title: Decizia (UE) 2019/1732 a Comisiei din 6 iunie 2019 privind ajutorul de stat SA.33159 (2015/C) – Taxarea grăsimii saturate din anumite produse alimentare vândute în Danemarca [notificată cu numărul C(2019) 3926] (Numai textul în limba daneză este autentic) (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
                  17.10.2019

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 264/5

         DECIZIA (UE) 2019/1732 A COMISIEI
         din 6 iunie 2019
         privind ajutorul de stat SA.33159 (2015/C) – Taxarea grăsimii saturate din anumite produse alimentare vândute în Danemarca
         [notificată cu numărul C(2019) 3926]

            (Numai textul în limba daneză este autentic)

            (Text cu relevanță pentru SEE)

         COMISIA EUROPEANĂ,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE),
         având în vedere Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului (1), în special articolul 15 alineatul (1),
         după ce a solicitat părților interesate să își prezinte observațiile în temeiul articolului 6 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 [corespunzător articolului 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului] (2),
         întrucât:
         1.   PROCEDURĂ

                     (1)

                     La 9 iunie 2011, Comisia a primit o plângere de la Margarineforeningen (MIFU) cu privire la legea daneză privind taxarea grăsimii saturate din anumite produse alimentare, și anume Legea nr. 247 din 30 martie 2011 (3) (denumită în continuare „legea”). Legea a intrat în vigoare la 1 octombrie 2011 și a fost ulterior abrogată începând cu 1 ianuarie 2013. Plângerea privea eventualele ajutoare acordate producătorilor de produse netaxate.

                     (2)

                     În vederea obținerii unor clarificări, s-a trimis o cerere de informații Danemarcei la 4 iulie 2011. Comisia a transmis plângerea inițială autorităților daneze și le-a cerut să prezinte propriul rezumat al faptelor pentru a aborda cererile formulate de reclamant în termen de 20 de zile lucrătoare sau pentru a notifica măsura ca ajutor de stat Comisiei spre aprobare. La 18 iulie 2011, Danemarca a solicitat o prelungire a termenului, care a fost acordată până la 31 august 2011. La 7 septembrie 2011, Danemarca și-a prezentat răspunsul la scrisoarea Comisiei, în care și-a prezentat opiniile cu privire la problemele ridicate de reclamant.

                     (3)

                     La 13 octombrie 2011, Comisia a transmis reclamantului observațiile Danemarcei. La 27 iunie, 28 iulie, 12 septembrie și 15 noiembrie 2011, reclamantul a prezentat informații suplimentare în sprijinul plângerii.

                     (4)

                     La 14 decembrie 2011, Comisia a informat Danemarca că, întrucât legea intrase în vigoare la 1 octombrie 2011 fără să fi fost notificată în temeiul articolului 108 alineatul (3) TFUE, măsura în cauză fusese înregistrată ca ajutor nenotificat cu numărul SA.33159 (2011/NN).

                     (5)

                     La 13 martie 2012, reclamantul a prezentat informații suplimentare în sprijinul plângerii.

                     (6)

                     La 16 martie 2012 a avut loc o reuniune între Comisie și Danemarca. La 12 aprilie 2012, Comisia a transmis plângerea completă autorităților daneze și le-a solicitat să abordeze și să clarifice problemele prezentate de reclamant. În cazul în care autoritățile daneze ar fi de părere că măsura nu creează probleme legate de ajutorul de stat, li s-a solicitat să prezinte propriul rezumat al faptelor, precum și o motivare argumentată a poziției lor. La 13 septembrie 2012, după o solicitare de prelungire a termenului stabilit pentru transmiterea răspunsului, Danemarca a răspuns la scrisoarea Comisiei din 12 aprilie 2012.

                     (7)

                     La 30 octombrie 2012, Comisia a transmis reclamantului observațiile autorităților daneze. La 30 noiembrie 2012, reclamantul a prezentat informații suplimentare în sprijinul plângerii.

                     (8)

                     La 16 mai 2013, după ce legea încetase să mai fie în vigoare (la 1 ianuarie 2013), a avut loc o reuniune între Comisie și reclamantă.

                     (9)

                     Prin scrisoarea din 4 februarie 2015 [C(2015) 535 final], Comisia a comunicat Danemarcei că a decis să inițieze procedura stabilită la articolul 108 alineatul (2) din TFUE cu privire la lege („decizia de inițiere a procedurii”).

