title: Decizia Consiliului din 21 decembrie 1998 privind dispoziții detaliate cu privire componența Comitetului economic și financiar

text:
               10/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               157

         31998D0743

               L 358/109

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DECIZIA CONSILIULUI

   din 21 decembrie 1998
   privind dispoziții detaliate cu privire componența Comitetului economic și financiar
   (98/743/CE)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Uniunii Europene în special articolul 109c alineatul (3),
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Băncii Centrale Europene (2),
   având în vedere avizul Comitetului Monetar (3),

               (1)

               întrucât prin tratat se prevede înființarea unui Comitet economic și financiar la începutul celei de-a treia etape a Uniunii Economice și Monetare;

               (2)

               întrucât tratatul impune Consiliului să adopte dispoziții detaliate privind componența Comitetului economic și financiar; întrucât statele membre, Comisia și Banca Centrală Europeană urmează să numească fiecare maximum doi membri ai Comitetului;

               (3)

               întrucât sarcinile Comitetului economic și financiar sunt stabilite prin articolul 109c alineatul (2) din tratat; întrucât printre aceste sarcini, Comitetului economic și financiar îi revine misiunea să țină evidența situației economice și financiare a statelor membre și a Comunității și să raporteze aceasta periodic Consiliului și Comisiei, în special cu privire la relațiile financiare cu țări terțe și cu instituții internaționale; întrucât Comitetul economic și financiar urmează să contribuie la pregătirea lucrărilor Consiliului, inter alia, pentru recomandările cerute în cadrul supravegherii multilaterale și a orientărilor generale de politică economică prevăzute la articolul 103 din tratat și pentru deciziile cerute în cadrul procedurii de deficit excesiv prevăzută la articolul 104c din tratat; întrucât, dată fiind natura și importanța acestor sarcini, este esențial ca membrii Comitetului și membrii supleanți să fie aleși dintre experții care au o competență remarcabilă în domeniul economic și financiar;

               (4)

               întrucât în rezoluția sa (4) privind coordonarea politicii economice în etapa a treia a UEM, Consiliul European de la Luxemburg din 12 și 13 decembrie 1977 a decis să însărcineze Comitetul economic și financiar cu crearea cadrului pentru pregătirea și desfășurarea în continuare a dialogului dintre Consiliu și Banca Centrală Europeană la nivelul funcționarilor superiori; întrucât acești funcționari superiori provin de la băncile centrale naționale și de la Banca Centrală Europeană, precum și din administrațiile naționale;

               (5)

               întrucât termenul „administrație” se referă la serviciile ministerelor care participă la Consiliu, când acesta se întrunește în componența ministerelor economice și de finanțe;

               (6)

               întrucât apartenența în calitate de membri ai Comitetului a înalților funcționari ai Băncii Centrale Europene și ai băncilor centrale naționale nu trebuie să aducă atingere articolului 107 din tratat,

         DECIDE:
   Articolul 1
   Statele membre, Comisia și Banca Centrală Europeană numesc fiecare doi membri ai Consiliului economic și financiar. Ele pot numi de asemenea și doi membri supleanți ai Comitetului.
   Articolul 2
   Membrii Comitetului și membrii supleanți sunt selectați dintre experții cu o competență remarcabilă în domeniul economic și financiar.
   Articolul 3
   Cei doi membri numiți de statele membre sunt selectați dintre funcționarii superiori ai administrației și respectiv băncii centrale naționale. Membrii supleanți se aleg în aceleași condiții.
   Articolul 4
   Prezenta decizie se publică în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.

   Prezenta decizie intră în vigoare la 1 ianuarie 1999.

      Adoptată la Bruxelles, 21 decembrie 1998.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         M. BARTENSTEIN

      (1)  JO C 125, 23.4.1998, p. 17.

      (2)  Aviz exprimat la 26 noiembrie 1998 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (3)  Aviz exprimat la 17 noiembrie 1998 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (4)  JO C 35, 2.2.1998, p. 1.


title: Decizia (UE) 2016/1972 a Consiliului din 8 noiembrie 2016 de adoptare a poziției Consiliului privind proiectul de buget rectificativ nr. 4 al Uniunii Europene pentru exercițiul financiar 2016

text:
               11.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 304/5

         DECIZIA (UE) 2016/1972 A CONSILIULUI
   din 8 noiembrie 2016
   de adoptare a poziției Consiliului privind proiectul de buget rectificativ nr. 4 al Uniunii Europene pentru exercițiul financiar 2016
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 314, coroborat cu Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice, în special articolul 106a,
   având în vedere Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului (1), în special articolul 41,
   întrucât:

               —

               bugetul Uniunii pentru exercițiul financiar 2016 a fost adoptat definitiv la 25 noiembrie 2015 (2);

               —

               la 30 septembrie 2016, Comisia a înaintat o propunere care conținea proiectul de buget rectificativ nr. 4 la bugetul general pentru exercițiul financiar 2016;

               —

               pentru a putea acoperi necesități de finanțare urgente legate de migrație și de securitate, proiectul de buget rectificativ nr. 4 la bugetul general pentru exercițiul financiar 2016 trebuie să fie adoptat fără întârziere. Prin urmare, se justifică scurtarea, în conformitate cu articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Consiliului, a termenului de opt săptămâni pentru informarea parlamentelor naționale prevăzut la articolul 4 din Protocolul nr. 1,

         ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
   Articol unic
   Poziția Consiliului privind proiectul de buget rectificativ nr. 4 al Uniunii Europene pentru exercițiul financiar 2016 a fost adoptată la 8 noiembrie 2016.
   Textul integral poate fi accesat pentru consultare sau descărcare pe site-ul web al Consiliului: http://www.consilium.europa.eu/.

      Adoptată la Bruxelles, 8 noiembrie 2016.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. KAŽIMÍR

      (1)  JO L 298, 26.10.2012, p. 1.

      (2)  JO L 48, 24.2.2016, p. 1.


title: Decizia Consiliului din 22 decembrie 2004 privind încheierea unui acord între Comunitate și Republica San Marino de stabilire a unor măsuri echivalente cu cele prevăzute de Directiva 2003/48/CE a Consiliului privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi

text:
Anunţ juridic important

|

32005D0357

Official Journal L 114 , 04/05/2005 P. 0011 - 0012

		20041222Decizia Consiliuluidin 22 decembrie 2004privind încheierea unui acord între Comunitate și Republica San Marino de stabilire a unor măsuri echivalente cu cele prevăzute de Directiva 2003/48/CE a Consiliului privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi(2005/357/CE)CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 94 coroborat cu articolul 300 alineatul (2) primul paragraf, alineatul (3) primul paragraf și alineatul (4),având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere avizul Parlamentului European [1],întrucât:(1) La 16 octombrie 2001, Consiliul a autorizat Comisia să negocieze cu Republica San Marino un acord care să permită garantarea adoptării de către Republica San Marino a măsurilor echivalente cu cele care trebuie să fie aplicate în cadrul Comunității pentru a asigura impozitarea eficientă a veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi.(2) Textul acordului rezultat în urma negocierilor se conformează directivelor de negociere adoptate de Consiliu. Textul este însoțit de un Memorandum de înțelegere între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Republica San Marino, pe de altă parte, textul acestui memorandum fiind anexat la Decizia 2004/903/CE al Consiliului [2].(3) Aplicarea dispozițiilor Directivei 2004/48/CE [3] depinde de aplicarea de către Republica San Marino a unor măsuri echivalente cu cele conținute de directiva în cauză, în conformitate cu acordul încheiat între Republica San Marino și Comunitatea Europeană.(4) În conformitate cu Decizia 2004/903/CE și sub rezerva adoptării la o dată ulterioară a unei decizii privind încheierea acordului, acordul a fost semnat în numele Comunității Europene la 7 decembrie 2004.(5) Acordul trebuie să fie aprobat în numele Comunității.(6) Este necesar să se prevadă o procedură simplă și rapidă pentru eventualele adaptări ale anexelor I și II la acordul respectiv,DECIDE:Articolul 1Acordul între Comunitatea Europeană și Republica San Marino de stabilire a unor măsuri echivalente cu cele prevăzute de Directiva 2003/48/CE a Consiliului privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi se aprobă în numele Comunității Europene.Textul acordului se anexează la prezenta decizie [4].Articolul 2Comisia este autorizată să aprobe, în numele Comunității, modificările aduse anexelor la acord, care garantează conformitatea acestora cu datele referitoare la autoritățile competente și care provin din notificările menționate la articolul 5 litera (a) din Directiva 2003/48/CE și în anexa la respectiva directivă.Articolul 3Președintele Consiliului procedează la notificarea prevăzută la articolul 16 alineatul (1) din acord în numele Comunității [5].Articolul 4Prezenta decizie se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Adoptată la Bruxelles, 22 decembrie 2004.Pentru ConsiliuPreședinteleC. Veerman[1] Aviz emis la 2 decembrie 2004 (nepublicat incă în Jurnalul Oficial).[2] JO L 381, 28.12.2004, p. 32.[3] JO l 157, 26.6.2003, p. 38. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2004/66/CE (JO L 168, 1.5.2004, p. 35).[4] JO L 381, 28.12.2004, p. 33.[5] Data intrării în vigoare a acordului se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene de către Secretariatul General al Consiliului.--------------------------------------------------


title: Decizia (UE) 2015/1210 a Consiliului din 20 iulie 2015 de numire a unui membru estonian în cadrul Comitetului Regiunilor

text:
               24.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 196/15

         DECIZIA (UE) 2015/1210 A CONSILIULUI
   din 20 iulie 2015
   de numire a unui membru estonian în cadrul Comitetului Regiunilor
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 305,
   având în vedere propunerea guvernului estonian,
   întrucât:

               (1)

               La 26 ianuarie, la 5 februarie și la 23 iunie 2015, Consiliul a adoptat Deciziile (UE) 2015/116 (1), (UE) 2015/190 (2) și (UE) 2015/994 (3) de numire a membrilor și a supleanților în cadrul Comitetului Regiunilor pentru perioada cuprinsă între 26 ianuarie 2015 și 25 ianuarie 2020.

               (2)

               Un loc de membru în cadrul Comitetului Regiunilor a devenit vacant ca urmare a încheierii mandatului domnului Toomas VITSUT,

         ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
   Articolul 1
   Se numește în calitate de membru în cadrul Comitetului Regiunilor pentru durata rămasă a mandatului, respectiv până la 25 ianuarie 2020:

               domnul Kalev KALLO, Chairman of Tallinn City Council.

         Articolul 2
   Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

      Adoptată la Bruxelles, 20 iulie 2015.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         F. MOGHERINI

      (1)  JO L 20, 27.1.2015, p. 42.

      (2)  JO L 31, 7.2.2015, p. 25.

