title: Decizia nr. 277/15/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 6 iulie 2015 de acordare a unei derogări, pentru anumite servicii logistice prestate de Posten Norge AS, de la aplicarea Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale [2016/488]

text:
               7.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 92/68

         DECIZIA NR. 277/15/COL A AUTORITĂȚII AELS DE SUPRAVEGHERE
   din 6 iulie 2015
   de acordare a unei derogări, pentru anumite servicii logistice prestate de Posten Norge AS, de la aplicarea Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale [2016/488]
   AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE („AUTORITATEA”),
   având în vedere actul menționat la punctul 4 din anexa XVI la Acordul privind SEE, de stabilire a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice în sectorul utilităților publice (Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale) (1), în special articolul 30 alineatele (1), (5) și (6),
   având în vedere Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție („Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție”), în special articolele 1 și 3 din Protocolul 1 la acesta,
   având în vedere Decizia Autorității din 19 aprilie 2012 de autorizare a membrului însărcinat cu achizițiile publice să adopte anumite decizii în domeniul achizițiilor publice (Decizia nr. 136/12/COL),
   după consultarea Comitetului AELS pentru achiziții publice,
   întrucât:
   I.   FAPTELE

               (1)

               Prin scrisoarea din 20 martie 2015 (2) și în urma discuțiilor din faza de prenotificare, Autoritatea a primit din partea Posten Norge AS („Poșta Norvegiană”) o cerere de adoptare a unei decizii de stabilire a aplicabilității articolului 30 alineatul (1) din Directiva 2004/17/CE în cazul anumitor servicii logistice. Autoritatea a comunicat Norvegiei primirea acestei cereri (3). Prin scrisoarea din 1 iunie 2015 (4) și în urma consultărilor cu Autoritatea, Poșta Norvegiană a modificat domeniul la care se referă cererea sa. Prin scrisorile Autorității din 10 iunie 2015, Comitetul AELS pentru achiziții publice a fost consultat și invitat să emită un aviz prin procedura scrisă (5). Comitetul AELS privind achizițiile publice a emis prin vot unanim un aviz pozitiv în ceea ce privește proiectul de decizie a Autorității din 26 iunie 2015 (6).

               (2)

               Cererea Poștei Norvegiene, cu modificările ulterioare, se referă la serviciile logistice de mai jos, definite de aceasta după cum urmează:

                           (a)

                           livrarea de colete interne standard trimise de întreprinderi către întreprinderi (business-to-business – „B2B”), care înseamnă distribuția de colete cu o greutate mai mică de 35 kg, trimise de întreprinderi din Norvegia și livrate către întreprinderi din Norvegia (inclusiv distribuția de colete cu destinația Norvegia, care înseamnă livrarea de colete de către un operator poștal sau de către un prestator de servicii logistice din Norvegia în numele unui operator poștal sau al unui prestator de servicii logistice străin).

                           (b)

                           livrarea de colete internaționale standard B2B, care înseamnă distribuția de colete cu o greutate mai mică de 35 kg, trimise de întreprinderi din Norvegia către întreprinderi din străinătate.

                           (c)

                           livrarea de colete interne expres în ziua următoare sau în cursul nopții („Day 1”/innight), care înseamnă distribuția de colete și mărfuri către întreprinderile din Norvegia, cu termen garantat de livrare a doua zi, până la o oră-limită stabilită.

                           (d)

                           livrarea de colete expres internaționale (cu destinația atât în Norvegia, cât și în afara Norvegiei), care înseamnă transportul rapid de colete către și dinspre Norvegia.

                           (e)

                           mărfuri în regim de grupaj sau mărfuri generale, care înseamnă distribuția de mărfuri (cu excepția coletelor) cu greutatea cuprinsă între 35 kg și 2,5 tone, manipulate în cadrul unei rețele de terminale, cu excepția transportului frigorific și a transportului în vrac, prin care mai multe articole sunt livrate aceluiași destinatar.

                           (f)

                           sarcină parțială, care înseamnă distribuția de mărfuri cu greutatea mai mare de 22,5 tone, ce nu sunt procesate în terminale, ci sunt livrate pe cale rutieră sau feroviară, cu excepția transportului frigorific și a transportului în vrac.

               (3)

               Cererea este însoțită de un raport al autorității naționale în domeniul concurenței, și anume Konkurransetilsynet („autoritatea norvegiană în domeniul concurenței”), care a concluzionat că Poșta Norvegiană este expusă unui nivel semnificativ de concurență pe toate piețele notificate Autorității.

         II.   CADRUL JURIDIC

               (4)

               Articolul 30 alineatul (1) din Directiva 2004/17/CE permite derogarea de la cerințele normelor privind achizițiile publice, în situația în care participanții de pe piață își desfășoară activitatea într-un mediu concurențial. Articolul 30 alineatul (1) din directivă prevede următoarele:
               „Contractele destinate să permită desfășurarea unei activități menționate la articolele 3-7 nu fac obiectul prezentei directive în cazul în care, în statul membru în care se desfășoară, activitatea este expusă direct concurenței pe piețe la care accesul nu este restricționat.”

               (5)

               Articolul 30 alineatul (1) din directivă stabilește două cerințe care trebuie îndeplinite pentru ca Autoritatea să poată acorda o derogare în temeiul articolului 30 alineatul (5), ținând seama de articolul 30 alineatul (6) din directivă.

               (6)

               Prima cerință a articolului 30 alineatul (1) din Directiva 2004/17/CE este ca activitatea să fie desfășurată pe o piață la care accesul nu este restricționat. În conformitate cu articolul 30 alineatul (3) din directivă, se consideră că accesul la o piață este nerestricționat, dacă statul membru a aplicat legislația SEE relevantă privind deschiderea unui anumit sector sau a unei părți a acestuia.

               (7)

               Articolul 30 alineatul (5) din Directiva 2004/17/CE permite Autorității să adopte decizii pe baza articolului 30 alineatul (1), la cererea entităților contractante, dacă legislația statului respectiv prevede acest lucru. Această cerință este îndeplinită în cazul Norvegiei. Directiva 2004/17/CE a fost transpusă în legislația norvegiană prin Legea nr. 69 din 16 iulie 1999 privind achizițiile publice
                   (7) și Regulamentul nr. 403 din 7 aprilie 2006 privind normele referitoare la achizițiile publice din sectoarele utilităților publice (aprovizionarea cu apă și energie, transporturile și serviciile poștale)
                   (8). Secțiunea 15-1 din Regulamentul nr. 403 stabilește condițiile și procedura de aplicare a articolului 30 din directivă în cazul entităților contractante norvegiene. Regulamentul nr. 403 prevede că entitățile contractante pot solicita Autorității să adopte o decizie privind aplicabilitatea articolului 30 alineatul (1) din Directiva 2004/17/CE în cazul unei anumite activități desfășurate în Norvegia. Înainte de depunerea cererii, entitățile contractante pot obține, dacă este cazul, o declarație din partea autorității naționale în domeniul concurenței.

               (8)

               În ceea ce privește cererea în cauză, legislația SEE relevantă în conformitate cu articolul 30 alineatul (3) din directivă este menționată la punctul F din anexa XI la Directiva 2004/17/CE; este vorba despre Directiva 97/67/CE a Parlamentului European și a Consiliului (9). Norvegia a transpus în legislația sa națională atât Directiva 97/67/CE, cât și primele modificări ale acesteia introduse prin Directiva 2002/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului (10). Ultimele modificări ale Directivei 97/67/CE, introduse prin Directiva 2008/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului (11), nu au fost însă incluse până la această dată în Acordul privind SEE. Dispozițiile cuprinse în aceste ultime modificări ale Directivei 97/67/CE nu afectează însă activitățile la care se referă cererea și, în consecință, în lipsa oricărui obstacol juridic, se poate considera că prezumția stabilită la articolul 30 alineatul (3) din Directiva 2004/17/CE este îndeplinită.

               (9)

               Cea de a doua cerință a articolului 30 alineatul (1) din Directiva 2004/17/CE este ca activitatea să fie expusă direct concurenței în statul AELS în care se desfășoară. Pentru a stabili dacă o activitate este expusă direct concurenței, trebuie să se recurgă la „criterii conforme cu dispozițiile tratatului privind concurența, cum ar fi caracteristici ale bunurilor sau serviciilor respective, existența de bunuri sau servicii alternative, prețurile și prezența, reală sau potențială, a mai mult de un furnizor al bunurilor sau serviciilor respective” (12).

               (10)

               Expunerea directă la concurență trebuie evaluată pe baza mai multor indicatori, dintre care niciunul nu este, în sine, decisiv. În ceea ce privește piețele la care se referă prezenta decizie, cotele deținute de principalii participanți pe o anumită piață constituie un criteriu care trebuie luat în considerare. Un alt criteriu este gradul de concentrare al piețelor respective (13). Expunerea directă la concurență se evaluează pe baza unor criterii obiective, ținând seama de caracteristicile specifice ale sectorului în cauză. Întrucât condițiile variază în cazul diferitelor activități care fac obiectul prezentei decizii, pentru fiecare activitate sau piață relevantă se efectuează o evaluare separată.

               (11)

               Deși în anumite cazuri se pot avea în vedere definiții diferite ale pieței, nu este necesar să se decidă care este definiția exactă a pieței relevante pentru serviciile menționate în notificarea transmisă de Poșta Norvegiană, în măsura în care rezultatul evaluării rămâne același, indiferent dacă evaluarea se bazează pe o definiție mai restrânsă sau mai largă a pieței.

               (12)

               Prezenta decizie se adoptă exclusiv în scopul acordării unei derogări în temeiul articolului 30 din Directiva 2004/17/CE și nu aduce atingere aplicării normelor privind concurența.

         III.   EVALUARE

               (13)

               Trebuie să se rețină că scopul prezentei decizii este de a stabili dacă serviciile la care se referă cererea sunt expuse unui nivel de concurență (pe piețe la care accesul nu este restricționat în sensul articolului 30 din Directiva 2004/17/CE) care să asigure, chiar în absența disciplinei impuse de normele privind achizițiile publice stabilite de Directiva 2004/17/CE, că achizițiile publice necesare pentru desfășurarea activităților respective vor fi efectuate în mod transparent și nediscriminatoriu, pe baza unor criterii care să permită cumpărătorilor să identifice soluția cea mai avantajoasă, în ansamblu, din punct de vedere economic.