                     (10)

                     În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a afirmat că măsurile impuse de lege păreau să aibă toate caracteristicile ajutorului de stat și a solicitat Danemarcei să prezinte observații și să furnizeze toate informațiile care ar putea fi utile pentru evaluarea ajutorului.

                     (11)

                     Prin scrisoarea din 26 mai 2015, Danemarca a transmis observațiile sale cu privire la decizia de inițiere a procedurii.

                     (12)

                     Decizia de inițiere a procedurii a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (4). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile în termen de o lună. Comisia a primit observații de la trei părți interesate cu privire la măsurile menționate în decizia de inițiere a procedurii. Observațiile primite au fost transmise Danemarcei prin scrisorile din 22 octombrie și 9 noiembrie 2015. Danemarca a răspuns la aceste observații la 21 decembrie 2015 și la 29 ianuarie 2016. Prin scrisoarea din 10 august 2017, Comisia a solicitat informații suplimentare din partea Danemarcei. Prin scrisoarea din 15 decembrie 2017, Danemarca a transmis informațiile suplimentare solicitate.

               2.   DESCRIERE

                     (13)

                     Legea daneză privind taxarea grăsimii saturate din anumite produse alimentare a avut ca obiective simultane promovarea unei alimentații mai bune și îmbunătățirea sănătății populației din Danemarca (5). Aceste obiective urmau să fie realizate prin taxarea surselor primare ale aportului de grăsime saturată din Danemarca (a se vedea considerentul 37), ținând seama, în același timp, de orientările alimentare oficiale (6) (a se vedea considerentul 47 și alte considerente, de exemplu considerentul 34), ceea ce a condus la excluderea anumitor produse din sfera de aplicare a taxei.

                     (14)

                     Legea a fost în vigoare între 1 octombrie 2011 și 1 ianuarie 2013, aceasta reprezentând, prin urmare, perioada relevantă pentru prezenta decizie.

                     (15)

                     Legea impunea o taxă pe masa de grăsime saturată din produsele alimentare enumerate la articolul 1 din lege și identificate prin codurile din Nomenclatura combinată a Uniunii, în cazul în care conținutul de grăsime saturată din produsul alimentar depășea 2,3 % din masa produsului. Produsele alimentare incluse în această enumerare au fost:

                                 (i)

                                 carnea, conform tabelului din anexa I la lege;

                                 (ii)

                                 produsele lactate de la codurile 0401-0406;

                                 (iii)

                                 grăsimile animale de la codurile 1501-1504 și 1516, topite sau extrase într-un alt mod;

                                 (iv)

                                 uleiurile și grăsimile comestibile de la codurile 1507-1516;

                                 (v)

                                 margarina și alte produse alimentare de la codul 1517;

                                 (vi)

                                 produsele tartinabile de amestec de la codul 2106;

                                 (vii)

                                 alte produse alimentare care, pe baza unei evaluări generale a caracteristicilor și a utilizării produselor alimentare, precum și a modului în care sunt comercializate, ar putea fi considerate înlocuitori ai produselor specificate la punctele i-vi de mai sus sau imitații ale acestora.

                     (16)

                     Potrivit articolului 2 din lege, cuantumul taxei a fost stabilit la 16 DKK per kg de grăsime saturată din produsul alimentar în cauză.

                     (17)

                     Articolul 3 din lege a definit operatorii care trebuie să plătească taxa ca fiind cei care, în scopuri comerciale:

                                 (a)

                                 au produs un produs alimentar impozabil în Danemarca;

                                 (b)

                                 au primit un produs alimentar impozabil în Danemarca dintr-o altă țară a UE;

                                 (c)

                                 au importat un produs alimentar impozabil în Danemarca dintr-o țară din afara UE sau din teritorii ale UE aflate în afara teritoriului fiscal al UE sau

                                 (d)

                                 au vândut un produs alimentar impozabil dintr-o altă țară a UE în așa fel încât produsul alimentar a fost trimis sau transportat, direct sau indirect, de către vânzător sau în numele acestuia, către un cumpărător necomercial din Danemarca (vânzare la distanță), dacă entitatea era înregistrată în temeiul articolului 47 alineatul (2) din Legea privind TVA (7).

                     (18)

                     Au fost scutite de la plata taxei (și de la înregistrarea în temeiul legii) întreprinderile cu vânzări anuale de produse alimentare impozabile în valoare totală de maximum 50 000 DKK (fără taxe) [articolul 4 alineatul 6 din lege].

