).

         (24)  A se vedea, în acest sens, punctele 50-52 din Orientările privind acordurile de cooperare orizontală, menţionate la nota anterioară.

         (25)  Idem, punctul 51.

         (26)  A se vedea, în acest sens, Comunicarea privind acordurile de importanţă minoră menţionate la nota 20.

         (27)  În conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din capitolul II din Protocolul 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere şi Curtea, acordurile care pot aduce atingere comerţului dintre statele SEE, dar care nu sunt interzise de articolul 53 din Acordul SEE, nu pot fi interzise de dreptul naţional al concurenţei.

         (28)  JO L 153, 18.6.1994, p. 30 şi Suplimentul SEE nr. 15, 18.6.1994, p. 29.

         (29)  A se vedea punctul 3 din Comunicarea privind subcontractarea.

         (30)  A se vedea, în acest sens, decizia Comisiei în cazul Moosehead/Whitbread (JO L 100, 20.4.1990, p. 32).

         (31)  A se vedea, în acest sens, hotărârea în cazul 262/81, Coditel (II), Culegere 1982, p. 3381.

         (32)  JO L 103, 12.4.2001, p. 36 şi Suplimentul SEE nr. 20, 12.4.2001, p. 179.

         (33)  JO L 52, 22.2 2001, p. 38 şi Suplimentul SEE nr. 9, 22.2.2001, p. 5.

         (34)  JO L 52, 22.2 2001, p. 38 şi Suplimentul SEE nr. 9, 22.2.2001, p. 5.

         (35)  A se vedea nota 32.

         (36)  A se vedea nota 32 şi JO C 122, 23.5.2002, p. 1 şi Suplimentul nr. 26, 23.5.2002, p. 7.

         (37)  A se vedea punctul 29 de mai sus.

         (38)  Motivele acestor moduri de calcul sunt explicate la punctul 23 de mai sus.

         (39)  A se vedea, de exemplu, jurisprudenţa menţionată la nota 18.

         (40)  A se vedea, în acest sens, punctul 98 din Orientările privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul SEE, menţionate la nota 5.

         (41)  Este, de asemenea, cazul atunci când o parte acordă o licenţă celeilalte părţi şi acceptă să-i cumpere licenţiatului un factor de producţie fizică. Preţul de cumpărare poate avea, în acest caz, aceeaşi funcţie ca redevenţa.

         (42)  A se vedea în acest sens hotărârea în cazul 193/83, Windsurfing International, Culegere 1986, p. 611, punctul 67.

         (43)  Pentru o definiţie generală a vânzărilor active şi pasive, se face trimitere la punctul 50 din Orientările privind restricţiile verticale, menţionate la nota 36.

         (44)  Limitările privind domeniul de utilizare sunt examinate mai în detaliu în secţiunea IV.2.4 de mai jos.

         (45)  Această restricţie gravă se aplică acordurilor de licenţă referitoare la schimburile de pe teritoriul acoperit de SEE. În ceea ce priveşte acordurile referitoare la exporturi către ţări terţe din afara SEE sau importuri/reimporturi din ţări terţe din afara Comunităţii, a se vedea cazul C-306/96, Javico, Culegere 1998, p. I-1983.

         (46)  A se vedea în acest sens punctul 77 din hotărârea Nungesser, menţionată la nota 16.

         (47)  A se vedea în acest sens hotărârea în cazul 26/76, Metro (I), Culegere 1977, p. 1875.

         (48)  În cazul în care tehnologia acordată este depăşită moral, nu există o restrângere a concurenţei; a se vedea în acest sens hotărârea în cazul 65/86, Bayer c. Süllhofer, Culegere 1988, p. 5249.

         (49)  Pentru clauzele de necontestare din cadrul acordurilor de reglementare, a se vedea punctul 209 de mai jos.

         (50)  A se vedea punctul 14 de mai sus.

         (51)  A se vedea punctele 66 şi 67 de mai sus.

         (52)  A se vedea în acest sens punctul 42 din Orientările privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul SEE, menţionate la nota 5.

         (53)  Cu toate acestea, în temeiul articolului 7 alineatul (2) din regulamentul de exceptare pe categorii, atunci când un stat AELS notifică Autoritatea de Supraveghere a AELS că nu acceptă recomandarea care i-a fost adresată, autoritatea informează Comisia cu privire la aceasta. În cazul în care Comisia nu este de acord cu poziţia statului AELS în cauză, se aplică articolul 92 alineatul (2) din Acordul SEE.

         (54)  A se vedea în acest sens punctul 8 din Comunicarea Autorităţii de Supraveghere a AELS privind acordurile de importanţă minoră, menţionată la nota 20.

         (55)  A se vedea în acest sens hotărârea în cazul T-228/97, Irish Sugar, Culegere 1999, p. II-2969, punctul 101.

         (56)  A se vedea în acest sens punctul 23 din Orientările privind acordurile de cooperare orizontală, menţionate la nota 23.

         (57)  A se vedea hotărârea în cauzele conexe 25/84 şi 26/84, Ford, Culegere 1985, p. 2725.

         (58)  A se vedea în acest sens, de exemplu, Decizia Comisiei din cauza TPS (JO L 90, 2.4.1999, p. 6). În mod similar, interdicţia menţionată la articolul 53 alineatul (1) se aplică atât timp cât acordul are ca obiect sau ca efect restrângerea concurenţei.

         (59)  Citat la nota 36. A se vedea, în special punctul 115 şi următoarele.

         (60)  Pentru aceste noţiuni, a se vedea secţiunea IV.4.1 de mai jos.

         (61)  A se vedea punctul 85 din Orientările privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul SEE, menţionate la nota 5.

         (62)  Idem, punctele 98 şi 102.

         (63)  A se vedea punctul 130 din hotărârea menţionată la nota 5. De asemenea, aplicarea articolului 53 alineatul (3) nu împiedică aplicarea dispoziţiilor SEE privind circulaţia liberă a bunurilor, a serviciilor, a persoanelor şi a capitalului. Aceste dispoziţii sunt, în anumite circumstanţe, aplicabile acordurilor, deciziilor şi practicilor concertate în sensul articolului 53 alineatul (1), a se vedea în acest sens cazul C-309/99, Wouters, Culegere 2002, p. I-1577, punctul 120.

         (64)  A se vedea în acest sens hotărârea în cazul T-51/89, Tetra Pak (I), Culegere 1990, p. II-309. A se vedea, de asemenea, punctul 106 din Orientările privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul SEE, menţionate la nota 5 de mai sus.

         (65)  A se vedea în acest sens hotărârea în cauza Nungesser menţionată la nota 16.

         (66)  Pentru cadrul analitic aplicabil, a se vedea secţiunea 2.7 de mai jos şi punctul 138 şi următoarele din Orientările privind restricţiile verticale, menţionate la nota 36.

         (67)  A se vedea nota 36.

         (68)  Noţiunea de «tehnologie» nu se restrânge la brevete. Ea reglementează, de asemenea şi aplicaţiile de brevete şi drepturile de proprietate intelectuală, altele decât brevetele.

         (69)  A se vedea în acest sens hotărârea pronunţată în cazul John Deere, menţionată la nota 14.”