               (14)

               În acest context, trebuie reamintit faptul că piețele definite se caracterizează, în general, prin prezența mai multor furnizori de servicii logistice. Cu toate acestea, în sensul prezentei decizii și fără a aduce atingere aplicării legislației în domeniul concurenței în general, analiza expunerii la concurență va verifica numai dacă activitățile Poștei Norvegiene sunt în prezent expuse concurenței pe piețe la care accesul nu este restricționat.

               (15)

               După cum s-a explicat mai sus, Autoritatea trebuie să stabilească dacă activitățile în cauză sunt expuse direct concurenței. În acest scop, Autoritatea a examinat dovezile aduse de Poșta Norvegiană, precum și informațiile furnizate de autoritatea norvegiană în domeniul concurenței și de concurenții și clienții Poștei Norvegiene. Trebuie remarcat faptul că, pentru a evalua cotele de piață și nivelurile de concentrare, Autoritatea s-a bazat în principal pe datele de piață furnizate de Poșta Norvegiană. Unele date au fost confirmate în contextul exercițiului de colectare de informații referitoare la piață desfășurat de Autoritate, însă aceasta nu a fost în măsură să confirme toate datele privind cota de piață.

      Definirea pieței – piața de produs

               (16)

               Conform practicii decizionale a Comisiei Europene în cazurile din domeniul dreptului concurenței (14), precum și în cazurile referitoare la derogările acordate în temeiul articolului 30 din Directiva 2004/17/CE (15) pentru serviciile de livrare a coletelor, solicitantul a evidențiat piețele relevante pe baza următoarelor elemente:

                           a.

                           livrarea de colete standard/normale sau expres, în funcție de cerința de rapiditate a livrării;

                           b.

                           livrarea de colete interne și internaționale;

                           c.

                           livrarea de colete trimise de întreprinderi consumatorilor (BusinesstoConsumers – „B2C”) și de întreprinderi către întreprinderi (Business-to-Business – „B2B”); și

                           d.

                           transportul de colete și mărfuri, în funcție de greutate, format și echipamentul de manipulare necesar.

      Definirea pieței – piața geografică

               (17)

               Comisia Europeană („Comisia”) a constatat în mai multe decizii din domeniul concurenței (16), dar și în contextul articolului 30 din Directiva 2004/17/CE (17), că piețele geografice pentru serviciile de livrare de colete B2B interne și internaționale, de livrare de colete expres interne și internaționale și de transport de mărfuri generale sau în regim de grupaj (mărfuri ușoare) și de sarcină parțială erau piețe naționale ca întindere. Comisia a analizat dacă unele dintre aceste piețe ar putea depăși nivelul național, dar, în cele din urmă, nu a ajuns la o concluzie în această privință (18). Segmentarea respectivă se bazează în principal pe faptul că astfel de servicii sunt prestate la nivel național. Poziția solicitantului este conformă cu practica menționată anterior a Comisiei.

               (18)

               Autoritatea norvegiană în domeniul concurenței a ajuns la concluzia că definiția geografică exactă a pieței relevante poate rămâne deschisă, întrucât rezultatul analizei rămâne același, indiferent dacă analiza se bazează pe o definiție mai restrânsă sau mai largă a pieței (19).

               (19)

               Având în vedere că nu există indicii ale unei acoperiri geografice mai extinse sau mai restrânse a piețelor, pentru a evalua dacă sunt îndeplinite condițiile stabilite la articolul 30 alineatul (1) din Directiva 2004/17/CE și fără a aduce atingere legislației din domeniul concurenței, Autoritatea consideră că piețele geografice relevante în sensul prezentei decizii sunt reprezentate de teritoriul Norvegiei.

               (20)

               Diferitele aspecte sunt tratate detaliat în cele ce urmează, cu referire la piețele de produse notificate de Poșta Norvegiană.

         1.1.   Piața serviciilor de livrare de colete interne B2B standard

   1.1.1.   Piața de produs relevantă

               (21)

               Solicitantul a indicat că piața serviciilor de livrare de colete interne B2B standard trebuie definită ca fiind distribuția de colete cu o greutate mai mică de 35 kg, trimise de întreprinderi către întreprinderi și livrate în Norvegia (inclusiv distribuția de colete cu destinația Norvegia, care înseamnă livrarea de colete de către un operator poștal sau de către un prestator de servicii logistice din Norvegia în numele unui operator poștal sau al unui prestator de servicii logistice străin) (20).

               (22)

               În decizia sa privind Norway Post/Privpak
                   (21), Autoritatea a constatat că serviciile de livrare de colete B2B sunt utilizate de clienții întreprinderi, care solicită livrarea de colete către alte întreprinderi, „de la ușă la ușă”, în timpul orelor de lucru. Acești clienți acordă o importanță deosebită timpului de livrare și sunt dispuși să plătească un preț semnificativ mai mare pentru astfel de servicii. Autoritatea a stabilit că serviciile de livrare de colete B2B diferă de serviciile de livrare de colete B2C prin caracteristici, prețuri și scopul în care sunt utilizate (22). Această concluzie pare să corespundă practicii Comisiei, potrivit căreia Comisia a definit piețe separate pentru serviciile de livrare a coletelor către clienții întreprinderi și, respectiv, către clienții privați, întrucât livrările B2B și B2C nu au fost considerate ca fiind substituibile reciproc (23).

               (23)

               Solicitantul face, de asemenea, distincție între piața serviciilor de livrare de colete B2B și piața transportului de marfă, din cauza diferențelor în ceea ce privește manipularea și a diferențelor de preț. Instalațiile de sortare a coletelor de care dispun furnizorii de servicii B2B sunt supuse unei limite de greutate, decurgând din faptul că orice colet trebuie să poată fi ridicat de o singură persoană și, de asemenea, din faptul că orice colet trebuie să se preteze la manipularea cu echipamente. Potrivit solicitantului, coletele cu greutatea mai mare de 35 kg nu sunt manipulate în aceeași instalație de sortare ca și coletele cu greutate mai mică și, în regiune, prestatorii de servicii par să aplice limite de greutate cuprinse între 30 și 35 kg (24).

               (24)

               Acest lucru corespunde practicii Comisiei, potrivit căreia a fost identificată o piață de produs separată pentru serviciile de livrare a coletelor mici. S-a considerat că există o piață de produs separată pentru serviciile de livrare a coletelor mici, iar 31,5 kg a părut a fi un prag adecvat pentru distincția între coletele mici și mărfuri. Acest lucru se datorează faptului că mărfurile și coletele mici sunt transportate, de obicei, prin infrastructuri diferite, care sunt proiectate în mod diferit. Cu ocazia unei investigații a pieței efectuate de Comisie pentru un caz recent, respondenții au confirmat că sectorul nu utilizează o singură limită de greutate pentru a stabili ce unități pot fi acceptate într-o rețea pentru colete mici. Cu toate acestea, majoritatea concurenților au indicat limite de greutate cuprinse între 25 și 35 kg (25).

               (25)

               În plus, potrivit Poștei Norvegiene, serviciile de livrare de colete B2B standard interne și internaționale constituie, de asemenea, două piețe de produs separate. Pentru coletele internaționale cu destinația în afara Norvegiei sunt necesari, în mod normal, doi furnizori de servicii, precum și infrastructuri diferite (26). Și acest lucru corespunde deciziilor Comisiei, în care s-a făcut distincție între piețele serviciilor de livrare de colete mici, interne și, respectiv, internaționale (27).

               (26)

               Solicitantul consideră că serviciile de livrare de colete interne B2B și serviciile de livrare de colete internaționale cu destinația Norvegia fac parte din aceeași piață. Se pare că există o serie de decizii ale Comisiei, în care aceste livrări internaționale către țara respectivă au fost incluse în piața internă (28). Evaluarea finală nu va fi afectată de faptul că aceste piețe sunt considerate a fi separate sau părți ale aceleiași piețe, astfel încât nu va fi făcută o distincție suplimentară în sensul prezentei decizii și, în consecință, definiția exactă a pieței relevante poate rămâne deschisă.

               (27)

               Având în vedere cele de mai sus, Autoritatea concluzionează că, în sensul prezentei decizii, există o piață de produs separată pentru distribuția de colete cu o greutate mai mică de 35 kg, trimise de întreprinderi către întreprinderi în Norvegia.

         1.1.2.   Expunerea directă la concurență

               (28)

               În 2013, cota de piață a Poștei Norvegiene pe piața internă B2B s-a ridicat la aproximativ 35 % în valoare. Conform estimărilor, cota de piață cumulată a celor mai mari trei concurenți, care a crescut în fiecare an începând din 2011, s-a ridicat la 33 %. În 2013, PostNord a avut o cotă de 13 %, Schenker o cotă de 11 % și UPS o cotă de 9 % în valoare (29). În plus, concurenții Poștei Norvegiene sunt operatori internaționali care dispun de capacitatea financiară necesară pentru a se extinde, iar clienții par să recurgă, în mare măsură, la licitații pentru furnizarea serviciilor, astfel încât pot schimba cu ușurință furnizorul de servicii. De asemenea, durata contractului este în general scurtă, iar clienții par să aibă un grad scăzut de loialitate față de furnizori (30).

               (29)

               Deși autoritatea norvegiană în domeniul concurenței a precizat că nu a putut verifica, pe baza informațiilor pe care le deține, datele privind cotele de piață furnizate de Poșta Norvegiană, aceasta a concluzionat că Poșta Norvegiană pare să aibă mari concurenți internaționali și „este expusă unui nivel de concurență care nu este nesemnificativ pe piața serviciilor de livrare de colete [B2B] standard” (31).

               (30)

               Pe baza celor de mai sus și ținând seama, în special, de pozițiile deținute în prezent pe piață de concurenți și de actuala capacitate financiară a acestora, Autoritatea concluzionează că piața serviciilor de livrare de colete interne B2B standard este expusă direct concurenței.

         1.2.   Piața serviciilor de livrare de colete internaționale B2B standard cu destinația în afara Norvegiei

   1.2.1.   Piața de produs relevantă

               (31)

               Solicitantul susține că piața serviciilor de livrare de colete internaționale B2B standard trebuie definită ca fiind distribuția coletelor trimise de întreprinderi din Norvegia către întreprinderi din străinătate și că trebuie să se facă distincție între aceasta și piața serviciilor de livrare de colete interne B2B (32).

               (32)

               După cum se arată la punctul 16 de mai sus și conform practicii Comisiei (33), serviciile interne și, respectiv, internaționale de livrare de colete standard constituie două piețe de produs separate. În plus, astfel cum s-a menționat mai sus, solicitantul consideră că segmentul de piață corespunzător serviciilor de livrare de colete internaționale cu destinația în Norvegia ar trebui să facă parte din piața serviciilor de livrare de colete interne B2B, ceea ce corespunde unei serii de decizii ale Comisiei (34).