                     (19)

                     Cantitatea de grăsime saturată din produsele alimentare enumerate la articolul 1 alineatele 2-7 din lege a fost determinată pe baza următoarelor elemente:

                                 (a)

                                 eticheta nutrițională, dacă produsul alimentar avea etichetă și dacă aceasta menționa conținutul de grăsime saturată al produsului alimentar,

                                 (b)

                                 informațiile alimentare disponibile public, care stabilesc standarde medii pentru o serie de produse alimentare. Informații alimentare disponibile public înseamnă standardele care se regăsesc în baza de date daneză privind compoziția alimentelor (8),

                                 (c)

                                 o analiză tehnică a produsului alimentar.

                     (20)

                     În cazul în care cantitatea de bază pentru care trebuia plătită taxa nu putea fi stabilită printr-una dintre metodele de mai sus, taxa urma să fie plătită pe baza conținutului total de grăsime al produsului alimentar sau, în ultimă instanță, pe baza masei nete a produsului alimentar.

               2.1.   DISPOZIȚII SPECIALE PRIVIND TAXAREA PRODUSELOR ALIMENTARE IMPORTATE CARE NU SUNT ENUMERATE LA ARTICOLUL 1 DIN LEGE, DAR CARE CONȚIN UNUL SAU MAI MULTE PRODUSE ALIMENTARE ENUMERATE LA ARTICOLUL 1 DIN LEGE

                     (21)

                     În conformitate cu articolul 8 din lege, trebuia plătită o taxă de acoperire pe ingredientele utilizate în producția de alimente dacă aceste ingrediente proveneau din orice produs alimentar impozabil menționat la articolul 1 din lege și dacă acest produs alimentar fusese primit, importat sau vândut prin vânzare la distanță în Danemarca. Taxa de acoperire a fost impusă numai pentru produsele alimentare primite, importate sau vândute prin vânzare la distanță în Danemarca, întrucât un produs alimentar impozabil produs în Danemarca era întotdeauna impozitat în forma sa „pură” la primul punct de vânzare/utilizare și, prin urmare, nu era necesară o taxă de acoperire pentru produsele alimentare produse în Danemarca.

                     (22)

                     În conformitate cu articolul 12 din lege, baza de impozitare era masa de grăsime saturată din ingredientele care proveneau din produsele alimentare impozabile menționate la articolul 1 și care erau utilizate la producerea alimentelor primite, importate sau vândute prin vânzarea la distanță.

                     (23)

                     În conformitate cu articolul 1 al doilea paragraf din lege, întreprinderile impozabile trebuiau să fie în măsură să documenteze masa grăsimii saturate din ingredientele utilizate la producerea alimentelor și să prezinte, la cerere, o declarație a producătorului în acest sens. Pentru ingredientele care fac obiectul unei taxe de acoperire, astfel cum este prevăzută la articolul 1 alineatul (1), și anume carnea, baza impozabilă urma să fie stabilită în funcție de ratele medii prevăzute în anexa I.

                     (24)

                     În ceea ce privește alte ingrediente pentru care trebuia plătită taxa de acoperire, producătorul putea, atunci când emitea declarația de producător, să folosească informațiile disponibile public referitoare la produsele alimentare, care includeau standarde medii pentru cantitatea de grăsime saturată din anumite produse alimentare, cu scopul de a determina baza impozabilă pentru ingredientele care fac obiectul taxei de acoperire și care fuseseră utilizate la producerea alimentelor.

                     (25)

                     Dacă întreprinderea impozabilă nu era în măsură să prezinte declarația de producător prevăzută, ingredientele, altele decât cele menționate la articolul 1 alineatul 1 din lege, urmau să facă obiectul unei taxe de acoperire bazate pe conținutul total de grăsime saturată și nesaturată din produsul alimentar sau, în cazul în care nu se puteau furniza aceste informații, pe baza masei nete a produsului alimentar.

                     (26)

                     În cazul în care administrația fiscală și vamală daneză constata că taxa de acoperire calculată în conformitate cu articolul 12 alineatul 2 din lege ar reprezenta o sumă mai mare decât taxa de acoperire calculată pe baza conținutului total de grăsime sau a masei nete, această administrație putea determina baza impozabilă cu ajutorul unei estimări.

               2.2.   PRESUPUSELE MĂSURI DE AJUTOR

                     (27)

                     Astfel cum se descrie la punctul 2.1.8 din decizia de inițiere a procedurii, legea conținea 6 posibile măsuri de ajutor. Acestea erau:

                                 1.

                                 Măsura 1: Omiterea anumitor produse alimentare din lista produselor alimentare enumerate la articolul 1 din lege pentru care se percepea taxa, descrisă în detaliu la punctul 2.1.8.1 din decizia de inițiere a procedurii.