      (3)  JO L 159, 25.6.2015, p. 70.


title: Decizia (UE) 2016/1480 a Parlamentului European din 28 aprilie 2016 privind descărcarea de gestiune pentru execuția bugetului general al Uniunii Europene aferent exercițiului financiar 2014, secțiunea VIII — Ombudsmanul European

text:
               14.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 246/156

         DECIZIA (UE) 2016/1480 A PARLAMENTULUI EUROPEAN
   din 28 aprilie 2016
   privind descărcarea de gestiune pentru execuția bugetului general al Uniunii Europene aferent exercițiului financiar 2014, secțiunea VIII — Ombudsmanul European
   PARLAMENTUL EUROPEAN,

               —

               având în vedere bugetul general al Uniunii Europene aferent exercițiului financiar 2014 (1),

               —

               având în vedere conturile anuale consolidate ale Uniunii Europene pentru exercițiul financiar 2014 [COM(2015) 377 – C8-0206/2015] (2),

               —

               având în vedere Raportul anual al Curții de Conturi referitor la execuția bugetului privind exercițiul financiar 2014, însoțit de răspunsurile instituțiilor (3),

               —

               având în vedere declarația de asigurare (4) privind fiabilitatea conturilor și legalitatea și regularitatea operațiunilor subiacente întocmită de Curtea de Conturi pentru exercițiul 2014 în temeiul articolului 287 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

               —

               având în vedere articolul 314 alineatul (10) și articolele 317, 318 și 319 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

               —

               având în vedere Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 (5) al Consiliului, în special articolele 55, 99, 164, 165 și 166,

               —

               având în vedere articolul 94 și anexa V la Regulamentul său de procedură,

               —

               având în vedere raportul Comisiei pentru control bugetar (A8-0121/2016),

               1.

               acordă Ombudsmanului European descărcarea de gestiune pentru execuția bugetului Ombudsmanului European aferent exercițiului financiar 2014;

               2.

               își prezintă observațiile în cadrul rezoluției de mai jos;

               3.

               încredințează președintelui sarcina de a transmite prezenta decizie împreună cu rezoluția Parlamentului, ca parte integrantă a acesteia, Ombudsmanului European, Consiliului European, Consiliului, Comisiei, Curții de Justiție a Uniunii Europene, Curții de Conturi, Autorității Europene pentru Protecția Datelor și Serviciului European de Acțiune Externă și de a asigura publicarea acestora în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (seria L).

            Președintele

         Martin SCHULZ

            Secretarul general

         Klaus WELLE

      (1)  JO L 51, 20.2.2014.

      (2)  JO C 377, 13.11.2015, p. 1.

      (3)  JO C 373, 5.11.2015, p. 1.

      (4)  JO C 377, 13.11.2015, p. 146.

      (5)  JO L 298, 26.10.2012, p. 1.


title: 2008/99/CE,Euratom: Decizia Comisiei din 19 decembrie 2007 privind aderarea Comunității Europene a Energiei Atomice la Convenția privind protecția fizică a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare

text:
               8.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 34/3

         DECIZIA COMISIEI
   din 19 decembrie 2007
   privind aderarea Comunității Europene a Energiei Atomice la Convenția privind protecția fizică a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare
   (2008/99/CE, Euratom)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice, în special articolul 101 paragraful al doilea,
   Având în vedere Decizia 2007/513/Euratom a Consiliului din 10 iulie 2007 de aprobare a aderării Comunității Europene a Energiei Atomice la Convenția privind protecția fizică a materialelor nucleare și a facilităților nucleare modificată (1),
   întrucât:

               (1)

               Articolul 2 litera (e) din Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice (denumit în continuare „Tratatul Euratom”) prevede garantarea de către Comunitatea Europeană a Energiei Atomice (denumită în continuare „Comunitatea”), prin controale adecvate, a faptului că utilizarea materialelor nucleare nu este deturnată spre alte scopuri decât cele cărora le sunt destinate.

               (2)

               Convenția privind protecția fizică a materialelor nucleare (denumită în continuare „CPPNM”) a fost adoptată în 1979 și a intrat în vigoare în 1987. 128 de state și Comunitatea sunt părți semnatare la CPPNM (2). Toate statele membre sunt părți semnatare la CPPNM.

               (3)

               Curtea de Justiție a Comunităților Europene („Curtea de Justiție”) (3) a decis că participarea statelor membre la CPPNM este compatibilă cu dispozițiile Tratatului Euratom exclusiv sub rezerva faptului că, în ceea ce privește prerogativele și competența, Comunitatea ca atare este parte semnatară a CPPNM la același nivel cu statele membre și că anumite angajamente asumate în cadrul CPPNM pot fi puse în aplicare, în cazul în care Comunitatea este implicată, numai printr-o asociere strânsă între Comunitate și statele membre, atât în faza de negociere și de încheiere a acestora, cât și în cea de îndeplinire a angajamentelor asumate,

         DECIDE:
   Articolul 1
   Prin prezenta decizie se aprobă, în numele Comunității Europene a Energiei Atomice, aderarea la Convenția privind protecția fizică a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare.
   Textul Convenției privind protecția fizică a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare (anexa 1) și declarația Comunității Europene a Energiei Atomice în conformitate cu articolul 18 alineatul (4) și articolul 17 alineatul (3) din convenție se anexează la prezenta decizie (anexa 2).
   Articolul 2
   Instrumentul de aderare se depune la directorul general al Agenției Internaționale pentru Energia Atomică, depozitarul Convenției privind protecția fizică a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare, cât mai curând posibil după adoptarea prezentei decizii, sub forma unei scrisori semnate de șeful Delegației Comisiei Europene pe lângă organizațiile internaționale de la Viena.
   Articolul 3
   Membrul Comisiei Europene responsabil pentru relațiile externe confirmă printr-o notă, al cărei text este anexat la prezenta decizie (anexa 3), faptul că șeful Delegației Comisiei Europene pe lângă organizațiile internaționale de la Viena este împuternicit („depline puteri”) să depună la directorul general al Agenției Internaționale pentru Energia Atomică, depozitarul convenției, declarația anexată la prezenta decizie, cât mai curând posibil după adoptarea acesteia din urmă.

      Adoptată la Bruxelles, 19 decembrie 2007.

            Pentru Comisie

         Andris PIEBALGS

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 190, 21.7.2007, p. 12.

      (2)  Situația la 31 mai 2007.

      (3)  Hotărârea 1/78 din 14 noiembrie 1978, Rec. 1978, p. 2151, în special primul dispozitiv al hotărârii și punctul 34.
   ANEXA 1

      Convenția Privind Protecția Fizică a Materialelor Nucleare și a Instalațiilor Nucleare
      STATELE PĂRȚI LA PREZENTA CONVENȚIE,
      RECUNOSCÂND dreptul tuturor statelor de a dezvolta și de a folosi energia nucleară în scopuri pașnice și interesele legitime ale acestor state față de potențialele beneficii care vor reieși din utilizarea pașnică a energiei nucleare,
      CONVINSE de necesitatea de a facilita cooperarea internațională și transferul de tehnologie pentru utilizarea pașnică a energiei nucleare,
      ȚINÂND CONT de faptul că protecția fizică are o importanță capitală pentru protejarea sănătății publice, a siguranței, a mediului și a securității naționale și internaționale,
      AVÂND ÎN VEDERE scopurile și principiile Cartei Națiunilor Unite privind menținerea păcii și a securității internaționale și promovarea relațiilor de bună vecinătate, de prietenie și cooperare între state,
      CONSIDERÂND că, în conformitate cu articolul 2 alineatul (4) din Carta Națiunilor Unite, „Toți membrii organizației se vor abține, în relațiile lor internaționale, de a recurge la amenințarea cu forța sau la folosirea ei, fie împotriva integrității teritoriale ori independenței politice a vreunui stat, fie în orice alt mod incompatibil cu scopurile Națiunilor Unite”,
      REAMINTIND Declarația privind măsurile pentru eliminarea terorismului internațional, anexată la Rezoluția Adunării Generale 49/60 din 9 decembrie 1994,
      DORIND evitarea potențialelor pericole reprezentate de traficul ilicit, sustragerea și utilizarea ilegală a materialelor nucleare, precum și sabotarea materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare și ținând cont de faptul că protecția fizică împotriva unor astfel de acte a devenit motiv de preocupare sporită la nivel național și internațional,
      PROFUND PREOCUPATE de escaladarea, la nivel mondial, a actelor de terorism sub toate formele și manifestările și de amenințările pe care le reprezintă terorismul internațional și crima organizată,
      CONSIDERÂND că protecția fizică joacă un rol important în sprijinirea obiectivelor de neproliferare nucleară și ale luptei împotriva terorismului,
      DORIND ca prin prezenta convenție să contribuie la consolidarea la nivel mondial a protecției fizice a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare utilizate în scopuri pașnice,
      CONVINSE că infracțiunile referitoare la materialele nucleare și la instalațiile nucleare reprezintă chestiuni grave și că adoptarea măsurilor adecvate și eficiente sau de consolidare a măsurilor existente reprezintă o necesitate urgentă pentru a asigura prevenirea, depistarea și pedepsirea unor astfel de infracțiuni,
      DORIND să consolideze în continuare cooperarea internațională în vederea stabilirii, în conformitate cu legislația națională a fiecărui stat în parte și cu prezenta convenție, de măsuri eficiente pentru protecția fizică a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare,
      CONVINSE că prezenta convenție ar trebui să completeze utilizarea, depozitarea și transportul în condiții de securitate a materialelor nucleare, precum și operarea în condiții de securitate a instalațiilor nucleare,
      ADMIȚÂND că există recomandări de protecție fizică formulate la nivel internațional care sunt actualizate periodic și care pot să furnizeze orientări cu privire la mijloacele moderne disponibile pentru a se atinge niveluri eficiente de protecție fizică,
      ADMIȚÂND, de asemenea, că protecția fizică eficientă a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare utilizate în scopuri militare reprezintă responsabilitatea statului care deține astfel de materiale nucleare și instalații nucleare și înțelegând pe deplin că respectivelor materiale și instalații li se acordă și li se va acorda în continuare o protecție fizică riguroasă,
      AU CONVENIT după cum urmează:
      Articolul 1
      În sensul prezentei convenții:

                  (a)

                  prin „materiale nucleare” se înțelege plutoniu, cu excepția plutoniului a cărui concentrație izotopică în plutoniu 238 depășește 80 %; uraniu 233; uraniu îmbogățit în uraniu 235 sau 233; uraniu conținând amestecul de izotopi care se găsesc în natură altfel decât sub formă de minereu sau de reziduu de minereu; orice material conținând unul sau mai multe din elementele menționate anterior;

                  (b)

                  prin „uraniu îmbogățit în uraniu 235 sau 233” se înțelege uraniu care conține fie uraniu 235, fie uraniu 233, fie ambii izotopi, într-o asemenea cantitate încât raportul dintre suma acestor doi izotopi și izotopul 238 este superioară raportului dintre izotopul 235 și izotopul 238 în uraniul natural;

                  (c)

                  prin „transport nuclear internațional” se înțelege transportul unei încărcături de materiale nucleare prin orice mijloc de transport care urmează să treacă frontierele statului pe teritoriul căruia își are originea, începând cu plecarea sa de la o instalație a expeditorului din statul respectiv și încheindu-se cu sosirea la instalația nucleară a destinatarului în statul de destinație finală;

                  (d)

                  prin „instalație nucleară” se înțelege o instalație (inclusiv clădirile și echipamentele aferente) în care se produc, se prelucrează, se utilizează, se manipulează, se depozitează intermediar sau se stochează definitiv materiale nucleare și care, dacă este avariată sau se produc intervenții asupra acesteia, poate duce la eliberarea unor cantități semnificative de radiații sau de material radioactiv;

                  (e)

                  prin „sabotaj” se înțelege orice act deliberat executat împotriva unei instalații nucleare sau a unui material nuclear în curs de utilizare, de depozitare sau transport, care poate pune în pericol, în mod direct sau indirect, sănătatea și securitatea personalului, a populației sau a mediului prin expunerea la radiații sau prin eliberarea de substanțe radioactive.