               (33)

               Livrarea de colete internaționale cu destinația în afara Norvegiei presupune colectarea, transportul internațional și livrarea coletelor utilizând o rețea de distribuție complet diferită de cea a serviciilor de livrare de colete interne. Livrarea de colete internaționale cu destinația în afara Norvegiei implică în mod normal doi furnizori de servicii logistice, unul în țara de colectare și altul în țara de destinație a coletelor. În țara de colectare, un furnizor de servicii logistice colectează coletele pentru transportul către mai multe țări de destinație. Același sau un alt furnizor de servicii logistice distribuie apoi coletele la destinația lor finală din țara de destinație.

               (34)

               Având în vedere cele de mai sus, Autoritatea concluzionează că, în sensul prezentei decizii, există o piață de produs separată pentru distribuția de colete cu o greutate mai mică de 35 kg, trimise de întreprinderi din Norvegia către întreprinderi din străinătate.

         1.2.2.   Expunerea directă la concurență

               (35)

               În 2013, Poșta Norvegiană a avut o cotă de piață de 9 % în valoare pe piața serviciilor de livrare de colete internaționale B2B standard cu destinația în afara Norvegiei, în timp ce cotele de piață ale celor mai mari concurenți ai săi au fost de 26 % (DHL), 24 % (UPS) și, respectiv, 11 % (TNT) (35). Prezența pe piață a mai multor concurenți puternici pare să reprezinte un nivel considerabil de presiune concurențială.

               (36)

               Pe baza celor de mai sus, Autoritatea concluzionează că piața serviciilor de livrare de colete internaționale B2B standard cu destinația în afara Norvegiei este expusă direct concurenței. Această concluzie corespunde evaluării efectuate de autoritatea norvegiană în domeniul concurenței (36).

         1.3.   Piața serviciilor de livrare de colete interne expres în ziua următoare sau în cursul nopții

   1.3.1.   Piața de produs relevantă

               (37)

               Potrivit solicitantului, există o piață separată pentru distribuția de colete și mărfuri către întreprinderile din Norvegia, cu termen garantat de livrare în dimineața următoare, până la o oră-limită stabilită. Astfel de servicii rapide, denumite de solicitant „livrare în ziua următoare sau în cursul nopții” (Day 1 sau in-night) constituie o piață de produs separată de piața serviciilor de livrare de colete standard B2B cu termen de livrare în după-amiaza următoare. Serviciul de livrare în ziua următoare sau în cursul nopții este de două până la trei ori mai scump decât serviciul de livrare B2B standard sau normal (37).

               (38)

               După cum s-a menționat mai sus, definirea unei piețe de produs separate pentru livrările de colete expres, pe baza rapidității livrării, pare să corespundă practicii decizionale a Comisiei (38). Distincția se bazează pe existența a două servicii care utilizează infrastructuri și rețele diferite și pe faptul că serviciile expres sunt mai rapide, mai sigure și mult mai scumpe. Serviciile expres asigură, de regulă, livrarea peste noapte, cu respectarea unui termen precizat, și includ unele dintre următoarele servicii cu valoare adăugată: dovada livrării, posibilitatea de urmărire și trasabilitatea coletului (track and trace), posibilitatea de schimbare a destinației sau a adresei în tranzit, livrarea de la birou la birou, facturarea flexibilă și prețuri flexibile, asigurare și garanția rambursării clientului (money-back guarantee) (39). Deși termenele de livrare pot varia în cazul diferitelor servicii de livrare expres (spre deosebire de diferența dintre serviciile de livrare de colete expres și cele de livrare de colete normale), Comisia a concluzionat recent că astfel de servicii diferite nu constituie piețe de produs separate, ci segmente ale pieței mai largi a serviciilor expres (40).

               (39)

               Având în vedere cele de mai sus, Autoritatea concluzionează că, în sensul prezentei decizii, există o piață de produs separată pentru distribuția de colete și mărfuri expres către întreprinderile din Norvegia.

         1.3.2.   Expunerea directă la concurență

               (40)

               În 2013, cota de piață a Poștei Norvegiene pe piața internă expres s-a ridicat, conform estimărilor, la 28 % în valoare, în timp ce cotele de piață ale PostNord, Jetpak și Schenker s-au ridicat la 33 %, 11 % și, respectiv, 12 %. Cota de piață a Poștei Norvegiene este în scădere din 2011. Pe această piață sunt active mai multe societăți internaționale și mulți clienți organizează licitații înainte de a încheia contracte cu furnizorii de servicii (41). Având în vedere acești factori și în concordanță cu evaluarea și concluzia autorității norvegiene în domeniul concurenței (42), Autoritatea concluzionează că piața serviciilor de livrare de colete interne expres este expusă direct concurenței.

         1.4.   Piața serviciilor de livrare de colete expres internaționale (cu destinația atât în Norvegia, cât și în afara Norvegiei)

   1.4.1.   Piața relevantă

               (41)

               Solicitantul consideră că există o piață separată pentru transportul de colete și mărfuri expres către și dinspre Norvegia (43). O astfel de delimitare de piață pare să corespundă, din nou, practicii decizionale a Comisiei (44). Într-adevăr, Comisia a susținut că livrarea internațională de colete presupune colectarea, transportul internațional și livrarea coletelor utilizând o rețea de distribuție integral diferită (45). Serviciile rapide internaționale implică un număr semnificativ mai mare de destinații și necesită o logistică specifică și complexă, mai mult personal calificat și capacitatea de a se conforma unor cerințe normative suplimentare. Chiar dacă unii operatori sunt activi atât pe piața expres internă, cât și pe piețele expres internaționale, activitățile lor tind să fie organizate separat. În consecință, din perspectiva prestatorului, vânzările, marketingul și operațiunile serviciilor expres internaționale și, respectiv, interne sunt foarte diferite (46). S-a făcut distincție între livrările expres internaționale și livrările expres interne și din cauza caracterului național al infrastructurii (47).

               (42)

               Având în vedere cele de mai sus, Autoritatea concluzionează că, în sensul prezentei decizii, există o piață de produs separată pentru livrarea de colete internaționale expres.

         1.4.2.   Expunerea directă la concurență

               (43)

               Poșta Norvegiană a avut în 2013 o cotă de piață de 4,4 % în valoare pe piața serviciilor de livrare de colete internaționale expres, deoarece se confruntă cu o concurență puternică din partea unor mari societăți internaționale, cum ar fi DHL, TNT și UPS, ale căror cote de piață au fost de 38 %, 21 % și, respectiv, 19 % (48). Cota de piață a Poștei Norvegiene este scăzută în comparație cu concurenții săi și este în declin din 2011. Având în vedere acești factori și în concordanță cu evaluarea și concluzia autorității norvegiene în domeniul concurenței (49), Autoritatea concluzionează că piața serviciilor de livrare de colete internaționale expres este expusă direct concurenței.

         1.5.   Expedierea de mărfuri generale/mărfuri în regim de grupaj pe cale terestră

   1.5.1.   Piața de produs relevantă

               (44)

               Solicitantul susține că există o piață separată pentru expedierea de mărfuri generale, care înseamnă distribuția de mărfuri cu o greutate cuprinsă între 35 kg și 2,5 tone, manipulate în cadrul unei rețele de terminale. Potrivit solicitantului, transportul frigorific și cel în vrac trebuie excluse din această piață (50).

               (45)

               Solicitantul face distincție între transportul de colete B2B și transportul de marfă, deoarece mărfurile necesită alte echipamente de manipulare decât coletele, acestea din urmă fiind, de regulă, manipulate, în mod automat și în formate standardizate, în instalații de sortare care pot procesa volume mari, cu limite de greutate cuprinse între 30 și 35 kg Mărfurile sunt constituie, în schimb, de regulă, din articole mai mari și mai grele, care necesită echipamente de manipulare specializate (cum ar fi autoîncărcătoarele cu furcă etc.). În plus, în transportul de mărfuri se utilizează, de asemenea, alte modele de stabilire a prețului decât în transportul de colete, care conduc deseori la prețuri mai mici pentru livrările de marfă (51).

               (46)

               În plus, solicitantul consideră că piața transportului de mărfuri poate fi împărțită în piața mărfurilor generale/în regim de grupaj și piața mărfurilor grele (așa-numita sarcină parțială). Această distincție se bazează pe diferențele de preț și, mai ales, pe faptul că aceste produse necesită o rețea sau o infrastructură diferită pentru transport și manipulare. Pentru mărfurile generale sau în regim de grupaj este necesară o rețea de terminale, deoarece acestea sunt manipulate în terminale, în timp ce pentru sarcina parțială este necesar un amplu parc de vehicule, deoarece aceste articole sunt, în general, expediate direct de la expeditor către destinatar.

               (47)

               Deși nu a adoptat o poziție finală cu privire la definiția pieței relevante pentru serviciile de expediere de mărfuri, Comisia a făcut, pe baza greutății, a formatului și a echipamentului de manipulare necesar, o distincție clară, într-o serie de cazuri, între serviciile de coletărie și serviciile de expediere de mărfuri (serviciile de coletărie urmăresc procesarea unor volume mari de unități care trebuie să aibă o greutate limitată și un format standardizat, iar manipularea și transportul sunt standardizate, pentru a obține costuri mici pe unitate (52). În practica Comisiei, expedierea de mărfuri a fost definită ca fiind organizarea transportului de articole (care include, eventual, servicii auxiliare, cum ar fi vămuirea, depozitarea, serviciile la sol etc.) în numele clienților, conform nevoilor acestora (53).

               (48)

               În plus, într-o decizie de derogare în temeiul articolului 30 din Directiva 2004/17/CE, Comisia a făcut distincția între piața serviciilor pentru mărfuri ușoare, definite ca fiind transportul de loturi unice formate din unități de transport cu greutatea cuprinsă între 35 kg și 2,5 tone, și piața serviciilor de expediere de mărfuri, definite ca fiind servicii de transport de containere grele, cu greutatea mai mare de 5 tone sau cuprinsă între 2,5 și 5 tone (54). Acest raționament corespunde unei decizii a Comisiei referitoare la o fuziune, în care a fost efectuată o segmentare suplimentară a expedierii de mărfuri pe cale rutieră, în funcție de categoriile „sarcină mai mică decât sarcina camionului sau grupaj”, „semisarcină sau sarcină parțială” și „sarcină integrală”. „Sarcina mai mică decât sarcina camionului sau grupaj” a fost definită ca fiind orice unitate mai mare decât un colet, dar cu greutatea mai mică de 2 tone, iar „semisarcina sau sarcina parțială” a fost definită ca fiind marfa cu greutatea cuprinsă între 2 tone și sarcina integrală. „Sarcina integrală” înseamnă orice marfă care umple un camion. Comisia a precizat că cerințele diferite de manipulare sugerează existența unor piețe de produs separate, întrucât infrastructura și participanții pe piață erau diferiți. În cele din urmă, Comisia nu a considerat necesar să delimiteze exact piețele, deoarece nici utilizând cea mai restrânsă posibil definiție a pieței, nu au existat indicii că părțile ar dobândi o poziție dominantă (55).