                                 2.

                                 Măsura 2: Neimpozitarea produselor alimentare cu un conținut de grăsime saturată care nu depășește pragul de 2,3 %, descrisă în detaliu la punctul 2.1.8.2 din decizia de inițiere a procedurii.

                                 3.

                                 Măsura 3: Scutirea de la plata taxei a întreprinderilor ale căror vânzări anuale de produse alimentare impozabile erau de maximum 50 000 DKK, descrisă în detaliu la punctul 2.1.8.3 din decizia de inițiere a procedurii.

                                 4.

                                 Măsura 4: Scutirea produselor care nu erau destinate consumului uman, cum ar fi hrana pentru animale, descrisă în detaliu la punctul 2.1.8.4 din decizia de inițiere a procedurii.

                                 5.

                                 Măsura 5: Tratamentul diferențiat al produselor interne față de cele importate în ceea ce privește data și modul de percepere a taxei, descris în detaliu la punctul 2.1.8.5 din decizia de inițiere a procedurii.

                                 6.

                                 Măsura 6: Regimurile de amânare și deducere fiscală, descrise în detaliu la punctul 2.1.8.6 din decizia de inițiere a procedurii.

               3.   MOTIVE PENTRU INIȚIEREA PROCEDURII OFICIALE DE INVESTIGARE

                     (28)

                     În decizia de inițiere a procedurii, pe baza informațiilor disponibile, Comisia a considerat, cu titlu preliminar, că sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE în ceea ce privește măsurile 1-3 și 5-6. Măsurile nu au fost considerate justificate pe baza caracterului sau a schemei generale a sistemului de referință, deoarece Danemarca nu a demonstrat că măsurile erau necesare pentru funcționarea și eficacitatea sistemului general al taxei pe grăsimea saturată și nici că ar exista o legătură între presupusele caracteristici specifice ale măsurilor și facilitățile fiscale acordate numai anumitor grupuri de producători.

                     (29)

                     Comisia a inițiat procedura în temeiul articolului 108 alineatul (2) din TFUE, întrucât avea îndoieli cu privire la compatibilitatea acestor măsuri cu piața internă, având în vedere informațiile disponibile la acel moment.

               4.   OBSERVAȚIILE AUTORITĂȚILOR DANEZE CU PRIVIRE LA INIȚIEREA PROCEDURII OFICIALE DE INVESTIGARE

                     (30)

                     Autoritățile daneze au transmis Comisiei observațiile lor la 26 mai 2015. După reuniunea dintre Comisie și autoritățile daneze din data de 18 decembrie 2015 și ca răspuns la observațiile transmise de părțile interesate, Danemarca a prezentat observații suplimentare la 21 decembrie 2015 și la 29 ianuarie 2016. Observațiile pot fi împărțite în trei categorii: cele referitoare la sistemul de referință, cele privind pragurile de impozitare și cele referitoare la tratamentele diferențiate.

               4.1.   SISTEMUL DE REFERINȚĂ

         4.1.1.   OBIECTIVUL TAXEI

                     (31)

                     Danemarca reiterează faptul că obiectivele legii erau „promovarea unei alimentații mai bune și, prin urmare, îmbunătățirea sănătății populației” (9). Obiectivul nu era impunerea unei sarcini pecuniare asupra (tuturor) produselor care conțin grăsime saturată în general, ci doar asupra acelora care constituie principalele surse de grăsime saturată în Danemarca (10), ținând seama, în același timp, de orientările alimentare oficiale (11). Pe baza acestui obiectiv, taxa a fost concepută pentru a încuraja reducerea aportului de grăsime saturată și pentru a înlocui consumul de produse cu un conținut mai mare de grăsime saturată cu consumul de produse cu un conținut mai mic de grăsime saturată, ținând seama, în același timp, de recomandările alimentare oficiale și de eficiența economică și administrativă.

                     (32)

                     Taxa nu avea ca scop excluderea grăsimii saturate din alimentația populației daneze. Grăsimea ar trebui să facă parte dintr-o alimentație normală, deoarece contribuie la aportul de acizi grași vitali și la absorbția vitaminelor liposolubile. Cu toate acestea, potrivit orientărilor alimentare oficiale, grăsimea din carne și din produsele lactate ar trebui să fie limitată și înlocuită, în mare măsură, cu grăsime din ulei vegetal și din pește (12).