            Articolul 1 bis
      Scopurile prezentei convenții sunt de a atinge și de a menține, la nivel mondial, protecția fizică a materialelor nucleare utilizate în scopuri pașnice și a instalațiilor nucleare utilizate în scopuri pașnice; de a preveni și de a combate infracțiunile legate de astfel de materiale și instalații la nivel mondial; precum și de a facilita cooperarea între statele părți pentru atingerea acestor obiective.
      Articolul 2
      (1)   Prezenta convenție se aplică materialelor nucleare folosite în scopuri pașnice la utilizare, depozitare și transport, precum și instalațiilor nucleare folosite în scopuri pașnice, cu condiția ca, totuși, articolele 3, 4 și articolul 5 alineatul (4) din prezenta convenție să se aplice materialelor nucleare numai pe durata transportului nuclear internațional.
      (2)   Responsabilitatea privind stabilirea, punerea în aplicare și menținerea unui regim de protecție fizică în cadrul unui stat revine în întregime statului respectiv.
      (3)   În afară de obligațiile asumate în mod expres de statele părți în conformitate cu prezenta convenție, nicio dispoziție a acesteia nu se interpretează ca afectând drepturile suverane ale unui stat.

                  (4)

                              (a)

                              Nicio dispoziție din prezenta convenție nu afectează alte drepturi, obligații și responsabilități ale statelor părți în conformitate cu dreptul internațional, în special în ceea ce privește scopurile și principiile Cartei Națiunilor Unite și dreptului internațional umanitar.

                              (b)

                              Activitățile forțelor armate pe durata unui conflict armat, în sensul în care acești termeni sunt înțeleși în dreptul internațional umanitar, activități reglementate în conformitate cu acest drept, nu fac obiectul prezentei convenții, iar activitățile întreprinse de forțele militare ale unui stat aflate în exercițiul atribuțiilor lor oficiale, în măsura în care sunt reglementate de alte norme ale dreptului internațional, nu fac obiectul prezentei convenții.

                              (c)

                              Nicio dispoziție din prezenta convenție nu se interpretează drept reprezentând o autorizare legală de a folosi sau de a amenința cu folosirea forței împotriva materialelor nucleare sau a instalațiilor nucleare utilizate în scopuri pașnice.

                              (d)

                              Nicio dispoziție din prezenta convenție nu absolvă sau consideră drept legale acte ilegale și nici nu exclude urmărirea penală în temeiul altor dispoziții legale.

            (5)   Prezenta convenție nu se aplică materialelor nucleare utilizate sau reținute în scopuri militare și nici instalațiilor nucleare care conțin astfel de materiale.
      Articolul 2 bis
      (1)   Fiecare stat parte stabilește, pune în aplicare și menține un regim adecvat de protecție fizică aplicabil materialelor nucleare și instalațiilor nucleare aflate sub jurisdicția sa, în scopul:

                  (a)

                  protecției împotriva furtului și a altor forme de însușire ilegală de materiale nucleare aflate în utilizare, depozitare sau transport;

                  (b)

                  asigurarea aplicării unor măsuri rapide și cuprinzătoare de localizare și, după caz, recuperare a materialelor nucleare dispărute sau sustrase; în cazul în care materialele respective sunt localizate în afara teritoriului său, statul parte acționează în conformitate cu articolul 5;

                  (c)

                  protejarea materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare împotriva actelor de sabotaj; și

                  (d)

                  atenuarea sau reducerea consecințelor radiologice ale actelor de sabotaj.

            (2)   În aplicarea alineatului (1), fiecare stat parte:

                  (a)

                  stabilește și menține un cadru legislativ și de reglementare care să guverneze protecția fizică;

                  (b)

                  stabilește sau desemnează una sau mai multe autorități competente pentru punerea în aplicare a cadrului legislativ și de reglementare; și

                  (c)

                  ia alte măsuri adecvate, necesare pentru protecția fizică a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare;

            (3)   În aplicarea obligațiilor prevăzute la alineatele (1) și (2), fără a aduce atingere niciunei alte dispoziții din prezenta convenție, fiecare stat parte aplică, în măsura în care este posibil și practic, următoarele principii fundamentale de protecție fizică a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare.

                     PRINCIPIUL FUNDAMENTAL A: Responsabilitatea statului

                  Responsabilitatea privind stabilirea, aplicarea și menținerea unui regim de protecție fizică într-un stat revine în întregime statului respectiv.

                     PRINCIPIUL FUNDAMENTAL B: Responsabilități pe durata transportului internațional

                  Responsabilitatea unui stat de a asigura protecția corespunzătoare a materialelor nucleare se extinde și la transportul internațional al materialelor respective, până în momentul în care responsabilitatea respectivă este transferată în mod adecvat unui alt stat, după caz.

                     PRINCIPIUL FUNDAMENTAL C: Cadrul legislativ și de reglementare

                  Statul este responsabil de stabilirea și menținerea cadrului legislativ și de reglementare care guvernează protecția fizică. Acest cadru ar trebui să prevadă instituirea unor cerințe aplicabile corespunzătoare privind protecția fizică și să includă un sistem de evaluare și acordare de licențe sau alte proceduri de autorizare. Acest cadru ar trebui să includă un sistem de inspecție a instalațiilor nucleare pentru a verifica respectarea cerințelor aplicabile și a condițiilor de autorizare sau a altor documente de autorizare și să stabilească mijloacele de impunere a cerințelor și a condițiilor aplicabile, inclusiv prin sancțiuni eficiente.

                     PRINCIPIUL FUNDAMENTAL D: Autoritatea competentă

                  Statul ar trebui să creeze sau să desemneze autoritatea competentă care este responsabilă pentru aplicarea cadrului legal și de reglementare, este învestită cu autoritatea legală în acest scop și care dispune, totodată, de resursele financiare și umane pentru îndeplinirea responsabilitaților atribuite. Statul ar trebui să ia măsuri de garantare a independenței efective între funcțiunile autorității competente respective și cele ale oricărui alt organism însărcinat cu promovarea sau utilizarea energiei nucleare.

                     PRINCIPIUL FUNDAMENTAL E: Responsabilitatea titularilor de autorizații

                  Responsabilitatea pentru aplicarea diverselor elemente ale protecției fizice pe teritoriul unui stat ar trebui să fie clar identificată. Statul ar trebui să se asigure că răspunderea primară pentru aplicarea protecției fizice a materialelor nucleare sau a instalațiilor nucleare revine titularilor de autorizații relevante sau titularilor altor documente de autorizare (de exemplu, operatori sau transportatori).

                     PRINCIPIUL FUNDAMENTAL F: Cultura de securitate nucleară

                  Toate organizațiile implicate în aplicarea protecției fizice ar trebui să acorde o prioritate corespunzătoare culturii de securitate nucleară, dezvoltării și menținerii acesteia, astfel încât să se asigure aplicarea ei eficientă în întreaga organizație.

                     PRINCIPIUL FUNDAMENTAL G: Amenințarea

                  Protecția fizică a unui stat ar trebui să se bazeze pe evaluarea curentă a statului respectiv cu privire la amenințare.

                     PRINCIPIUL FUNDAMENTAL H: Abordarea treptată

                  Cerințele referitoare la protecția fizică ar trebui să se bazeze pe o abordare treptată, ținându-se cont de evaluarea curentă a amenințării, gradul relativ de atractivitate, natura materialelor și consecințele potențiale asociate cu însușirea neautorizată a materialelor nucleare și cu actele de sabotaj comise împotriva materialelor nucleare sau a instalațiilor nucleare.

                     PRINCIPIUL FUNDAMENTAL I: Apărare în profunzime

                  Cerințele statului privind protecția fizică ar trebui să reflecte un concept cuprinzând mai multe niveluri și metode de protecție (structurale sau tehnice, personale și organizaționale) care ar trebui să fie depășite sau eludate de un adversar pentru a-și atinge scopurile.

                     PRINCIPIUL FUNDAMENTAL J: Asigurarea calității

                  Ar trebui să se instituie și să se aplice o politică de asigurare a calității, precum și programe de asigurare a calității, pentru a se oferi garanții cu privire la respectarea cerințelor specificate pentru toate activitățile importante pentru protecția fizică.

                     PRINCIPIUL FUNDAMENTAL K: Planul de intervenție

                  Toți titularii de licențe și autoritățile implicate ar trebui să pregatească planuri de intervenție (de urgență) pentru a răspunde retragerii neautorizate de materiale nucleare sau actelor de sabotaj împotriva unor instalații sau materiale nucleare, sau unor încercări de acest fel, precum și să realizeze exerciții de punere în aplicare a acestor planuri.

                     PRINCIPIUL FUNDAMENTAL L: Confidențialitatea

                  Statul ar trebui să instituie cerințe de protecție a confidențialității informațiilor a căror divulgare neautorizată poate compromite protecția fizică a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare.

                  (4)

                              (a)

                              Dispozițiile prezentului articol nu se aplică niciunui material nuclear cu privire la care statul decide, pe o bază rezonabilă, că nu este nevoie să i se aplice regimul de protecție fizică stabilit în conformitate cu alineatul (1), luând în considerare natura materialului, cantitatea și gradul său relativ de atractivitate, precum și potențialele consecințe radiologice și de altă natură asociate cu orice act neautorizat împotriva materialului în cauză și cu evaluarea actuală a amenințării împotriva acestuia.

                              (b)

                              Materialele nucleare care nu fac obiectul dispozițiilor prezentului articol în temeiul literei (a) ar trebui protejate în conformitate cu practicile de management preventiv.

            Articolul 3
      Fiecare stat parte adoptă dispozițiile necesare în conformitate cu legislația sa națională și cu dreptul internațional pentru ca, în măsura posibilului, în timpul transportului nuclear internațional, materialele nucleare care se află pe teritoriul său sau la bordul unei nave ori al unei aeronave aflate sub jurisdicția sa, în măsura în care respectiva navă sau aeronavă participă la transport având ca punct de plecare sau ca destinație statul respectiv, să fie protejate potrivit nivelurilor prevăzute în anexa I.
      Articolul 4
      (1)   Fiecare stat parte exportă materiale nucleare sau autorizează exportul acestora numai dacă a primit asigurarea că aceste materiale vor fi protejate pe durata transportului nuclear internațional conform nivelurilor prevăzute în anexa I.
      (2)   Fiecare stat parte importă materiale nucleare sau autorizează importul acestora dintr-un stat care nu este parte la prezenta convenție numai dacă a primit asigurarea că aceste materiale vor fi protejate pe durata transportului nuclear internațional conform nivelurilor prevăzute în anexa I.
      (3)   Un stat parte autorizează tranzitul pe teritoriul său, pe căile terestre sau pe căile navigabile interne sau prin aeroporturile sau porturile sale maritime, al materialelor nucleare între state care nu sunt parte la prezenta convenție numai dacă statul parte a primit asigurarea, în măsura posibilului, că respectivele materiale vor fi protejate în timpul transportului nuclear internațional conform nivelurilor prevăzute în anexa I.
      (4)   Fiecare stat parte aplică, potrivit legislației sale naționale, nivelurile de protecție fizică prevăzute în anexa I materialelor nucleare transportate dintr-o parte a respectivului stat într-o altă parte a aceluiași stat folosind apele internaționale sau spațiul aerian internațional.
      (5)   Statul parte ținut să obțină asigurarea că materialele nucleare vor fi protejate potrivit nivelurilor prevăzute în anexa I în conformitate cu alineatele (1)-(3) identifică și informează în prealabil statele pe teritoriul cărora se are în vedere tranzitarea acestor materiale pe căi interne terestre sau navigabile sau în ale căror aeroporturi sau porturi maritime sunt prevăzute escale.
      (6)   Responsabilitatea privind obținerea asigurării menționate la alineatul (1) poate fi transferată, prin acord reciproc, statului parte care participă la transport ca stat importator.
      (7)   Nicio dispoziție din prezentul articol nu se interpretează ca aducând atingere în vreun fel suveranității și jurisdicției teritoriale a unui stat, inclusiv asupra spațiului aerian și a mării teritoriale a statului respectiv.
      Articolul 5
      (1)   Statele părți identifică și își indică reciproc, direct sau prin intermediul Agenției Internaționale pentru Energia Atomică, persoanele lor de contact cu privire la chestiuni din sfera de aplicare a prezentei convenții.
      (2)   În caz de furt, de jaf sau orice altă însușire ilicită de materiale nucleare, ori în caz de amenințare credibilă, statele părți, în conformitate cu legislația lor națională, cooperează și oferă asistență, în cea mai mare măsură posibilă, pentru recuperarea și protecția acestor materiale, oricărui stat care solicită acest lucru. În special:

                  (a)

                  un stat parte ia măsurile necesare pentru a informa cât mai curând posibil celelalte state care ar putea fi interesate cu privire la orice furt, jaf sau însușire ilicită de materiale nucleare sau în caz de amenințare credibilă cu astfel de acte și de a informa, după caz, Agenția Internațională pentru Energie Atomică și alte organizații internaționale pertinente;

                  (b)

                  în funcție de necesități, statele părți interesate fac schimb de informații între ele, cu Agenția Internațională pentru Energia Atomică sau cu alte organizații internaționale pertinente în scopul de a proteja materialele nucleare amenințate, de a verifica integritatea containerelor de transport sau de a recupera materialele nucleare însușite ilicit și:

                              (i)

                              își coordonează eforturile pe cale diplomatică și prin alte mijloace convenite;

                              (ii)

                              acordă asistență, la cerere;

                              (iii)

                              asigură restituirea materialelor nucleare sustrase sau dispărute drept consecință a evenimentelor menționate anterior.

            Modalitățile concrete de cooperare se determină de către statele în cauză.
      (3)   În caz de amenințare credibilă de sabotaj împotriva unor materiale nucleare sau a unei instalații nucleare sau în caz de sabotaj împotriva acestora, statele părți cooperează după cum urmează, în cea mai mare măsură posibilă, în conformitate cu legislația lor națională și cu obligațiile pertinente în conformitate cu dreptul internațional:

                  (a)

                  în cazul în care un stat parte are cunoștință despre o amenințare credibilă de sabotaj împotriva unor materiale nucleare sau a unei instalații nucleare aflate în alt stat, cel dintâi decide asupra măsurilor care se cuvin luate pentru a informa, cât mai curând posibil, cu privire la această amenințare statul amenințat și, după caz, Agenția Internațională pentru Energia Atomică, precum și alte organizații internaționale, în scopul prevenirii sabotajului;

                  (b)

                  în caz de sabotaj împotriva unor materiale nucleare sau a unei instalații nucleare într-un stat parte și în care caz consideră că este probabil ca alte state să fie afectate din punct de vedere radiologic, cel dintâi, fără a se aduce atingere altor obligații ale sale în conformitate cu dreptul internațional, întreprinde măsurile corespunzătoare pentru informarea, cât mai curând posibil, a statului sau a statelor care ar putea fi afectate din punct de vedere radiologic și să informeze, după caz, Agenția Internațională pentru Energia Atomică și alte organizații internaționale pertinente în scopul minimizării sau al diminuării consecințelor radiologice respective;

                  (c)

                  în cazul în care, în conformitate cu literele (a) și (b), un stat parte solicită asistență, fiecare stat parte căruia i se solicită asistență decide prompt și notifică statului parte solicitant, direct sau prin intermediul Agenției Internaționale pentru Energia Atomică, dacă este în măsură să îi acorde asistența solicitată, precum și sfera de aplicare și termenii în care asistența respectivă poate fi acordată;

                  (d)

                  coordonarea cooperării în conformitate cu literele (a)-(c) se realizează pe cale diplomatică sau pe alte căi convenite. Modalitățile concrete de cooperare se stabilesc în plan bilateral sau multilateral de către statele părți interesate.

            (4)   Statele părți cooperează și se consultă reciproc, după caz, direct sau prin intermediul Agenției Internaționale pentru Energia Atomică și al altor organizații internaționale pertinente în scopul obținerii de orientări cu privire la proiectarea, întreținerea și îmbunătățirea sistemelor de protecție fizică a materialelor nucleare pe durata transportului nuclear internațional.
      (5)   Un stat parte poate să coopereze și să se consulte, după caz, cu alte state părți, direct sau prin intermediul Agenției Internaționale pentru Energia Atomică și al altor organizații internaționale pertinente, în scopul obținerii de orientări din partea acestora cu privire la proiectarea, întreținerea și îmbunătățirea sistemului național de protecție fizică a materialelor nucleare în timpul utilizării, al depozitării și al transportului, precum și a instalațiilor nucleare.
      Articolul 6
      (1)   Statele părți iau măsurile corespunzătoare, în conformitate cu legislația lor națională, pentru a proteja caracterul confidențial al oricăror informații pe care le primesc cu acest titlu, în conformitate cu dispozițiile prezentei convenții, de la un alt stat parte sau prin participarea la o activitate desfășurată în scopul punerii în aplicare a convenției. În cazul în care statele părți furnizează informații în mod confidențial unor organizații internaționale sau unor state care nu sunt parte la prezenta convenție, trebuie întreprinse măsuri care să garanteze protecția caracterului confidențial al acestor informații. Un stat parte care a primit informații în mod confidențial de la un alt stat parte poate furniza respectivele informații unor terți numai cu consimțământul celuilalt stat parte.
      (2)   Statelor părți nu li se cere, în temeiul prezentei convenții, să furnizeze niciun fel de informații pe care, în conformitate cu legislația lor națională, nu le este permis să le comunice sau care ar putea compromite securitatea statului în cauză sau protecția fizică a materialelor nucleare sau a instalațiilor nucleare.
      Articolul 7
      (1)   Săvârșirea intenționată a:

                  (a)

                  unui act, fără a avea împuternicirea legală, constând în primirea, deținerea, utilizarea, înstrăinarea, modificarea, eliminarea sau dispersarea de materiale nucleare și care provoacă sau ar putea provoca decesul sau vătămarea corporală gravă a vreunei persoane sau pagube considerabile proprietății sau mediului înconjurător;

                  (b)

                  unui furt sau jaf de materiale nucleare;

                  (c)

                  deturnării sau obținerii frauduloase de materiale nucleare;

                  (d)

                  unui act constând în transportul, expedierea sau deplasarea de materiale nucleare într-un sau dintr-un stat fără a dispune de împuternicirea legală;

                  (e)

                  unui act îndreptat împotriva unei instalații nucleare sau a unui act care se interpune în operarea unei instalații nucleare, în cursul căreia autorul provoacă în mod deliberat sau ar putea să provoace decesul sau vătămarea corporală gravă a vreunei persoane sau pagube considerabile proprietății sau mediului înconjurător prin expunerea la radiații sau prin eliberarea de substanțe radioactive, cu excepția cazului în care actul respectiv este întreprins în conformitate cu legislația națională a statului parte pe teritoriul căruia este amplasată instalația nucleară respectivă;

                  (f)

                  unui act constând în pretinderea de materiale nucleare prin amenințare, recurgerea la forță sau prin orice altă formă de intimidare;

                  (g)

                  unei amenințări:

                              (i)

                              de a folosi materialele nucleare pentru a cauza decesul sau vătămarea corporală gravă a vreunei persoane sau pagube considerabile proprietății sau mediului înconjurător sau de a săvârși infracțiunilor prevăzute la litera (e); sau

                              (ii)

                              de a săvârși infracțiunile prevăzute la literele (b) și (e) pentru a constrânge o persoană fizică sau juridică, o organizație internațională sau un stat să facă sau să se abțină de la executarea unui act;

                  (h)

                  unei tentative de săvârșire a oricăreia dintre infracțiunile prevăzute la literele (a)-(e);

                  (i)

                  unui act constând în participarea la oricare dintre infracțiunile prevăzute la literele (a)-(h);

                  (j)

                  unui act, de către orice persoană, constând în a organiza sau conduce alte persoane în scopul de a comite una dintre infracțiunile prevăzute la literele (a)-(h); și

                  (k)

                  a unui act constând în a contribui la comiterea oricăreia dintre infracțiunile descrise la literele (a)-(h) de către un grup de persoane acționând într-un scop comun; un astfel de act este comis intenționat și este:

                              (i)

                              fie făcut în scopul de a promova activitatea criminală sau scopul criminal al grupului, în cazul în care o astfel de activitate sau scop implică comiterea uneia dintre infracțiunile prevăzute la literele (a)-(g); sau

                              (ii)

                              făcut în cunoștință de cauză cu privire la intenția grupului de a comite una dintre infracțiunile prevăzute la literele (a)-(g) se consideră de către fiecare stat parte drept infracțiune pedepsită în conformitate cu legislația sa națională.

            (2)   Fiecare stat parte aplică infracțiunilor prevăzute în prezentul articol sancțiuni corespunzătoare, care iau în considerare gravitatea respectivelor infracțiuni.
      Articolul 8
      (1)   Fiecare stat parte adoptă măsurile eventual necesare pentru a stabili competența sa de a judeca infracțiunile prevăzute la articolul 7 în cazurile următoare:

                  (a)

                  în cazul în care infracțiunea este comisă pe teritoriul statului respectiv sau la bordul unei nave sau aeronave înmatriculate în statul respectiv;

                  (b)

                  în cazul în care autorul prezumat este un cetățean al statului respectiv.