               (49)

               Deși Comisia a luat în considerare o subsegmentare suplimentară a serviciilor de expediere de mărfuri, în funcție de tipul de operațiuni, în expediere de mărfuri interne și, respectiv, internaționale, precum și în funcție de tipul de expediere, în expediere de mărfuri pe cale aeriană, terestră și maritimă (56), Autoritatea consideră că, în prezentul caz, nu este necesară o definiție mai precisă a piețelor de produs relevante decât definiția prezentată mai sus. În mod similar, evaluarea finală nu va fi afectată nici dacă transportul în vrac și cel frigorific sunt luate în considerare separat sau ca părți ale pieței serviciilor de expediere de mărfuri generale, astfel încât nu va fi făcută o distincție suplimentară în sensul prezentei decizii și, în consecință, definiția exactă a pieței relevante poate rămâne deschisă.

         1.5.2.   Expunerea directă la concurență

               (50)

               În 2013, Poșta Norvegiană a avut o cotă de piață de 10 % în valoare pe piața serviciilor de expediere de mărfuri generale, în timp ce Schenker și PostNord au avut cote de piață de 13 % și, respectiv, de 12 %. Cota de piață a Poștei Norvegiene și cotele de piață ale principalilor săi concurenți au rămas stabile în perioada 20112013 (57). În plus, pe această piață sunt activi mulți operatori internaționali mari, care exercită o presiune concurențială semnificativă asupra Poștei Norvegiene. Având în vedere acești factori și în concordanță cu evaluarea și concluzia autorității norvegiene în domeniul concurenței (58), Autoritatea concluzionează că piața serviciilor de expediere de mărfuri generale este expusă direct concurenței.

         1.6.   Expedierea de mărfuri (sarcină parțială) pe cale terestră

   1.6.1.   Piața de produs relevantă

               (51)

               În concordanță cu argumentele expuse în secțiunea 1.5.1, solicitantul susține că există o piață separată pentru expedierea de mărfuri (sarcină parțială), care înseamnă distribuția de mărfuri cu greutatea mai mare de 2-2,5 de tone, ce nu sunt procesate în terminale, ci sunt transportate pe cale rutieră sau feroviară direct de la expeditor la destinatar. Și în acest caz, solicitantul susține că transportul frigorific și cel în vrac trebuie excluse din această definiție a pieței (59).

               (52)

               Evaluarea finală nu este afectată de definirea pieței relevante a produsului în sens restrâns sau în sens larg. În consecință, Autoritatea consideră că nu este necesară o definiție mai precisă a piețelor de produs relevante decât definiția prezentată mai sus și va evalua dacă Poșta Norvegiană este expusă direct concurenței pe piața serviciilor de expediere de mărfuri (sarcină parțială), exceptând transportul frigorific și cel în vrac.

         1.6.2.   Expunerea directă la concurență

               (53)

               În 2013, Poșta Norvegiană a avut o cotă de piață de 16 % în valoare pe piața serviciilor de expediere de mărfuri (sarcină parțială), în timp ce Schenker și PostNord au avut cote de piață de 11 % și, respectiv, de 9 %. Cota de piață a Poștei Norvegiene este din 2011 în scădere ușoară. În plus, pe această piață sunt activi mulți operatori internaționali mari, care exercită o presiune concurențială semnificativă asupra Poștei Norvegiene (60). Opinia Autorității, care concordă cu evaluarea și concluzia autorității norvegiene în domeniul concurenței (61), este că acești factori trebuie considerați un indiciu al faptului că piața serviciilor de expediere de mărfuri (sarcină parțială) este expusă direct concurenței.

         IV.   CONCLUZII

               (54)

               Având în vedere indicatorii menționați mai sus, condiția expunerii directe la concurență stabilită la articolul 30 alineatul (1) din Directiva 2004/17/CE este îndeplinită în cazul următoarelor servicii prestate în Norvegia:

                           (a)

                           livrarea de colete interne B2B standard;

                           (b)

                           livrarea de colete internaționale B2B standard cu destinația în afara Norvegiei;

                           (c)

                           livrarea de colete interne expres în ziua următoare sau în cursul nopții;

                           (d)

                           livrarea de colete expres internaționale (cu destinația atât în Norvegia, cât și în afara Norvegiei);

                           (e)

                           expedierea de mărfuri generale/mărfuri în regim de grupaj pe cale terestră;

                           (f)

                           expedierea de mărfuri (sarcină parțială) pe cale terestră.

               (55)

               Întrucât condiția accesului nerestricționat pe piață se consideră a fi îndeplinită, Directiva 2004/17/CE nu se aplică atunci când entitățile contractante atribuie contracte al căror scop este să permită furnizarea în Norvegia a serviciilor menționate în considerentul (54) literele (a)-(f) și atunci când se organizează concursuri de proiecte pentru desfășurarea unor astfel de activități în Norvegia.

               (56)

               Prezenta decizie se bazează pe informațiile transmise Autorității. Aceasta poate fi revizuită dacă, în urma unor modificări semnificative ale situației de drept sau de fapt, condițiile de aplicabilitate a articolului 30 alineatul (1) din Directiva 2004/17/CE nu mai sunt îndeplinite.

               (57)

               Prezenta decizie se adoptă exclusiv în scopul acordării unei derogări în temeiul articolului 30 din Directiva 2004/17/CE și nu aduce atingere aplicării normelor privind concurența.

               (58)

               Prezenta decizie nu exclude aplicabilitatea normelor SEE privind achizițiile publice în domenii care nu intră sub incidența sa. În plus, se reamintește faptul că acele contracte de achiziții publice care includ mai multe activități trebuie tratate în conformitate cu articolul 9 din Directiva 2004/17/CE. Aceasta înseamnă că, atunci când o entitate contractantă efectuează o achiziție „mixtă”, și anume o achiziție al cărei scop este să susțină desfășurarea atât a unor activități exceptate, cât și a unor activități neexceptate de la aplicarea Directivei 2004/17/CE, trebuie să se țină seama de activitățile cărora contractul le este destinat în principal. În cazul unor astfel de achiziții mixte, dacă scopul este în principal susținerea unor activități neexceptate, trebuie aplicate dispozițiile Directivei 2004/17/CE. Dacă este imposibil să se determine în mod obiectiv cărei activități îi este destinat în principal contractul, acesta se atribuie în conformitate cu normele menționate la articolul 9 alineatele (2) și (3) din Directiva 2004/17/CE.

               (59)

               Măsurile prevăzute de prezenta decizie sunt conforme cu avizul Comitetului AELS pentru achiziții publice,

         ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
   Articolul 1
   Actul menționat la punctul 4 din anexa XVI la Acordul privind Spațiul Economic European, de stabilire a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice în sectorul utilităților publice (Directiva 2004/17/CE), nu se aplică în cazul contractelor atribuite de entități contractante și destinate să permită prestarea în Norvegia a următoarelor servicii:

               (a)

               livrarea de colete interne B2B standard;

               (b)

               livrarea de colete internaționale B2B standard cu destinația în afara Norvegiei;

               (c)

               livrarea de colete interne expres în ziua următoare sau în cursul nopții;

               (d)

               livrarea de colete expres internaționale (cu destinația atât în Norvegia, cât și în afara Norvegiei);

               (e)

               expedierea de mărfuri generale/mărfuri în regim de grupaj pe cale terestră;

               (f)

               expedierea de mărfuri (sarcină parțială) pe cale terestră.

         Articolul 2
   Prezenta decizie se adresează Regatului Norvegiei.

      Adoptată la Bruxelles, la 6 iulie 2015.

            Pentru Autoritatea AELS de Supraveghere

         Helga JÓNSDÓTTIR

            Membru al Colegiului

         Markus SCHNEIDER

            Director interimar

      (1)  JO L 134, 30.4.2004, p. 1.

      (2)  Primită de Autoritate la 23 martie 2015. A se vedea documentul nr. 752259.

      (3)  Documentele nr. 760094, 757507 și 758208.

      (4)  Documentul nr. 758924.

      (5)  Documentele nr. 758020, 759785 și 759788.

      (6)  Documentul nr. 762175.

      (7)  Lov 16. juli 1999 nr. 69 om offentlige anskaffelser.

      (8)  Forskrift 7. april 2006 nr. 403 om innkjopsregler i forsyningssektorene (vann- og energiforsyning, transport og posttjenester).

      (9)  Directiva 97/67/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului (JO L 15, 21.1.1998, p. 14). Act menționat la punctul 5d din anexa XI la Acordul privind SEE.

      (10)  Directiva 2002/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 iunie 2002 de modificare a Directivei 97/67/CE privind continuarea deschiderii spre concurență a serviciilor poștale ale Comunității (JO L 176, 5.7.2002, p. 21). Act menționat la punctul 5d din anexa XI la Acordul privind SEE.

      (11)  Directiva 2008/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 februarie 2008 de modificare a Directivei 97/67/CE cu privire la realizarea integrală a pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității (JO L 52, 27.2.2008, p. 3).

      (12)  Articolul 30 alineatul (2) din Directiva 2004/17/CE.

      (13)  A se vedea și Decizia nr. 189/12/COL a Autorității din 22 mai 2012 de derogare, în ceea ce privește activitățile de producție și de vânzare angro a energiei electrice în Norvegia, de la aplicarea Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO L 287, 18.10.2012, p. 21 și Suplimentul SEE nr. 58, 18.10.2012, p. 14).

      (14)  Decizia Comisiei nr. IV/M.1549 din 8 iulie 1999, Deutsche Post/ASG, punctul 10; Decizia Comisiei COMP/M.3155 din 19 iunie 2003, Deutsche Post/Securicor, punctul 8; Decizia Comisiei COMP/M.5152 din 21 aprilie 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, punctele 49-63 și Decizia Comisiei COMP/M.6570 din 30 ianuarie 2013, UPS/TNT Express, punctele 156 și 164.