            (2)   Fiecare stat parte adoptă, de asemenea, măsurile eventual necesare pentru stabilirea competenței sale de judecare a acestor infracțiuni în cazurile în care autorul prezumat se găsește pe teritoriul său și nu îl extrădează, în conformitate cu articolul 11, într-unul din statele menționate la alineatul (1).
      (3)   Prezenta convenție nu exclude nicio competență penală exercitată în conformitate cu legislația națională.
      (4)   În afara statelor părți menționate la alineatele (1) și (2), orice stat parte poate să își stabilească competența, în conformitate cu dreptul internațional, în scopul de a cunoaște infracțiunile prevăzute la articolul 7 în cazul în care participă la un transport nuclear internațional în calitate de stat exportator sau de stat importator.
      Articolul 9
      În cazul în care apreciază că circumstanțele justifică acest lucru, statele părți pe al căror teritoriu se găsește autorul prezumat recurg, în conformitate cu legislația lor națională, la măsuri corespunzătoare, inclusiv detenția, pentru a asigura prezența respectivului autor prezumat în vederea urmăririi penale sau a extrădării. Măsurile luate în conformitate cu prezentul articol se notifică fără întârziere statelor ținute să își stabilească competența conform articolului 8 și, după caz, tuturor celorlalte state implicate.
      Articolul 10
      Statul parte pe al cărei teritoriu se găsește autorul prezumat al infracțiunii, dacă nu îl extrădează pe acesta din urmă, supune cazul, fără nicio excepție sau întârziere nejustificată, autorităților sale competente pentru exercitarea urmăririi penale, în conformitate cu procedurile prevăzute în legislația statului respectiv.
      Articolul 11
      (1)   Infracțiunile prevăzute la articolul 7 sunt considerate de drept ca făcând parte dintre cazurile de extrădare prevăzute de orice tratat de extrădare în vigoare între statele părți. Statele părți se angajează să includă aceste infracțiuni în toate viitoarele tratate de extrădare pe care le încheie între ele.
      (2)   În cazul în care un stat parte, care subordonează extrădarea existenței unui tratat, primește o cerere de extrădare de la un stat parte de care nu este legat printr-un tratat de extrădare, el poate considera prezenta convenție drept temei juridic al extrădării cu privire la infracțiunile menționate anterior. Extrădarea se supune celorlalte condiții prevăzute în legislația statului solicitat.
      (3)   Statele părți care nu subordonează extrădarea existenței unui tratat recunosc aceste infracțiuni drept cazuri de extrădare între ele, în condițiile prevăzute în legislația statului solicitat.
      (4)   Între statele părți, fiecare dintre aceste infracțiuni este considerată, în scopul extrădării, ca fiind comisă atât la locul săvârșirii ei, cât și pe teritoriul statelor părți ținute să-și stabilească competența în conformitate cu dispozițiile articolului 8 alineatul (1).
      Articolul 11 bis
      Niciuna dintre infracțiunile prevăzute la articolul 7 nu se consideră, în sensul extrădării sau al asistenței juridice reciproce, drept infracțiune politică sau drept infracțiune în legătură cu o infracțiune politică, sau drept infracțiune săvârșită din motive politice. În mod corespunzător, o cerere de extrădare sau de asistență juridică reciprocă bazată pe o asemenea infracțiune nu poate fi refuzată exclusiv pe motivul că se referă la o infracțiune politică sau o infracțiune în legătură cu o infracțiune politică, sau o infracțiune săvârșită din motive politice.
      Articolul 11 ter
      Nicio dispoziție din prezenta convenție nu se interpretează ca impunând obligația de extrădare sau de a acorda asistența juridică reciprocă, în cazul în care statul parte solicitat are motive întemeiate să creadă că cererea de extrădare pentru infracțiunile prevăzute la articolul 7 sau de asistență juridică reciprocă în legătură cu astfel de infracțiuni s-a făcut în scopul de a urmări sau pedepsi o persoană din motive legate de rasa, religia, naționalitatea, originea etnică sau opiniile sale politice sau că, dând curs cererii respective, poate aduce prejudicii persoanei respective pentru oricare dintre aceste motive.
      Articolul 12
      Orice persoană împotriva căreia este angajată o procedură în temeiul uneia dintre infracțiunile prevăzute la articolul 7 beneficiază de un tratament echitabil în toate fazele procedurii.
      Articolul 13
      (1)   Statele părți își acordă reciproc asistență juridică în cea mai mare măsură posibilă în orice procedură penală referitoare la infracțiunile prevăzute la articolul 7, inclusiv în ceea ce privește furnizarea elementelor probatorii de care dispun și care sunt necesare procedurii respective. În toate cazurile se aplică legislația statului solicitat.
      (2)   Dispozițiile de la alineatul (1) nu aduc atingere obligațiilor care decurg din niciun alt tratat, bilateral sau multilateral, care reglementează sau va reglementa toată sau o parte din asistența juridică reciprocă în materie penală.
      Articolul 13 bis
      Nicio dispoziție din prezenta convenție nu aduce atingere transferului de tehnologie nucleară în scopuri pașnice care se realizează în vederea consolidării protecției fizice a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare.
      Articolul 14
      (1)   Fiecare stat parte îl informează pe depozitar cu privire la legile și la reglementările administrative care pun în aplicare prezenta convenție. Depozitarul comunică periodic aceste informații tuturor statelor părți.
      (2)   Statul parte pe teritoriul căruia autorul prezumat al unei infracțiuni este urmărit comunică rezultatul final în primul rând, în măsura posibilului, statelor direct interesate. Statul parte comunică, de asemenea, rezultatul final depozitarului, care informează toate statele.
      (3)   În cazul în care o infracțiune implică materialele nucleare în timpul utilizării, al depozitării sau al transportului lor pe teritoriul național și atât autorul prezumat al infracțiunii, cât și materialele nucleare rămân pe teritoriul statului parte în care s-a comis infracțiunea sau în cazul în care o infracțiune implică o instalație nucleară și autorul prezumat rămâne pe teritoriul statului parte în care s-a comis infracțiunea, nicio dispoziție din prezenta convenție nu se interpretează drept impunând respectivului stat parte obligația de a furniza informații asupra procedurilor penale referitoare la infracțiunea în cauză.
      Articolul 15
      Anexele fac parte integrantă din prezenta convenție.
      Articolul 16
      (1)   La cinci ani de la intrarea în vigoare a amendamentelor adoptate la 8 iulie 2005, depozitarul convoacă o conferință a statelor părți în vederea examinării punerii în aplicare a prezentei convenții și a evaluării acesteia în ceea ce privește preambulul, întreaga parte dispozitivă și anexele, ținând seama de situația la momentul respectiv.
      (2)   După aceasta, la intervale de cel puțin cinci ani, majoritatea statelor părți poate obține convocarea unor conferințe ulterioare cu același obiectiv, pe baza prezentării către depozitar a unei propuneri în acest sens.
      Articolul 17
      (1)   În cazul unui diferend între două sau mai multe state părți privind interpretarea sau aplicarea prezentei convenții, aceste părți se consultă în vederea reglementării diferendului pe calea negocierilor sau prin orice alt mijloc pașnic de reglementare a diferendelor, acceptabil tuturor părților la diferend.
      (2)   Orice diferend de această natură care nu poate fi reglementat la modul prevăzut la alineatul (1) este, la cererea oricărei părți la acest diferend, supus arbitrajului sau trimis spre soluționare Curții Internaționale de Justiție. În cazul în care un diferend este supus arbitrajului, iar, în termen de șase luni de la data solicitării, părțile la diferend nu reușesc să se pună de acord asupra organizării arbitrajului, oricare dintre părți poate cere președintelui Curții Internaționale de Justiție sau secretarului general al Organizației Națiunilor Unite să desemneze unul sau mai mulți arbitri. În caz de cereri divergente ale părților la diferend, primează cererea adresată secretarului general al Organizației Națiunilor Unite.
      (3)   Orice stat parte poate, în momentul în care semnează prezenta convenție, o ratifică, o acceptă, o aprobă sau aderă la aceasta, să declare că nu se consideră obligat de una ori de alta sau de ambele proceduri de reglementare a diferendelor prevăzute la alineatul (2) din prezentul articol. Celelalte state părți nu sunt obligate de procedura de reglementare a diferendelor prevăzută la alineatul (2) față de un stat parte care a formulat o rezervă cu privire la această procedură.
      (4)   Orice stat parte care a formulat o rezervă în conformitate cu alineatul (3) poate, în orice moment, să își retragă respectiva rezervă printr-o notificare adresată depozitarului.
      Articolul 18
      (1)   Prezenta convenție este deschisă spre semnare tuturor statelor la sediul Agenției Internaționale pentru Energia Atomică, la Viena, și la sediul Organizației Națiunilor Unite, la New York, începând de la 3 martie 1980 până la intrarea sa în vigoare.
      (2)   Prezenta convenție este supusă ratificării, acceptării sau aprobării de către statele semnatare.
      (3)   După intrarea sa în vigoare, prezenta convenție este deschisă aderării tuturor statelor.

                  (4)

                              (a)

                              Prezenta convenție este deschisă pentru semnare sau aderare organizațiilor internaționale și regionale având un caracter de integrare sau de altă natură, cu condiția ca fiecare dintre organizațiile în cauză să fie constituită din state suverane și să aibă competența de a negocia, încheia și aplica acorduri internaționale referitoare la domeniile reglementate de prezenta convenție.

                              (b)

                              În domeniile lor de competență, aceste organizații, în nume propriu, exercită drepturile și își asumă obligațiile pe care prezenta convenție le atribuie statelor părți.

                              (c)

                              Devenind parte la prezenta convenție, aceste organizații comunică depozitarului o declarație în care arată care sunt statele lor membre și care dintre articolele din prezenta convenție nu le sunt aplicabile.

                              (d)

                              O astfel de organizație nu dispune de vot propriu în plus față de voturile statelor sale membre.

            (5)   Instrumentele de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare se depun la depozitar.
      Articolul 19
      (1)   Prezenta convenție intră în vigoare în a treizecea zi de la data depunerii la depozitar a celui de-al douăzeci și unulea instrument de ratificare, acceptare sau aprobare.
      (2)   Pentru fiecare dintre statele care ratifică, acceptă, aprobă prezenta convenție sau aderă la aceasta după depunerea celui de-al douăzeci și unulea instrument de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare, convenția intră în vigoare în a treizecea zi de la data depunerii, de către statul respectiv, a instrumentului de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare.
      Articolul 20
      (1)   Fără a aduce atingere articolului 16, un stat parte poate propune amendamente la prezenta convenție. Amendamentul propus este comunicat depozitarului care îl comunică imediat tuturor statelor părți. Dacă majoritatea statelor părți solicită depozitarului convocarea unei conferințe pentru dezbaterea amendamentelor propuse, depozitarul invită toate statele părți să participe la o astfel de conferință care să înceapă la cel puțin treizeci de zile de la transmiterea invitațiilor. Orice amendament adoptat în cadrul conferinței cu o majoritate de două treimi din statele părți este comunicat cu promptitudine de către depozitar către toate statele părți.
      (2)   Amendamentul intră în vigoare pentru fiecare stat parte care depune instrumentul de ratificare, acceptare sau aprobare a amendamentului în cea de-a treizecea zi de la data la care două treimi din statele părți au depus instrumentele lor de ratificare, acceptare sau aprobare. Ulterior, amendamentul intră în vigoare pentru oricare alt stat parte în ziua depunerii de către statul parte respectiv a instrumentului său de ratificare, acceptare sau aprobare a amendamentului.
      Articolul 21
      (1)   Orice stat parte poate denunța prezenta convenție prin notificare scrisă adresată depozitarului.
      (2)   Denunțarea intră în vigoare în a o sută optzecea zi de la data la care depozitarul a primit notificarea.
      Articolul 22
      Depozitarul notifică cu promptitudine tuturor statelor:

                  (a)

                  fiecare semnare a prezentei convenții;

                  (b)

                  fiecare depunere a unui instrument de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare;

                  (c)

                  orice rezervare sau retragere făcută în conformitate cu articolul 17;

                  (d)

                  orice comunicare făcută de o organizație în conformitate cu articolul 18 alineatul (4) litera (c);

                  (e)

                  intrarea în vigoare a prezentei convenții;

                  (f)

                  intrarea în vigoare a oricărui amendament la prezenta convenție; și

                  (g)

                  orice denunțare în temeiul articolului 21.

            Articolul 23
      Originalul prezentei convenții, ale cărei versiuni în limbile arabă, chineză, engleză, franceză, rusă și spaniolă sunt deopotrivă autentice, se depune la directorul general al Agenției Internaționale pentru Energie Atomică, care trimite copii certificate tuturor statelor.

      ANEXA I
      Nivelurile de protecție fizică aplicabile transporturilor internaționale ale materialelor nucleare din categoriile definite în anexa II

                  1.

                  În cursul depozitării pe durata transportului internațional, materialelor nucleare li se aplică următoarele niveluri de protecție fizică:

                              (a)

                              materialele din categoria III se depozitează într-o zonă de acces controlat;

                              (b)

                              materialele din categoria II se depozitează într-o zonă supravegheată în permanență de către paznici și dispozitive electronice, înconjurată de o barieră materială comportând un număr limitat de puncte de intrare supuse unui control corespunzător sau în orice zonă prevăzută cu o protecție fizică de nivel echivalent;

                              (c)

                              materialele din categoria I se depozitează într-o zonă protejată în modul definit anterior în ceea ce privește categoria II, dar în care accesul nu este permis decât persoanelor recunoscute ca demne de încredere, zonă care se află sub supravegherea paznicilor care sunt în legătură strânsă cu unități speciale de intervenție. Măsurile deosebite prevăzute în acest context trebuie să aibă ca obiect detectarea și prevenirea oricărui atac, a oricărui acces neautorizat sau a oricărei retrageri neautorizate de materiale.

                  2.

                  Nivelurile de protecție fizică aplicabile materialelor nucleare pe durata transportului internațional sunt:

                              (a)

                              transportul materialelor din categoriile II și III se efectuează cu precauții deosebite comportând, în special, încheierea de acorduri prealabile între expeditor, destinatar și transportator, precum și a unui acord prealabil între persoanele fizice sau juridice depinzând de jurisdicția și reglementările statelor importatoare și exportatoare, în care se precizează momentul, locul și modalitățile de transfer a responsabilității transportului;

                              (b)

                              transportul materialelor din categoria I se efectuează cu precauții deosebite menționate anterior pentru transportul materialelor din categoriile II și III și, în plus, sub supravegherea constantă a unei escorte și în condiții în care se asigură o legătură strânsă cu unități speciale de intervenție;

                              (c)

                              pentru uraniul natural care se prezintă sub altă formă decât sub formă de minereu sau de reziduuri de minereu, protecția fizică pentru cantități care depășesc 500 de kilograme de uraniu comportă notificarea prealabilă a expedierii, cu specificarea modului de transport, a orei de sosire prevăzute și cu confirmarea primirii încărcăturii.

      ANEXA II
      Tabel: Categorisirea materialelor nucleare

                  Materialul

                  Forma

                  Categoria

                  I

                  II

                  III (3)

                              1.

                              Plutoniu (1)

                  Neiradiat (2)

                  2 kg sau mai mult

                  Mai puțin de 2 kg, dar minimum 500 g

                  500 g sau mai puțin, dar minimum 15 g

                              2.

                              Uraniu 235

                  Neiradiat (2)

                              —

                              Uraniu îmbogățit 20 % sau mai mult în 235U

                  5 kg sau mai mult

                  Mai puțin de 5 kg, dar minimum 1 kg

                  1 kg sau mai puțin, dar minimum 15 g

                              —

                              Uraniu îmbogățit 10 % sau mai mult, dar mai puțin de 235U în 20 %

                  10 kg sau mai mult

                  Mai puțin de 10 kg, dar minimum 1 kg

                              —

                              Uraniu îmbogățit, mai mult decât natural, dar mai puțin de 10 % 235U

                  10 kg sau mai mult

                              3.

                              Uraniu 233

                  Neiradiat (2)

                  2 kg sau mai mult

                  Mai puțin de 2 kg, dar minimum 500 g

                  500 g sau mai puțin, dar minimum 15 g

                              4.

                              Combustibil iradiat

                  Uraniu sărăcit sau natural, thoriu sau combustibil slab îmbogățit (sub 10 % conținut de material fisionabil) (4)
                      (5)

      (1)  Orice plutoniu, cu excepția plutoniului a cărui concentrație izotopică în plutoniu-238 depășește 80 %.

      (2)  Material neiradiat în reactor sau material iradiat în reactor, dar cu un nivel de radiații mai mic sau egal cu 1 gray/oră (100 razi/oră) la distanță de un metru de materialul neecranat.

      (3)  Cantitățile care nu intră în categoria III și uraniul natural ar trebui protejate corespunzător practicilor managementului preventiv.

      (4)  Acesta este nivelul de protecție recomandat, însă statele au posibilitatea, după evaluarea circumstanțelor specifice, de a atribui o categorie diferită de protecție fizică.

      (5)  Alți combustibili care, în virtutea conținutului original de materiale fisionabile, fac parte din categoriile I sau II înainte de iradiere pot intra în categoria direct inferioară dacă nivelul de radiații al combustibilului depășește 1 gray/oră (100 razi/oră) la distanță de un metru de materialul neecranat.
   ANEXA 2

      Declarația Comunității Europene a Energiei Atomice în conformitate cu articolul 18 alineatul (4) și articolul 17 alineatul (3) din convenție
      Următoarele state sunt în prezent membre ale Comunității Europene a Energiei Atomice: Regatul Belgiei, Republica Bulgaria, Republica Cehă, Regatul Danemarcei, Republica Federală Germania, Republica Estonia, Irlanda, Republica Elenă, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Republica Italiană, Republica Cipru, Republica Letonia, Republica Lituania, Marele Ducat al Luxemburgului, Republica Ungară, Republica Malta, Regatul Țărilor de Jos, Republica Austria, Republica Polonă, Republica Portugheză, România, Republica Slovenia, Republica Slovacă, Republica Finlanda, Regatul Suediei și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord.
      Comunitatea declară că nu i se aplică articolele 8-13 și articolul 14 alineatele (2) și (3) din Convenția privind protecția fizică a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare.
      În plus, în conformitate cu articolul 17 alineatul (3) din convenție, Comunitatea declară, de asemenea, că, deoarece numai statele se pot constitui părți în cauzele înaintea Curții Internaționale de Justiție, Comunitatea este obligată doar prin procedura de arbitraj menționată la articolul 17 alineatul (2).

   ANEXA 3
   DEPLINE PUTERI
   Subsemnatul, …, membru al Comisiei Comunităților Europene, responsabil pentru relații externe și politica europeană de vecinătate, confirm prin prezenta împuternicirea:
   Dlui/Dnei…
   Șeful Delegației Comisiei Europene
   pe lângă organizațiile internaționale de la Viena
   în vederea depozitării la directorul general al Agenției Internaționale pentru Energie Atomică, în numele Comunității Europene a Energiei Atomice, a instrumentului de aderare la Convenția privind protecția fizică a materialelor nucleare și a instalațiilor nucleare.
   Bruxelles,


title: 2007/124/CE,Euratom: Decizia Consiliului din 12 februarie 2007 de stabilire pentru perioada 2007-2013, în cadrul programului general Securitate și protecția libertăților , a programului specific Prevenirea, pregătirea și gestionarea consecințelor terorismului și ale altor riscuri legate de securitate

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 58/1

      DECIZIA CONSILIULUI

   din 12 februarie 2007
   de stabilire pentru perioada 2007-2013, în cadrul programului general „Securitate și protecția libertăților”, a programului specific „Prevenirea, pregătirea şi gestionarea consecinţelor terorismului şi ale altor riscuri legate de securitate”
   (2007/124/CE, Euratom)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, în special articolul 308,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene a Energiei Atomice, în special articolul 203,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Parlamentului European (1),
   întrucât:

               (1)

               Prevenirea, pregătirea şi gestionarea consecinţelor terorismului şi ale altor riscuri legate de securitate reprezintă aspecte esenţiale ale protecţiei populației şi a infrastructurii vitale în spațiul de libertate, securitate și justiție.

               (2)

               Planul de acţiune revizuit al Uniunii Europene privind combaterea terorismului, adoptat de Consiliul European din 17-18 iunie 2004, a identificat drept priorităţi, inter alia, prevenirea atacurilor teroriste şi gestionarea consecinţelor acestora, precum şi protecţia infrastructurilor vitale.

               (3)

               La 2 decembrie 2004, Consiliul a adoptat Programul revizuit de solidaritate al Uniunii Europene în fața consecinţelor ameninţărilor şi ale atacurilor teroriste, subliniind importanţa evaluării riscurilor şi a ameninţărilor, a protecţiei infrastructurii vitale, a mecanismelor de depistare şi identificare a ameninţărilor teroriste, precum şi a pregătirii şi a capacităţii politice şi operaţionale în domeniul gestionării consecinţelor.

               (4)

               În decembrie 2005, Consiliul a decis ca Programul european pentru protecţia infrastructurii vitale (PEPIV) să se bazeze pe abordarea tuturor pericolelor, considerând în acelaşi timp drept prioritate contracararea ameninţărilor teroriste. Noua strategie de luptă împotriva terorismului, care se axează pe patru direcții: prevenire, protecţie, urmărire şi reacţie, a fost de asemenea adoptată cu ocazia Consiliului European din decembrie 2005.

               (5)

               Mecanismul comunitar destinat să faciliteze cooperarea consolidată în cadrul intervențiilor de urgenţă în domeniul protecţiei civile, creat prin Decizia 2001/792/CE, Euratom a Consiliului (2) din 23 octombrie 2001, vizează să aducă un răspuns imediat în toate situațiile de urgenţă majoră, dar nu a fost creat anume pentru prevenirea, pregătirea şi gestionarea consecinţelor atacurilor teroriste.

               (6)

               În programul de la Haga (3), stabilit de Consiliul European în noiembrie 2004, se face apel la gestionarea integrată şi coordonată a crizelor din Uniunea Europeană cu efecte transfrontaliere.

               (7)

               În domeniile sale de competenţă, Comunitatea contribuie la luarea măsurilor care se impun pentru a preveni atacurile teroriste asupra valorilor democraţiei, a statului de drept, a societăţii deschise şi a libertăţii cetăţenilor şi a societăţilor noastre, precum şi pentru a limita consecinţele unui eventual atac, ori de câte ori acest lucru este posibil.

               (8)

               În interesul eficacităţii, al rentabilităţii şi al transparenţei ar trebui ca eforturile specifice de prevenire, pregătire şi gestionare a consecinţelor terorismului să fie concertate şi finanţate în cadrul unui singur program.

               (9)

               Pentru a asigura certitudinea juridică și coerența, precum și pentru a garanta complementaritatea cu alte programe financiare, ar trebui definite noțiunile „măsuri de prevenire şi pregătire”, „gestionarea consecinţelor” şi „infrastructură vitală”.

               (10)

               Principala responsabilitate pentru protecția infrastructurilor vitale revine statelor membre, proprietarilor, operatorilor şi utilizatorilor („utilizatorii” fiind definiţi ca organizaţii care exploatează şi utilizează infrastructura în scopuri comerciale şi de furnizare a serviciilor). Autorităţile statelor membre vor asigura conducerea și coordonarea elaborării şi a punerii în aplicare a unei politici coerente la nivel național cu privire la protecţia infrastructurii vitale aflate în jurisdicţia lor, ţinând seama de competenţele comunitare existente. Ca atare, responsabilitatea pentru evaluarea concretă a riscurilor şi a ameninţărilor revine în principal statelor membre.

               (11)

               Acţiunile Comisiei, asociate unor proiecte transnaţionale acolo unde este cazul, sunt esenţiale pentru a pune în practică o abordare integrată şi coordonată la nivelul Comunităţii Europene. În plus, este utilă şi oportună susţinerea proiectelor desfăşurate în cadrul statelor membre, în măsura în care aceste proiecte pot oferi experienţă şi cunoştinţe utile pentru alte acţiuni desfăşurate la nivel comunitar, în special în domeniul evaluării riscurilor şi a ameninţărilor. În acest sens, este oportun să se adopte o perspectivă axată pe toate pericolele posibile, tratând în acelaşi timp ameninţarea teroristă drept prioritate.