      (15)  Decizia de punere în aplicare 2013/154/UE a Comisiei din 22 martie 2013 privind scutirea anumitor servicii din sectorul poștal din Ungaria de la aplicarea Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO L 86, 26.3.2013, p. 22), punctele 9 și 18; Decizia 2010/142/UE a Comisiei din 3 martie 2010 privind scutirea anumitor servicii din sectorul poștal din Austria de la aplicarea Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 56, 6.3.2010, p. 8), punctele 9-14; Decizia 2009/46/CE a Comisiei din 19 decembrie 2008 privind scutirea anumitor servicii din sectorul poștal din Suedia de la aplicarea Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO L 19, 23.1.2009, p. 50), punctele 16-24 și Decizia 2007/564/CE a Comisiei din 6 august 2007 privind scutirea anumitor servicii din sectorul poștal din Finlanda de la aplicarea Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO L 215, 18.8.2007, p. 21), punctele 17-23.

      (16)  Decizia Comisiei COMP/M.1347 din 23 februarie 1999, Deutsche Post/Securicor, punctele 32-34; Decizia Comisiei IV/M.1405 din 15 februarie 1999, TNT Post Group/Jet Services, punctele 29-31; Decizia Comisiei IV/M.1513 din 1 iulie 1999, Deutsche Post/Danzas/Nedlloyd, punctele 15-19; Decizia Comisiei COMP/M.1549 din 8 iulie 1999, Deutsche Post/ASG, punctele 15-18; Decizia Comisiei COMP/M.2908 din 21 octombrie 2002, Deutsche Post/DHL(II), punctele 19 și 20; Decizia Comisiei COMP/M.3155 din 19 iunie 2003, Deutsche Post/Securicor, punctul 11; Decizia Comisiei COMP/M.3971 din 24 noiembrie 2005, Deutsche Post/Exel, punctele 31 și 32; Decizia Comisiei COMP/M.5152 din 21 aprilie 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, punctele 64-74; Decizia Comisiei COMP/M.6503 din 4 iulie 2012, La Poste/Swiss Post/JV, punctele 53-56 și Decizia Comisiei COMP/M.6570 din 30 ianuarie 2013, UPS/TNT Express, punctele 241-243.

      (17)  Decizia 2013/154/UE a Comisiei, punctul 19.

      (18)  Decizia Comisiei COMP/M.3971 din 24 noiembrie 2005, Deutsche Post/Exel, punctele 25-27.

      (19)  A se vedea poziția autorității norvegiene în domeniul concurenței datată 29 ianuarie 2015 (documentul nr. 746121), pagina 4.

      (20)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, pagina 23.

      (21)  Decizia Autorității AELS de Supraveghere nr. 322/10/COL din 14 iulie 2010, Norway Post/Privpak.

      (22)  Decizia Autorității AELS de Supraveghere nr. 322/10/COL din 14 iulie 2010, Norway Post/Privpak, secțiunea 12.1.2, punctul 360.

      (23)  Decizia Comisiei COMP/M.5152 din 21 aprilie 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, punctele 58-63; Decizia 2009/46/CE a Comisiei, punctele 17 și 18; Decizia 2007/564/CE a Comisiei, punctele 17 și 18.

      (24)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, pagina 26.

      (25)  Decizia Comisiei COMP/M.6570 din 30 ianuarie 2013, UPS/TNT Express, punctele 159-164 și Decizia Comisiei IV/M.1513 din 1 iulie 1999, Deutsche Post/Danzas/Nedlloyd, punctul 10.

      (26)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, pagina 25.

      (27)  Decizia Comisiei COMP/M.6570 din 30 ianuarie 2013, UPS/TNT Express, punctele 165-182 și Decizia Comisiei COMP/M.5152 din 21 aprilie 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, punctele 54-74.

      (28)  Decizia Comisiei COMP/M.5152 din 21 aprilie 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, punctele 54-57; A se vedea, de asemenea, Decizia 2010/142/UE, punctele 10 și 11 și Decizia de punere în aplicare 2014/184/UE a Comisiei din 2 aprilie 2014 privind scutirea anumitor servicii din sectorul poștal din Austria de la aplicarea Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO L 101, 4.4.2014, p. 4), punctele 29, 44 și 45 (în ceea ce privește livrarea corespondenței).

      (29)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, paginile 102-105.

      (30)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, paginile 107 și 115.

      (31)  A se vedea poziția autorității norvegiene în domeniul concurenței datată 29 ianuarie 2015 (documentul nr. 746121), pagina 6.

      (32)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, pagina 25.

      (33)  Decizia Comisiei COMP/M.5152 din 21 aprilie 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, punctele 54-74 și Decizia Comisiei COMP/M.6570 din 30 ianuarie 2013, UPS/TNT Express, punctele 165-182.

      (34)  A se vedea punctul (26) de mai sus.

      (35)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, paginile 119 și 121.

      (36)  A se vedea poziția autorității norvegiene în domeniul concurenței datată 29 ianuarie 2015 (documentul nr. 746121), pagina 6.

      (37)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, paginile 53-54.

      (38)  Decizia Comisiei COMP/M.3971 din 24 noiembrie 2005, Deutsche Post/Exel, punctele 21 și 22; Decizia Comisiei COMP/M.5152 din 21 aprilie 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, punctele 50-53 și Decizia Comisiei COMP/M.6570 din 30 ianuarie 2013, UPS/TNT Express, punctele 188-219. A se vedea și Decizia de punere în aplicare 2013/154/UE a Comisiei, punctul 9; Decizia 2010/142/UE a Comisiei, punctul 11. Decizia 2009/46/CE a Comisiei, punctul 19 și Decizia 2007/564/CE a Comisiei, punctul 19.

      (39)  Decizia Comisiei COMP/M.3971 din 24 noiembrie 2005, Deutsche Post/Exel, punctul 21.

      (40)  Decizia Comisiei COMP/M.6570 din 30 ianuarie 2013, UPS/TNT Express, punctele 220-226.

      (41)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, paginile 134-147.

      (42)  A se vedea poziția autorității norvegiene în domeniul concurenței datată 29 ianuarie 2015 (documentul nr. 746121), pagina 6.

      (43)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, paginile 23 și 148.

      (44)  Decizia Comisiei COMP/M.2908 din 21 octombrie 2002, Deutsche Post/DHL(II), punctele 10-18; Decizia Comisiei COMP/M.3971 din 24 noiembrie 2005, Deutsche Post/Exel, punctul 22; Decizia Comisiei COMP/M.5152 din 21 aprilie 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, punctele 54-57 și Decizia Comisiei COMP/M.6570 din 30 ianuarie 2013, UPS/TNT Express, punctele 165-187. A se vedea, de asemenea, Decizia 2013/154/UE a Comisiei, punctul 9 și Decizia 2007/564/CE a Comisiei, punctul 19.

      (45)  Decizia Comisiei COMP/M.5152 din 21 aprilie 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, punctul 55.

      (46)  Decizia Comisiei COMP/M.3971 din 24 noiembrie 2005, Deutsche Post/Exel, punctul 22.

      (47)  Decizia Comisiei COMP/M.2908 din 21 octombrie 2002, Deutsche Post/DHL(II), punctul 12.

      (48)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, paginile 150 și 151.

      (49)  A se vedea poziția autorității norvegiene în domeniul concurenței datată 29 ianuarie 2015 (documentul nr. 746121), paginile 6 și 7.

      (50)  Poșta Norvegiană definește transportul frigorific ca fiind transportul de mărfuri la o anumită temperatură (joasă), efectuat cu vehicule special echipate, la prețuri speciale și pe rute speciale utilizate frecvent (cererea Poștei Norvegiene, pagina 29). Poșta Norvegiană definește transportul în vrac ca fiind transportul de mărfuri neambalate, adesea sub formă lichidă, gazoasă sau granulară, ce nu pot fi transportate împreună cu alte tipuri de mărfuri (cum ar fi pietriș, pământ, îngrășăminte, petrol și gaze), care necesită tipuri speciale de vehicule, cum ar fi camioanele-cisternă special echipate sau camioanele/remorcile deschise (scrisoarea Poștei Norvegiene din 13 mai 2015, documentul nr. 757562).

      (51)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, paginile 23 și 26.

      (52)  Decizia Comisiei IV/M.1513 din 1 iulie 1999, Deutsche Post/Danzas/Nedlloyd, punctul 10; Decizia Comisiei IV/M.1549 din 8 iulie 1999, Deutsche Post/ASG, punctul 10; Decizia Comisiei COMP/M.2908 din 21 octombrie 2002, Deutsche Post/DHL(II), punctul 10 și Decizia Comisiei COMP/M.6570 din 30 ianuarie 2013, UPS/TNT Express, punctele 159-164.

      (53)  Decizia Comisiei COMP/M.1794 din 7 februarie 2000, Deutsche Post/Air Express International, punctul 8 și Decizia Comisiei COMP/M.5152 din 21 aprilie 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, punctele 108-110.

      (54)  Decizia 2007/564/CE a Comisiei, punctul 20.

      (55)  Decizia Comisiei IV/M.1549 din 8 iulie 1999, Deutsche Post/ASG, punctele 11-13. A se vedea, de asemenea, Decizia Comisiei COMP/M.1513 din 1 iulie 1999, Deutsche Post/Danzas/Nedlloyd, punctul 11, ultima frază.

      (56)  În plus, Comisia a susținut că expedierea de mărfuri pe cale terestră poate fi subsegmentată în expediere de mărfuri pe cale ferată și, respectiv, pe cale rutieră. A se vedea Decizia Comisiei COMP/M.1794 din 7 februarie 2000, Deutsche Post/Air Express International, punctele 8-11 și Decizia Comisiei COMP/M.5152 din 21 aprilie 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, punctele 108-110.

      (57)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, paginile 166 și 168.

      (58)  A se vedea poziția autorității norvegiene în domeniul concurenței datată 29 ianuarie 2015 (documentul nr. 746121), pagina 7.

      (59)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, pagina 23.

      (60)  A se vedea cererea Poștei Norvegiene, paginile 183-195.