               (12)

               De asemenea, este oportună crearea condiţiilor pentru participarea ţărilor terţe şi a organizaţiilor internaţionale la proiectele transnaţionale.

               (13)

               Trebuie asigurată complementaritatea cu alte programe comunitare şi ale Uniunii, cum sunt Fondul de solidaritate al Uniunii Europene şi Instrumentul financiar destinat protecției civile, mecanismul comunitar de facilitare a cooperării consolidate în cadrul intervenţiilor de asistenţă în domeniul protecţiei civile, al șaptelea Program-cadru în domeniul cercetării, al dezvoltării tehnologice și al activităților demonstrative, precum şi fondurile structurale.

               (14)

               Deoarece obiectivele prezentei decizii nu pot fi îndeplinite în suficientă măsură de statele membre şi, prin urmare, pot fi îndeplinite mai bine la nivel comunitar, din cauza dimensiunii sau a impactului programului, Comunitatea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarităţii, prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporţionalităţii, prevăzut la articolul menţionat, prezenta decizie nu depăşeşte ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.

               (15)

               Cheltuielile aferente programului ar trebui să fie compatibile cu plafonul stabilit la rubrica 3 din cadrul financiar. Trebuie să se anticipeze o anumită flexibilitate în definirea programului pentru a permite eventuale ajustări ale oricăror acțiuni preconizate și a răspunde astfel evoluţiei necesităţilor existente în perioada 2007-2013. Prin urmare, decizia ar trebui să se limiteze la definirea generică a acţiunilor preconizate şi a modalităților administrative şi financiare aferente.

               (16)

               De asemenea, ar trebui luate măsuri adecvate pentru a preveni neregulile şi frauda şi ar trebui întreprinse acţiunile necesare pentru recuperarea fondurilor pierdute, achitate incorect sau utilizate neadecvat, în conformitate cu Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecţia intereselor financiare ale Comunităţilor (4), cu Regulamentul (Euratom, CE) nr. 2185/96 (5) al Consiliului din 11 noiembrie 1996 privind controalele şi inspecţiile la faţa locului efectuate de către Comisie, precum şi cu Regulamentul (CE) nr. 1073/1999 al Parlamentului European şi al Consiliului din 25 mai 1999 privind anchetele efectuate de către Oficiul European Antifraudă (OLAF) (6).

               (17)

               Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind Regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităţilor Europene (7), precum şi Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 (8) al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor detaliate de punere în aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului, care protejează interesele financiare ale Comunităţii, se aplică ţinând seama, la alegerea instrumentelor bugetare, de principiile simplităţii şi consecvenţei, de limitarea numărului de cazuri în care Comisiei îi revine responsabilitatea nemijlocită privind punerea în aplicare şi gestionarea lor, precum şi de proporţionalitatea necesară între valoarea resurselor şi sarcinile administrative legate de utilizarea acestora.

               (18)

               Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei decizii ar trebui să se adopte în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor de exercitare a competenţelor de executare conferite Comisiei (9), respectând distincția între acele măsuri care fac obiectul procedurii comitetului de gestionare şi cele care fac obiectul procedurii comitetului consultativ, procedura comitetului consultativ fiind, în anumite cazuri, cea mai indicată în vederea sporirii eficienţei.

               (19)

               Tratatul de instituire a Comunităţii Europene şi Tratatul de instituire a Comunităţii Europene a Energiei Atomice nu prevăd, pentru adoptarea prezentei decizii, alte puteri de acțiune decât cele de la articolele 308 şi 203.

               (20)

               Comitetul Economic și Social European a emis un aviz (10).

               (21)

               Pentru a asigura punerea în aplicare eficientă și la timp a programului, prezenta decizie ar trebui să se aplice de la 1 ianuarie 2007,

         DECIDE:
   Articolul 1
   Obiectul
   (1)   Prezenta decizie stabilește, în cadrul programului general „Securitate şi protecția libertăţilor”, programul specific „Prevenirea, pregătirea şi gestionarea consecinţelor terorismului şi ale altor riscuri legate de securitate”, denumit în continuare „programul”, în scopul de a contribui la sprijinirea eforturilor statelor membre de a preveni, pregăti și proteja populația şi infrastructura vitală împotriva riscurilor legate de atacuri teroriste şi a altor riscuri legate de securitate.
   (2)   Programul se derulează în perioada 1 ianuarie 2007-31 decembrie 2013.
   (3)   Prezenta decizie nu se aplică chestiunilor care intră sub incidenţa instrumentului financiar destinat protecției civile.
   Articolul 2
   Definiţii
   În sensul prezentei decizii se aplică următoarele definiţii:

               (a)

               „prevenire şi pregătire” înseamnă măsurile destinate să prevină şi/sau să reducă riscurile legate de terorism şi alte riscuri legate de securitate;

               (b)

               „gestionarea consecinţelor” înseamnă coordonarea măsurilor luate cu scopul de a răspunde la consecințele unui incident legat de securitate şi de a reduce impactul efectelor unui incident de securitate, în special rezultat în urma atacurilor teroriste, astfel încât să se asigure buna coordonare a gestionării crizei şi a măsurilor de securitate;

               (c)

               „infrastructura vitală” cuprinde în special acele resurse fizice, servicii, facilităţi de tehnologie a informaţiei, reţele şi active de infrastructură care, dacă sunt perturbate sau distruse, ar produce efecte grave asupra funcţiilor societale vitale, inclusiv lanţul de aprovizionare, sănătatea, siguranţa, securitatea, bunăstarea economică sau socială a populației sau funcţionarea Comunităţii sau a statelor sale membre.

         Articolul 3
   Obiectivele generale
   (1)   Prezentul program contribuie la sprijinirea eforturilor depuse de statele membre pentru a preveni, a se pregăti şi a proteja populația şi infrastructura vitală împotriva atacurilor teroriste şi a altor incidente legate de securitate.
   (2)   Programul este destinat să contribuie la asigurarea protecţiei în domenii cum ar fi gestionarea crizelor, mediul, sănătatea publică, transporturile, cercetarea şi dezvoltarea tehnologică şi coeziunea economică şi socială, în domeniul terorismului şi al altor riscuri legate de securitate şi siguranţă în spaţiul de libertate, securitate şi justiţie.
   Articolul 4
   Obiectivele specifice
   (1)   În cadrul obiectivelor generale şi numai dacă nu intră sub incidența altor instrumente financiare, programul stimulează, promovează şi elaborează măsuri de prevenire, pregătire şi gestionare a consecinţelor care se bazează, inter alia, pe evaluări cuprinzătoare ale ameninţărilor şi ale riscurilor, în condiţiile supravegherii exercitate de către statele membre şi respectând competenţa Comunităţii în această privinţă, urmărind prevenirea sau reducerea riscurilor asociate terorismului şi a altor riscuri legate de securitate.
   (2)   În ceea ce priveşte prevenirea şi pregătirea aferente riscurilor asociate terorismului şi altor riscuri legate de securitate, programul urmăreşte protecția populației şi a infrastructurii vitale, în special prin:

               (a)

               stimularea, promovarea şi sprijinirea evaluărilor riscurilor la adresa infrastructurii vitale, în scopul îmbunătățirii securităţii;

               (b)

               stimularea, promovarea şi sprijinirea elaborării unor metodologii pentru protecția infrastructurii vitale, în special metodologii de evaluare a riscurilor;

               (c)

               promovarea şi sprijinirea măsurilor operaţionale partajate pentru sporirea securităţii în cadrul lanţurilor de aprovizionare transfrontaliere, cu condiţia de a nu fi denaturate regulile concurenţei pe piaţa internă;

               (d)

               promovarea şi sprijinirea elaborării unor standarde de securitate, precum şi un schimb de know-how şi de experienţă cu privire la protecţia populației şi a infrastructurii vitale;

               (e)

               promovarea şi sprijinirea coordonării şi a cooperării la nivel comunitar în ceea ce priveşte protecţia infrastructurii vitale.

         (3)   În ceea ce priveşte gestionarea consecinţelor, programul urmăreşte:

               (a)

               stimularea, promovarea şi sprijinirea schimbului de know-how şi de experienţă, în scopul de a institui cele mai bune practici în vederea coordonării măsurilor de reacţie şi a realizării cooperării între diferiţi actori ai gestionării crizelor şi ai acţiunilor de securitate;

               (b)

               promovarea exerciţiilor comune şi a scenariilor practice, inclusiv componentele de securitate şi siguranţă, cu scopul de a spori coordonarea şi cooperarea între actorii relevanţi la nivel european.

         Articolul 5
   Acţiuni eligibile
   (1)   În vederea urmăririi obiectivelor generale şi specifice stabilite la articolele 3 şi 4, programul asigură, în condiţiile stabilite în programul de lucru anual, asistență financiară pentru următoarele forme de acțiune:

               (a)

               proiecte iniţiate şi gestionate de Comisie cu o dimensiune europeană;

               (b)

               proiecte transnaţionale, care implică parteneri în cel puţin două state membre sau cel puţin un stat membru şi o altă țară, fie ţară aderentă, fie ţară candidată;

               (c)

               proiecte naţionale în statele membre, care:

                           (i)

                           pregătesc proiecte transnaţionale şi/sau acţiuni comunitare („măsuri de iniţiere”);

                           (ii)

                           completează proiecte transnaţionale şi/sau acţiuni comunitare („măsuri complementare”);

                           (iii)

                           contribuie la dezvoltarea unor măsuri şi/sau tehnologii inovatoare care pot fi transpuse în acţiuni la nivel comunitar sau dezvoltă astfel de măsuri sau tehnologii în vederea transferării lor în alte state membre şi/sau într-un alt stat, fie ţară aderentă, fie ţară candidată.

         (2)   În special, asistența financiară poate fi acordată pentru:

               (a)

               acţiuni de cooperare şi coordonare operaţională (consolidarea reţelelor, a încrederii şi a înţelegerii reciproce, întocmirea unor planuri pentru situaţii neprevăzute, schimbul şi difuzarea de informaţii, experienţă şi bune practici);

               (b)

               activităţi analitice, de monitorizare, de evaluare şi de audit;

               (c)

               crearea şi transferul de tehnologii şi metodologii, în special în ceea ce priveşte partajarea şi interoperabilitatea informaţiilor;

               (d)

               instruirea şi schimbul de personal şi de experţi;

               (e)

               activităţi de sensibilizare a opiniei publice şi de difuzare.

         Articolul 6
   Accesul la program
   (1)   Programul este deschis organismelor şi organizaţiilor cu personalitate juridică înfiinţate în statele membre. Organismele şi organizaţiile cu scop lucrativ vor avea acces la subvenţii numai în asociere cu organizaţii nonprofit sau organizaţii de stat. Organizaţiile neguvernamentale pot solicita finanţarea proiectelor menţionate la articolul 5 alineatul (2) cu condiţia să asigure un nivel suficient de confidenţialitate.
   (2)   În ceea ce priveşte proiectele transnaţionale, ţările terţe şi organizaţiile internaţionale pot participa ca parteneri, dar nu li se permite să prezinte proiecte.
   Articolul 7
   Forme de intervenţie
   (1)   Asistența financiară comunitară poate îmbrăca următoarele forme juridice:

               (a)

               subvenţii;

               (b)

               contracte de achiziţii publice.