      (61)  A se vedea nota de subsol 58.


title: Decizia (UE) 2016/457 a Băncii Centrale Europene din 16 martie 2016 privind eligibilitatea instrumentelor de natura datoriei tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Cipru (BCE/2016/5)

text:
               30.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 79/41

         DECIZIA (UE) 2016/457 A BĂNCII CENTRALE EUROPENE
   din 16 martie 2016
   privind eligibilitatea instrumentelor de natura datoriei tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Cipru (BCE/2016/5)
   CONSILIUL GUVERNATORILOR BĂNCII CENTRALE EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 127 alineatul (2) prima liniuță,
   având în vedere Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, în special articolul 3.1 prima liniuță, articolele 12.1 și 18, precum și articolul 34.1 a doua liniuță,
   având în vedere Orientarea (UE) 2015/510 a Băncii Centrale Europene din 19 decembrie 2014 privind punerea în aplicare a cadrului de politică monetară din Eurosistem (Orientarea privind documentația generală) (BCE/2014/60) (1), în special articolul 1 alineatul (4), titlurile I, II, IV, V, VI și VIII din partea a patra, precum și partea a șasea,
   având în vedere Orientarea BCE/2014/31 din 9 iulie 2014 privind măsuri suplimentare temporare legate de operațiunile de refinanțare din Eurosistem și eligibilitatea colateralului și de modificare a Orientării BCE/2007/9 (2), în special articolul 1 alineatul (3) și articolul 8,
   întrucât:

               (1)

               În temeiul articolului 18.1 din Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, Banca Centrală Europeană (BCE) și băncile centrale naționale ale statelor membre a căror monedă este euro pot desfășura operațiuni de creditare cu instituțiile de credit și cu alți participanți pe piață pe baza unor garanții corespunzătoare. Criteriile standard și cerințele minime privind calitatea creditului în temeiul cărora este stabilită eligibilitatea activelor tranzacționabile drept colateral pentru operațiunile de politică monetară din Eurosistem sunt prevăzute în Orientarea (UE) 2015/510 (BCE/2014/60), în special în articolul 59 și în partea a patra titlul II.

               (2)

               În temeiul articolului 1 alineatul (4) din Orientarea (UE) 2015/510 (BCE/2014/60), Consiliul guvernatorilor BCE poate schimba oricând mijloacele, instrumentele, cerințele, criteriile și procedurile de punere în aplicare a operațiunilor de politică monetară din Eurosistem. În temeiul articolului 59 alineatul (6) din Orientarea (UE) 2015/510 (BCE/2014/60), Eurosistemul își rezervă dreptul de a stabili dacă o emisiune, un emitent, un debitor sau un garant îndeplinește cerințele privind calitatea creditului aplicabile în Eurosistem pe baza oricăror informații pe care le consideră relevante pentru a asigura protecția corespunzătoare a Eurosistemului împotriva riscurilor.

               (3)

               Prin derogare de la cerințele privind calitatea creditului aplicabile în Eurosistem pentru activele tranzacționabile, articolul 8 din Orientarea BCE/2014/31 prevede că pragurile de calitate a creditului din Eurosistem nu se aplică titlurilor de creanță tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de administrațiile centrale ale statelor membre din zona euro în cadrul unui program al Uniunii Europene sau al Fondului Monetar Internațional, cu excepția cazului în care Consiliul guvernatorilor decide că respectivul stat membru nu îndeplinește condiționalitatea prevăzută de programul de susținere financiară și/sau de programul macroeconomic.

               (4)

               Ca măsură excepțională, Decizia BCE/2013/13 (3) a suspendat temporar aplicarea cerințelor minime din Eurosistem referitoare la pragurile de calitate a creditului aplicabile instrumentelor de natura datoriei tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Cipru. După ce Republica Cipru a încheiat acțiunea de administrare a datoriei publice și s-a confirmat faptul că aceasta îndeplinea condiționalitatea programului de ajustare economică și financiară din care făcuse parte, Decizia BCE/2013/22 (4) a restabilit din nou eligibilitatea instrumentelor de natura datoriei tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Cipru pentru operațiunile de politică monetară din Eurosistem, cu condiția aplicării în ceea ce privește aceste instrumente a anumitor marje specifice de ajustare a valorii, și a prevăzut că Republica Cipru ar trebui să fie considerată stat membru din zona euro aflat într-un program al Uniunii Europene sau al Fondului Monetar Internațional.

               (5)

               În prezent, articolul 1 alineatul (3) din Orientarea BCE/2014/31 prevede că, în sensul articolului 8 din acea orientare, Republica Cipru ar trebui considerată stat membru din zona euro aflat într-un program al Uniunii Europene sau al Fondului Monetar Internațional. În plus, articolul 8 alineatul (3) din acea orientare prevede că titlurile de creanță tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Cipru fac obiectul marjelor de ajustare a valorii specifice prevăzute în anexa II la orientare.

               (6)

               Ca urmare a unei solicitări prezentate de Republica Cipru, programul Fondului Monetar Internațional care îi era aplicabil a fost anulat începând cu 7 martie 2016 (5). În temeiul articolului 1 din Convenția de asistență financiară încheiată între Mecanismul european de stabilitate (MES), Republica Cipru și Banca Centrală a Ciprului (6), data de încetare a programului MES este 31 martie 2016. În consecință, de la 1 aprilie 2016, Republica Cipru nu mai poate fi considerată stat membru aflat într-un program al Uniunii Europene sau al Fondului Monetar Internațional. Începând cu acea dată, nu mai sunt îndeplinite condițiile pentru suspendarea temporară a pragurilor de calitate a creditului din Eurosistem aplicabile titlurilor de creanță tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Cipru, astfel cum sunt prevăzute la articolul 8 alineatul (2) din Orientarea BCE/2014/31.

               (7)

               Prin urmare, Consiliul guvernatorilor a decis că începând cu 1 aprilie 2016, instrumentelor de natura datoriei tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Cipru ar trebui să li se aplice criteriile standard și pragurile de calitate a creditului din Eurosistem și că astfel de instrumente vor face obiectul marjelor standard de ajustare a valorii stabilite de Orientarea (UE) 2016/65 a Băncii Centrale Europene (BCE/2015/35) (7),

         ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
   Articolul 1
   Eligibilitatea instrumentelor de natura datoriei tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Cipru
   (1)   În sensul articolului 8 din Orientarea BCE/2014/31, Republica Cipru nu mai este considerată stat membru aflat într-un program al Uniunii Europene sau al Fondului Monetar Internațional.
   (2)   Cerințele minime din Eurosistem referitoare la pragurile de calitate a creditului, astfel cum sunt stabilite în Orientarea (UE) 2015/510 (BCE/2014/60) și în special la articolul 59 și în partea a patra titlul II din aceasta, se aplică în cazul instrumentelor de natura datoriei tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Cipru.
   (3)   Instrumentele de natura datoriei tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Cipru nu mai fac obiectul marjelor specifice de ajustare a valorii prevăzute în anexa II la Orientarea BCE/2014/31.
   (4)   În cazul oricărei neconcordanțe între prezenta decizie, Orientarea (UE) 2015/510 (BCE/2014/60) și Orientarea BCE/2014/31, astfel cum au fost implementate la nivel național de către băncile centrale naționale ale statelor membre a căror monedă este euro, prezenta decizie are prioritate.
   Articolul 2
   Intrarea în vigoare
   Prezenta decizie intră în vigoare la 1 aprilie 2016.

      Adoptată la Frankfurt pe Main, 16 martie 2016.

            Președintele BCE

         Mario DRAGHI

      (1)  JO L 91, 2.4.2015, p. 3.

      (2)  JO L 240, 13.8.2014, p. 28.

      (3)  Decizia BCE/2013/13 din 2 mai 2013 privind măsurile temporare referitoare la eligibilitatea instrumentelor de natura datoriei tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Cipru (JO L 133, 17.5.2013, p. 26).

      (4)  Decizia BCE/2013/22 din 5 iulie 2013 privind măsurile temporare referitoare la eligibilitatea instrumentelor de natura datoriei tranzacționabile emise sau garantate pe deplin de Republica Cipru (JO L 195, 18.7.2013, p. 27).

      (5)  Declarația doamnei Christine Lagarde, director executiv al Fondului Monetar Internațional, din 7 martie 2016 cu privire la Cipru, comunicatul de presă nr. 16/94.

      (6)  Disponibilă pe website-ul MES, la adresa http://www.esm.europa.eu

      (7)  Orientarea (UE) 2016/65 a Băncii Centrale Europene din 18 noiembrie 2015 privind marjele de ajustare a valorii aplicate pentru punerea în aplicare a cadrului politicii monetare a Eurosistemului (BCE/2015/35) (JO L 14, 21.1.2016, p. 30).


title: Decizia (UE) 2016/298 a Consiliului din 29 februarie 2016 privind poziția care urmează să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE referitor la aprobarea unor derogări de la Regulamentul financiar al Centrului pentru dezvoltarea întreprinderilor (CDI)

text:
               3.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 57/4

         DECIZIA (UE) 2016/298 A CONSILIULUI
   din 29 februarie 2016
   privind poziția care urmează să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE referitor la aprobarea unor derogări de la Regulamentul financiar al Centrului pentru dezvoltarea întreprinderilor (CDI)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 209 alineatul (2), coroborat cu articolul 218 alineatul (9),
   având în vedere anexa III la Acordul de parteneriat între membrii grupului statelor din Africa, zona Caraibelor și Pacific, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte (1), în special articolul 2 alineatul (6),
   având în vedere Decizia nr. 5/2004 a Comitetului ambasadorilor ACP-CE din 17 decembrie 2004 privind Regulamentul financiar al Centrului pentru dezvoltarea întreprinderilor (2),
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   întrucât:

               (1)

               În cadrul celei de a 39-a sesiuni de la Nairobi, Kenya, din 19-20 iunie 2014, Consiliul de miniștri ACP-UE a convenit, printr-o declarație comună, să demareze procesul de închidere ordonată a Centrului pentru dezvoltarea întreprinderilor (CDI) și să modifice anexa III la Acordul de parteneriat dintre membrii grupului statelor din Africa, Caraibe și Pacific, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte (denumit în continuare „Acordul de parteneriat ACP-UE”) și, în acest scop, să delege competențe Comitetului ambasadorilor ACP-UE pentru a prelua această chestiune în vederea adoptării deciziilor necesare.

               (2)

               În Decizia nr. 4/2014 (3), Comitetul ambasadorilor ACP-UE reamintește că închiderea CDI urmează să respecte competențele autorităților de supraveghere ale CDI stabilite în anexa III la Acordul de parteneriat ACP-UE și modalitățile detaliate stabilite de Consiliul de miniștri ACP-UE în declarația comună a acestuia.

               (3)

               În conformitate cu anexa III la Acordul de parteneriat ACP-UE, Comitetul ambasadorilor ACP-UE monitorizează strategia globală a CDI și supraveghează activitatea Comitetului executiv.