         (2)   Subvenţiile comunitare se acordă în urma lansării invitaţiilor pentru propuneri, mai puţin în cazurile excepţionale de urgenţă, documentate temeinic, sau în cazurile în care caracteristicile beneficiarului nu oferă alternativă pentru o acţiune dată, şi sunt furnizate prin intermediul subvenţiilor de funcţionare şi al subvenţiilor pentru acţiuni.
   Programul de lucru anual precizează rata minimă din cheltuielile anuale pe care o pot atinge subvenţiile acordate. Această rată minimă este de cel puţin 65 %.
   Rata maximă de cofinanţare a costurilor proiectelor este menționată în programul de lucru anual.
   (3)   Se prevăd cheltuieli aferente măsurilor însoţitoare, prin intermediul contractelor de achiziţii publice, caz în care fondurile comunitare acoperă achiziţionarea de servicii şi de bunuri. Se acoperă astfel, inter alia, cheltuielile cu informarea şi comunicarea, pregătirea, punerea în aplicare, monitorizarea, verificarea şi evaluarea proiectelor, a politicilor, a programelor şi a legislaţiei.
   Articolul 8
   Măsuri de punere în aplicare
   (1)   Comisia pune în aplicare asistența financiară comunitară în conformitate cu Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002, denumit în continuare „Regulamentul financiar”.
   (2)   Pentru punerea în aplicare a programului, Comisia adoptă până la sfârşitul lunii septembrie, în cadrul obiectivelor generale definite la articolul 3, un program de lucru anual, care precizează obiectivele sale specifice, priorităţile tematice, o descriere a măsurile însoţitoare avute în vedere la articolul 7 alineatul (3) şi, dacă este necesar, o listă a altor acţiuni.
   Programul de lucru anual pentru 2007 se adoptă în trei luni de la data la care prezenta decizie produce efecte.
   (3)   Programul de lucru anual se adoptă în conformitate cu procedura menţionată la articolul 9 alineatul (3).
   (4)   Procedurile de evaluare şi de acordare cu privire la subvenţiile pentru acţiuni ţin seama, inter alia, de următoarele criterii:

               (a)

               conformitatea cu programul de lucru anual, obiectivele generale prevăzute la articolul 3 şi măsurile luate în diferitele domenii, după cum prevăd articolele 4 şi 5;

               (b)

               calitatea acţiunii propuse, din punct de vedere al conceperii, al organizării şi al prezentării sale, precum şi al rezultatelor aşteptate;

               (c)

               suma solicitată pentru finanţarea comunitară şi proporționalitatea acesteia în raport cu rezultatele aşteptate;

               (d)

               impactul rezultatelor aşteptate asupra obiectivelor generale definite la articolul 3 şi asupra măsurilor luate în diferitele domenii, după cum prevăd articolele 4 şi 5.

         (5)   Deciziile referitoare la acţiunile înaintate în temeiul articolului 5 alineatul (1) litera (a) sunt adoptate de către Comisie în conformitate cu procedura de gestionare menţionată la articolul 9 alineatul (3). Deciziile referitoare la acţiunile înaintate în temeiul articolului 5 alineatul (1) literele (b) şi (c) sunt adoptate de către Comisie în conformitate cu procedura de consultare menţionată la articolul 9 alineatul (2).
   Deciziile referitoare la cererile de subvenţii care implică organismele sau organizaţiile cu scop lucrativ sunt adoptate de către Comisie în conformitate cu procedura de gestionare menţionată la articolul 9 alineatul (3).
   Articolul 9
   Comitetul
   (1)   Comisia este asistată de un comitet (denumit în continuare „comitetul”).
   (2)   Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 3 şi 7 din Decizia 1999/468/CE.
   (3)   Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 4 şi 7 din Decizia 1999/468/CE.
   Perioada prevăzută la articolul 4 alineatul (3) din Decizia 1999/468/CE se stabileşte la trei luni.
   (4)   Comitetul îşi stabileşte regulamentul de procedură.
   Articolul 10
   Complementaritatea
   (1)   Sunt urmărite sinergiile, consecvenţa şi complementaritatea cu alte instrumente comunitare şi ale Uniunii, inter alia, cu programele specifice „Prevenirea şi combaterea infracționalității” şi „Justiţia penală”, precum şi cu cel de al șaptelea Program-cadru în domeniul cercetării, al dezvoltării tehnologice și al activităților demonstrative, cu Fondul de solidaritate al Uniunii Europene şi cu Instrumentul financiar în domeniul protecției civile.
   (2)   Programul poate folosi resurse în comun cu alte instrumente comunitare și ale Uniunii, în special cu programul „Prevenirea şi combaterea infracționalității”, pentru a pune în aplicare acţiuni care îndeplinesc atât obiectivele programului, cât şi ale celorlalte instrumente comunitare/ale Uniunii.
   (3)   Operaţiunile finanţate în temeiul prezentei decizii nu beneficiază de asistență financiară în acelaşi scop prin intermediul altor instrumente financiare comunitare/ale Uniunii. Se asigură faptul că beneficiarii programelor furnizează Comisiei informaţii în legătură cu finanţarea primită din bugetul general al Uniunii Europene şi din alte surse, precum şi informaţii despre cererile de finanţare în curs.
   Articolul 11
   Resursele bugetare
   Resursele bugetare alocate acţiunilor prevăzute în program se înregistrează în alocările anuale din bugetul general al Uniunii Europene. Alocările anuale disponibile sunt autorizate de autoritatea bugetară în limitele cadrului financiar.
   Articolul 12
   Monitorizarea
   (1)   Pentru orice acţiune finanţată prin program, Comisia se asigură că beneficiarul prezintă rapoarte tehnice şi financiare privind stadiul lucrărilor şi că un raport final este prezentat în termen de trei luni de la finalizarea acţiunii. Comisia stabileşte forma şi structura rapoartelor.
   (2)   Comisia se asigură că acordurile şi contractele care rezultă din punerea în aplicare a programului prevăd în mod special supravegherea şi controlul financiar exercitat de către Comisie (sau de către oricare reprezentant autorizat de aceasta), în cazul în care este necesar prin controale la faţa locului, inclusiv prin sondaj, precum şi audituri ale Curţii de Conturi.
   (3)   Comisia se asigură că beneficiarul asistenței financiare comunitare păstrează la dispoziţia Comisiei toate documentele justificative privind cheltuielile aferente acţiunii timp de cinci ani de la ultima plată legată de orice acţiune.
   (4)   Pe baza rezultatelor rapoartelor şi ale controalelor prin sondaj menţionate la alineatele (1) şi (2), în cazul în care este necesar, Comisia se asigură că volumul sau condiţiile în care se alocă asistența financiară aprobată iniţial, precum şi calendarul plăţilor se modifică în mod corespunzător.
   (5)   Comisia se asigură de luarea oricărei alte măsuri necesare pentru a verifica dacă acţiunile finanţate se desfăşoară corect şi cu respectarea dispoziţiilor prezentei decizii şi ale regulamentului financiar.
   Articolul 13
   Protecția intereselor financiare comunitare
   (1)   Comisia se asigură că, atunci când sunt puse în aplicare acţiuni finanţate în temeiul prezentei decizii, interesele financiare ale Comunităţii sunt protejate prin aplicarea unor măsuri care să prevină frauda, corupţia şi orice alte activităţi ilegale, prin controale eficiente şi prin recuperarea sumelor nedatorate plătite, iar în cazul în care se constată nereguli, prin aplicarea unor sancţiuni eficiente, proporţionale şi disuasive, în conformitate cu Regulamentele (CE, Euratom) nr. 2988/95, (Euratom, CE) nr. 2185/96 şi (CE) nr. 1073/1999.
   (2)   În ceea ce priveşte acţiunile comunitare finanţate în temeiul prezentei decizii, Regulamentele (CE, Euratom) nr. 2988/95 şi (Euratom, CE) nr. 2185/96 se aplică în cazul oricărei încălcări a unei dispoziții de drept comunitar, inclusiv încălcarea unei obligaţii contractuale stabilite pe baza programului, care rezultă dintr-o acţiune sau omisiune a unui agent economic, care are sau ar putea avea efectul de a prejudicia, printr-o cheltuială nejustificată, bugetul general al Uniunii Europene sau bugetele gestionate de aceasta.
   (3)   Comisia se asigură că se reduce, se suspendă sau se recuperează cuantumul asistenţei financiare acordate unei acţiuni în cazul în care constată nereguli, inclusiv nerespectarea dispoziţiilor prezentei decizii sau ale deciziei individuale, sau ale contractului sau acordului de acordare a asistenței financiare respective, ori dacă se constată că acţiunea a făcut obiectul unei schimbări incompatibile cu natura sau condiţiile de punere în aplicare a proiectului fără a se solicita acordul Comisiei.
   (4)   În cazul în care termenele nu au fost respectate sau în cazul în care progresele înregistrate în punerea în aplicare a acţiunii justifică doar o parte a asistenței financiare alocate, Comisia se asigură că beneficiarului i se va solicita să transmită observaţii într-un termen precizat. În cazul în care beneficiarul nu trimite un răspuns satisfăcător, Comisia se asigură că restul asistenței financiare ar putea fi anulat şi că poate fi solicitată restituirea sumelor plătite anterior.
   (5)   Comisia se asigură că orice plată nedatorată se restituie Comisiei. Oricăror sume nerestituite la timp li se adaugă dobânzi în condiţiile stabilite în Regulamentul financiar.
   Articolul 14
   Evaluarea
   (1)   Programul este monitorizat în mod regulat pentru a se urmări punerea în aplicare a activităţilor desfăşurate în cadrul acestuia.
   (2)   Comisia asigură evaluarea regulată, independentă şi externă a programului.
   (3)   Comisia prezintă Parlamentului European şi Consiliului:

               (a)

               o prezentare anuală cu privire la punerea în aplicare a programului;

               (b)

               un raport interimar de evaluare cu privire la rezultatele obţinute şi la aspectele calitative şi cantitative legate de punerea în aplicare a prezentului program, până la 31 martie 2010;

               (c)

               o comunicare cu privire la continuarea prezentului program, până la 31 decembrie 2010;

               (d)

               un raport de evaluare ex-post, până la 31 martie 2015.

         Articolul 15
   Publicarea proiectelor
   Comisia publică anual lista acţiunilor finanţate în temeiul programului, inclusiv o scurtă descriere a fiecărui proiect.
   Articolul 16
   Efecte și aplicare
   Prezenta decizie produce efecte de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

   Se aplică de la 1 ianuarie 2007.

      Adoptată la Bruxelles, 12 februarie 2007.

            Pentru Consiliu

            Preşedintele

         F.-W. STEINMEIER

      (1)  Aviz emis la 14 decembrie 2006 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (2)  JO L 297, 15.11.2001, p. 7.

      (3)  JO C 53, 3.3.2005, p. 1.

      (4)  JO L 312, 23.12.1995, p. 1.

      (5)  JO L 292, 15.11.1996, p. 2.

      (6)  JO L 136, 31.5.1999, p. 1.

      (7)  JO L 248, 16.9.2002, p. 1. Regulament, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1995/2006 (JO L 390, 30.12.2006, p. 1).

      (8)  JO L 357, 31.12.2002, p. 1. Regulament, astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1248/2006 (JO L 227, 19.8.2006, p. 3).

      (9)  JO L 184, 17.7.1999, p. 23. Decizie, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2006/512/CE (JO L 200, 22.7.2006, p. 11).

      (10)  JO C 65, 17.3.2006, p. 63.