               (4)

               În conformitate cu anexa III la Acordul de parteneriat ACP-UE, Comitetul executiv al CDI stabilește regulamentul financiar, statutul funcționarilor și normele de funcționare.

               (5)

               Cererea înaintată de Comitetul executiv al CDI Comitetului ambasadorilor ACP-UE prin scrisoarea din 19 octombrie 2015 explică faptul că, în contextul închiderii CDI, Comitetul executiv al CDI dorește o derogare de la articolul 27 alineatele (1) și (5) din Decizia nr. 5/2004 a Comitetului ambasadorilor ACP-CE din 17 decembrie 2004 privind regulamentul financiar al Centrulului pentru Dezvoltarea Întreprinderii (denumită în continuare „regulamentul financiar al CDI”) și solicită o aprobare prealabilă din partea autorităților de supraveghere.

               (6)

               Modificarea sau derogările de la regulamentul financiar al CDI și de la statutul personalului CDI (4), în funcție de necesitățile care pot apărea în urma derulării procesului de închidere ordonată a CDI, necesită o procedură flexibilă.

               (7)

               Cerința de a desemna o firmă de auditori pentru o perioadă de trei ani în conformitate cu articolul 27 alineatul (1) din regulamentul financiar al CDI și cerința ca această firmă să elaboreze în fiecare an un raport de audit statutar în conformitate cu articolul 27 alineatul (5) din regulamentul menționat necesită adaptări pentru a se asigura o procedură mai eficientă în contextul închiderii organizației,

         ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
   Articolul 1
   (1)   Poziția care urmează să fie adoptată de Uniune în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE în ceea ce privește aprobarea derogărilor de la regulamentul financiar al CDI se bazează pe proiectul de decizie a Comitetului ambasadorilor ACP-UE, atașat la prezenta decizie.
   (2)   Reprezentanții Uniunii în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE pot conveni modificări minore ale proiectului de decizie fără a fi necesară o altă decizie a Consiliului.
   Articolul 2
   După adoptare, decizia Comitetului ambasadorilor ACP-UE se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 3
   Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

      Adoptată la Bruxelles, 29 februarie 2016.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         H.G.J. KAMP

      (1)  Acord semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 (JO L 317, 15.12.2000, p. 3), modificat prin acordul semnat la Luxemburg la 25 iunie 2005 (JO L 209, 11.8.2005, p. 27) și prin acordul semnat la Ouagadougou la 22 iunie 2010 (JO L 287, 4.11.2010, p. 3).

      (2)  JO L 70, 9.3.2006, p. 52.

      (3)  Decizia nr. 4/2014 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 23 octombrie 2014 privind mandatul care urmează să fie acordat Comitetului executiv al Centrului pentru Dezvoltarea Întreprinderii (CDI) (JO L 330, 15.11.2014, p. 61).

      (4)  Decizia nr. 9/2005 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 27 iulie 2005 privind statutul personalului Centrului pentru Dezvoltarea Întreprinderilor (CDI) (JO L 348, 30.12.2005, p. 54).

      PROIECT
      DECIZIA COMITETULUI AMBASADORILOR ACP-UE
      din …
      privind aprobarea unor derogări de la regulamentul financiar al Centrului pentru dezvoltarea întreprinderilor (CDI)
      COMITETUL AMBASADORILOR ACP-UE,
      având în vedere anexa III la Acordul de parteneriat dintre membrii grupului statelor din Africa, zona Caraibilor și Pacific, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte (1), în special articolul 2 alineatul (6),
      având în vedere Decizia nr. 5/2004 a Comitetului ambasadorilor ACP-CE din 17 decembrie 2004 privind Regulamentul financiar al Centrului pentru dezvoltarea întreprinderilor (2),
      întrucât:

                  (1)

                  În conformitate cu articolul 2 alineatul (6) litera (d) din anexa III la Acordul de parteneriat ACP-UE dintre membrii grupului statelor din Africa, zona Caraibilor și Pacific, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte (denumit în continuare „Acordul de parteneriat ACP-UE”), Comitetul ambasadorilor ACP-UE monitorizează strategia generală a centrului și supraveghează activitatea Comitetului executiv.

                  (2)

                  În conformitate cu anexa III la Acordul de parteneriat ACP-UE, Comitetul executiv al CDI stabilește regulamentul financiar, statutul funcționarilor și normele de funcționare.

                  (3)

                  Statutele și regulamentul de procedură al Centrului pentru dezvoltarea întreprinderilor, adoptate prin Decizia nr. 8/2005 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE (3) (denumite în continuare „statutele CDI”), și Decizia nr. 5/2004 a Comitetului ambasadorilor ACP-CE (4) (denumită în continuare „regulamentul financiar al CDI”) oferă garanții în ceea ce privește informarea și supravegherea de către Comitetul ambasadorilor ACP-UE.

                  (4)

                  În cadrul celei de a 39-a seusiuni care a avut loc la Nairobi în 19 – 20 iunie, Consiliul de miniștri ACP-UE a convenit, printr-o declarație comună, să demareze procesul de închidere ordonată a CDI și să modifice anexa III la Acordul de parteneriat ACP-UE și, în acest scop, să delege competențe Comitetului ambasadorilor ACP-UE care să preia această chestiune în vederea adoptării deciziilor necesare.

                  (5)

                  În Decizia sa nr. 4/2014 (5), Comitetul ambasadorilor ACP-UE reamintește că închiderea CDI urmează să respecte competențele autorităților de supraveghere ale CDI stabilite în anexa III la Acordul de parteneriat ACP-UE și modalitățile detaliate stabilite de Consiliul de miniștri ACP-UE în declarația comună a acestuia.

                  (6)

                  Cererea înaintată de Comitetul executiv al CDI Comitetului ambasadorilor ACP-UE prin scrisoarea din 19 octombrie 2015 explică faptul că, în contextul închiderii CDI, Comitetul executiv al CDI dorește o derogare de la articolul 27 alineatele (1) și (5) din regulamentul financiar al CDI și solicită aprobarea prealabilă a autorităților de supraveghere.

                  (7)

                  Modificarea sau derogările de la regulamentul financiar al CDI și de la statutul CDI (6), în funcție de necesitățile care pot apărea în urma derulării procesului de închidere ordonată a CDI, necesită o procedură flexibilă.

                  (8)

                  Cerința de a desemna o firmă de auditori pentru o perioadă de trei ani în conformitate cu articolul 27 alineatul (1) din regulamentul financiar al CDI și cerința ca această firmă să elaboreze în fiecare an un raport de audit statutar în conformitate cu articolul 27 alineatul (5) din regulamentul menționat necesită adaptări pentru a se asigura o procedură mai eficientă în contextul închiderii organizației,

            ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
      Articolul 1
      (1)   Comitetul ambasadorilor ACP-UE emite un aviz favorabil cu privire la derogarea de la articolul 27 alineatele (1) și (5) din regulamentul financiar al CDI, cu efect imediat.
      (2)   Prin derogare de la articolul 27 alineatul (1) din regulamentul financiar al CDI, CDI poate să desemneze o firmă de auditori pentru o perioadă de patru ani care acoperă exercițiile financiare 2013 – 2016. Firma de auditori este selectată în conformitate cu procedurile de achiziții prevăzute în regulamentul financiar al CDI.
      Prin derogare de la articolul 27 alineatul (5) din regulamentul financiar al CDI, va fi lansat un audit multianual pentru anii care nu au fost încă auditați, iar Comitetului executiv al CD îi va fi prezentat un raport final unic.
      Articolul 2
      Comitetul ambasadorilor ACP-UE autorizează Comitetul executiv al CDI să acorde derogări de la și/sau să modifice regulamentul financiar al CDI și statutul personalului CDI în funcție de necesitățile care pot apărea în urma derulării procesului de închidere ordonată a CDI. Comitetul executiv al CDI informează imediat Comitetul ambasadorilor ACP-UE cu privire la orice astfel de decizie de derogare și / sau de modificare a regulamentelor CDI.
      Articolul 3
      Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

         Adoptată la …,

               Pentru Comitetul ambasadorilor ACP-UE

               Președintele

         (1)  Acordul semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 (OJ L 317, 15.12.2000, p. 3), astfel cum a fost modificat prin Acordul semnat la Luxemburg la 25 iunie 2005 (JO L 209, 11.8.2005, p. 27) și prin Acordul semnat la Ouagadougou la 22 iunie 2010 (JO L 287, 4.11.2010, p. 3).

         (2)  JO L 70, 9.3.2006, p. 52.

         (3)  JO UE L 66, 8.3.2006, p.16.

         (4)  Decizia nr. 5/2004 a Comitetului ambasadorilor ACP-CE din 17 decembrie 2004 privind regulamentul financiar al Centrului pentru Dezvoltarea Întreprinderii (JO L 70, 9.3.2006, p. 52).

         (5)  JO L 330, 15.11.2014, p. 61.

         (6)  JO L 348, 30.12.2005, p. 54.


title: Decizia Consiliului din 12 iulie 2005 de modificare a Deciziei 1999/70/CE privind auditorii externi ai băncilor centrale naționale, în ceea ce privește auditorul extern al De Nederlandsche Bank

text:
Anunţ juridic important

|

32005D0512

Official Journal L 187 , 19/07/2005 P. 0020 - 0021 Official Journal L 164 , 16/06/2006 P. 0243 - 0244

		20050712Decizia Consiliuluidin 12 iulie 2005de modificare a Deciziei 1999/70/CE privind auditorii externi ai băncilor centrale naționale, în ceea ce privește auditorul extern al De Nederlandsche Bank(2005/512/CE)CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere protocolul de stabilire a statutului Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, anexat la Tratatul de instituire a Comunității Europene și, în special, articolul 27 alineatul (1) al acestuia,având în vedere Recomandarea BCE/2005/9 a Băncii Centrale Europene din 20 mai 2005 către Consiliul Uniunii Europene privind auditorul extern al De Nederlandsche Bank [1],întrucât:(1) Conturile Băncii Centrale Europene (BCE) și ale băncilor centrale naționale ale Eurosistemului trebuie să fie auditate de către auditori externi independenți recomandați de către Consiliul Guvernatorilor BCE și aprobați de către Consiliul Uniunii Europene.(2) Mandatul actualului auditor extern al De Nederlandsche Bank (denumită în continuare "DNB") a expirat și nu se reînnoiește. Prin urmare, este necesar să se numească un auditor extern începând cu exercițiul financiar 2005.(3) DNB l-a selecționat pe Josephus Andreas Nijhuis, expert contabil autorizat și președinte al Consiliului de Administrație al PricewaterhouseCoopers BV, acționând în nume propriu, în calitate de nou auditor extern și BCE consideră că auditorul selectat îndeplinește cerințele necesare pentru numirea sa.(4) Consiliul Guvernatorilor BCE a recomandat ca mandatul auditorului extern să fie pe durată nedeterminată, sub rezerva unei reconfirmări anuale a acestuia.(5) Este oportun să se urmeze recomandarea Consiliului Guvernatorilor BCE și, prin urmare, să se modifice Decizia 1999/70/CE [2],DECIDE:Articolul 1Articolul 1 alineatul (8) din Decizia 1999/70/CE se înlocuiește cu următorul text:"(8) Desemnarea lui Josephus Andreas Nijhuis, expert contabil autorizat și președinte al Consiliului de Administrație al PricewaterhouseCoopers BV, acționând în nume propriu, în calitate de auditor extern al De Nederlandsche Bank este aprobată începând cu exercițiul financiar 2005 pe durată nedeterminată, această durată fiind supusă unei confirmări anuale."Articolul 2Prezenta decizie este notificată Băncii Centrale Europene.Articolul 3Prezenta decizie se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Adoptată la Bruxelles, 12 iulie 2005.Pentru ConsiliuPreședinteleG. Brown[1] JO C 151, 22.6.2005, p. 29.[2] JO L 22, 29.1.1999, p. 69. Decizie astfel cum a fost modificată ultima dată prin Decizia 2005/377/CE (JO L 125, 18.5.2005, p. 8).--------------------------------------------------


title: 2010/131/: Decizia Consiliului din 25 februarie 2010 privind instituirea Comitetului permanent pentru cooperarea operațională în materie de securitate internă

text:
               3.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 52/50

         DECIZIA CONSILIULUI
   din 25 februarie 2010
   privind instituirea Comitetului permanent pentru cooperarea operațională în materie de securitate internă
   (2010/131/UE)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 240 alineatul (3),
   întrucât:

               (1)

               Articolul 71 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene dispune instituirea în cadrul Consiliului a unui comitet permanent care să asigure, în cadrul Uniunii, promovarea și consolidarea cooperării operaționale în materie de securitate internă.

               (2)

               Prin urmare, este oportună adoptarea unei decizii privind instituirea unui astfel de comitet și definirea sarcinilor sale,

         DECIDE:
   Articolul 1
   Se instituie în cadrul Consiliului Comitetul permanent pentru cooperarea operațională în materie de securitate internă (denumit în continuare „comitetul permanent”) prevăzut la articolul 71 din tratat.
   Articolul 2
   Comitetul permanent facilitează, promovează și consolidează coordonarea acțiunilor operaționale ale autorităților statelor membre competente în domeniul securității interne.
   Articolul 3
   (1)   Fără a se aduce atingere mandatelor organismelor menționate la articolul 5, comitetul permanent facilitează și asigură cooperarea și coordonarea operațională eficace în temeiul părții III titlul V din tratat, inclusiv în domeniile reglementate de cooperarea polițienească și vamală și de autoritățile responsabile de controlul și protecția frontierelor externe. Acesta asigură de asemenea, după caz, cooperarea judiciară în materie penală care se impune în cadrul cooperării operaționale în domeniul securității interne.
   (2)   Comitetul permanent evaluează de asemenea direcția generală și eficacitatea cooperării operaționale; acesta identifică eventualele deficiențe sau disfuncționalități și adoptă recomandările concrete care se impun în scopul soluționării lor.
   (3)   Comitetul permanent sprijină Consiliul în conformitate cu dispozițiile prevăzute la articolul 222 din tratat.
   Articolul 4
   (1)   Comitetul permanent nu participă la conducerea operațiilor, care rămâne în sarcina statelor membre.
   (2)   Comitetul permanent nu participă la elaborarea actelor legislative.
   Articolul 5
   (1)   După caz, reprezentanți ai Eurojust, Europol, ai Agenției Europene pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale Statelor Membre ale Uniunii Europene (Frontex) și ai altor organisme relevante sunt invitați să participe, în calitate de observatori, la reuniunile comitetului permanent.
   (2)   Comitetul permanent contribuie la asigurarea coerenței acțiunii acestor organisme.
   Articolul 6
   (1)   Comitetul permanent înaintează periodic Consiliului un raport privind activitățile sale.
   (2)   Consiliul informează Parlamentul European și parlamentele naționale cu privire la lucrările comitetului permanent.
   Articolul 7
   Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.
   Aceasta se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

      Adoptată la Bruxelles, 25 februarie 2010.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         A. PÉREZ RUBALCABA


title: 2010/496/UE, Euratom: Decizia Parlamentului European din 5 mai 2010 privind descărcarea de gestiune pentru execuția bugetului Agenției Executive pentru Competitivitate și Inovare aferent exercițiului financiar 2008

text:
               25.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 252/33

         DECIZIA PARLAMENTULUI EUROPEAN
   din 5 mai 2010
   privind descărcarea de gestiune pentru execuția bugetului Agenției Executive pentru Competitivitate și Inovare aferent exercițiului financiar 2008
   (2010/496/UE, Euratom)
   PARLAMENTUL EUROPEAN,
   având în vedere bugetul general al Uniunii Europene aferent exercițiului financiar 2008 (1),
   având în vedere conturile anuale ale Comunităților Europene pentru exercițiul financiar 2008 – volumul I [SEC(2009) 1089 – C7-0172/2009] (2),
   având în vedere conturile anuale finale ale Agenției Executive pentru Competitivitate și Inovare pentru exercițiul financiar 2008,
   având în vedere Raportul anual al Comisiei către Parlamentul European privind acțiunile întreprinse în urma deciziilor de descărcare de gestiune 2007 [COM(2009) 526] și documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește raportul în cauză [SEC(2009) 1427],
   având în vedere Comunicarea Comisiei intitulată „Sinteza realizărilor Comisiei în materie de gestiune în 2008” [COM(2009) 256],
   având în vedere Raportul anual al Comisiei către autoritatea care acordă descărcarea de gestiune privind auditurile interne desfășurate în anul 2008 [COM(2009) 419] și documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește raportul în cauză [SEC(2009) 1102],
   având în vedere Raportul Curții de Conturi privind conturile anuale finale ale Agenției Executive pentru Competitivitate și Inovare pentru exercițiul financiar 2008, însoțit de răspunsurile Agenției (3),
   având în vedere Declarația de asigurare privind fiabilitatea conturilor și legalitatea și regularitatea operațiunilor subiacente întocmită de Curtea de Conturi în temeiul articolului 248 din Tratatul CE (4),
   având în vedere Comunicarea Comisiei din 16 decembrie 2008 intitulată „Pentru o interpretare uniformă a conceptului de risc admisibil de eroare” [COM(2008) 866] și documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește comunicarea în cauză [SEC(2008) 3054],
   având în vedere Recomandarea Consiliului din 16 februarie 2010 privind descărcarea de gestiune care trebuie acordată Comisiei cu privire la execuția bugetară pentru exercițiul financiar 2008 (5828/2010 – C7-0055/2010),
   având în vedere articolele 274, 275 și 276 din Tratatul CE, articolele 317, 318 și 319 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, precum și articolele 179a și 180b din Tratatul Euratom,
   având în vedere Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind Regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (5), în special articolele 55, 145, 146 și 147,
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 58/2003 al Consiliului din 19 decembrie 2002 de stabilire a statutului agențiilor executive cărora urmează să li se încredințeze anumite sarcini privind gestionarea programelor comunitare (6), în special articolul 14 alineatul (3),
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1653/2004 al Comisiei din 21 septembrie 2004 de stabilire a Regulamentului financiar tip pentru agențiile executive în temeiul Regulamentului (CE) nr. 58/2003 al Consiliului de stabilire a statutului agențiilor executive cărora urmează să li se încredințeze anumite sarcini privind gestionarea programelor comunitare (7), în special articolul 66 primul și al doilea paragraf,
   având în vedere Decizia 2004/20/CE a Comisiei din 23 decembrie 2003 de înființare a unei agenții executive, „Agenția Executivă pentru Energie Inteligentă”, pentru gestionarea acțiunilor comunitare în domeniul energiei, în cadrul aplicării Regulamentului (CE) nr. 58/2003 al Consiliului (8),
   având în vedere Decizia 2007/372/CE a Comisiei din 31 mai 2007 de modificare a Deciziei 2004/20/CE în vederea transformării Agenției Executive pentru Energie Inteligentă în Agenția Executivă pentru Competitivitate și Inovare (9),
   având în vedere articolul 76 și anexa VI la Regulamentul său de procedură,
   având în vedere raportul Comisiei pentru control bugetar și avizele celorlalte comisii interesate (A7-0099/2010),

               A.

               întrucât, în temeiul articolului 317 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Comisia execută bugetul, în cooperare cu statele membre, pe propria răspundere, în conformitate cu principiul bunei gestiuni financiare,

               1.

               acordă directorului Agenției Executive pentru Competitivitate și Inovare descărcarea de gestiune pentru execuția bugetului Agenției aferent exercițiului financiar 2008;

               2.

               își prezintă observațiile în rezoluția care face parte integrantă din deciziile privind descărcarea de gestiune pentru execuția bugetului general al Uniunii Europene aferent exercițiului financiar 2008, secțiunea III – Comisia și agențiile executive;

               3.

               încredințează președintelui sarcina de a transmite prezenta decizie, împreună cu Decizia privind descărcarea de gestiune pentru execuția bugetului general al Uniunii Europene aferent exercițiului financiar 2008, secțiunea III – Comisia și rezoluția care face parte integrantă din aceste decizii, directorului Agenției Executive pentru Competitivitate și Inovare, Consiliului, Comisiei, Curții de Justiție a Uniunii Europene și Curții de Conturi și de a asigura publicarea acestora în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (seria L).

            Președintele

         Jerzy BUZEK

            Secretarul general

         Klaus WELLE

      (1)  JO L 71, 14.3.2008.

      (2)  JO C 273, 13.11.2009, p. 1.

      (3)  JO C 304, 15.12.2009, p. 77.

      (4)  JO C 273, 13.11.2009, p. 122.

      (5)  JO L 248, 16.9.2002, p. 1.

      (6)  JO L 11, 16.1.2003, p. 1.

      (7)  JO L 297, 22.9.2004, p. 6.

      (8)  JO L 5, 9.1.2004, p. 85.

      (9)  JO L 140, 1.6.2007, p. 52.