                     (33)

                     Mai mult, autoritățile daneze susțin că normele Uniunii privind ajutoarele de stat nu impun statelor membre să fie în măsură să prezinte dovezi științifice pozitive potrivit cărora o reglementare fiscală are într-adevăr efectele comportamentale sau de altă natură presupuse.

               4.1.2.   EFICIENȚA ADMINISTRATIVĂ ȘI ECONOMICĂ

                     (34)

                     Autoritățile daneze afirmă că încearcă întotdeauna fie să reducă sarcinile administrative existente cu care se confruntă întreprinderile fie, în cazul unor noi reglementări, să nu creeze sarcini mai mari decât este absolut necesar, în special pentru întreprinderile mici și mijlocii (IMM-uri). Este vorba despre un obiectiv special pe care guvernele succesive îl urmăresc de ani de zile și care se reflectă în mod clar, de exemplu, în aplicarea legii daneze privind TVA.

                     (35)

                     Articolul 2 din propunerea de lege a descris aceste preocupări în felul următor: „Există multe aspecte care trebuie luate în considerare la conceperea unei taxe complet noi. Pe de o parte, o taxă pe grăsimea saturată ar trebui să vizeze o proporție semnificativă de produse alimentare obișnuite, pentru a asigura un efect maxim asupra consumului. De asemenea, taxa ar trebui să fie cât se poate de simplă și, în mod ideal, aplicată cât mai timpuriu în cadrul lanțului de aprovizionare, astfel încât cel mai mic număr posibil de entități să fie supuse sarcinilor administrative legate de înregistrare, de declarare și de achitarea taxei.”

                     (36)

                     Perceperea taxei la începutul lanțului de aprovizionare, nu la sfârșitul acestuia (cu alte cuvinte, nu la nivelul vânzării cu amănuntul către consumatori), a redus la minimum sarcinile administrative, deoarece numărul comercianților cu amănuntul este considerabil mai mare decât numărul de producători/importatori. Această abordare a fost, de asemenea, cea mai compatibilă cu scopul legii.

               4.1.3.   SURSA PRIMARĂ DE GRĂSIME SATURATĂ

                     (37)

                     Din obiectivele legii a derivat necesitatea întocmirii unei liste pozitive de produse alimentare care să fie impozitate ca reprezentând sursele primare ale aportului de grăsime saturată, fără a contraveni orientărilor alimentare oficiale. Autoritățile daneze susțin că – având în vedere obiectivele taxei și obiceiurile reale de consum ale populației daneze – au avut o marjă largă de apreciere în ceea ce privește decizia cu privire la produsele care ar trebui incluse în această listă pozitivă pentru a urmări obiectivele alimentare și de sănătate ale legii (13).

                     (38)

                     Autoritățile daneze susțin că o sursă primară a aportului de grăsime saturată în alimentația populației daneze este determinată de doi factori: (i) cantitățile de produs consumate; și (ii) procentul efectiv de grăsime saturată din produs. Un produs nu constituie în mod obligatoriu o sursă primară a aportului de grăsime saturată în Danemarca doar pentru că are un conținut ridicat de grăsime. Mai mult decât atât, un produs nu generează în mod obligatoriu preocupări legate de sănătate, chiar dacă conține grăsime saturată, dacă este un produs cu conținut scăzut de grăsime și/sau dacă are alte calități benefice în conformitate cu recomandările alimentare oficiale.

                     (39)

                     Danemarca menționează un raport (14) care identifică toate tipurile de produse din carne, toate tipurile de produse lactate și toate tipurile de grăsimi/uleiuri ca surse primare ale aportului de grăsime saturată în Danemarca. Aceste grupuri de produse contribuie împreună cu 81 % la aportul de grăsime saturată (carnea – 19 %, produsele lactate – 30 %, diverse tipuri de grăsime – 32 %). Alte grupuri de produse nu au fost considerate surse primare de grăsime saturată, deoarece nu contribuite în mod semnificativ (au contribuții de maximum 6 %) la consumul de grăsime saturată. Pe baza acestor elemente, Danemarca susține că nu a fost nevoie să se stabilească o linie clară de demarcație pentru a defini ce anume constituie și ce nu constituie o sursă primară.

                     (40)

                     Raportul Incentive (15) estimează că 88 % din grăsimea saturată consumată în Danemarca în perioada în care taxa a fost în vigoare a făcut obiectul taxei (produsele lactate – 84 %, carnea – 98 %, alte produse impozitate – 90 %). Neimpozitarea unei părți din grăsimea saturată din produsele lactate (16 %) și din carne (2 %) a fost o consecință a pragului de 2,3 % stabilit la articolul 1 din lege.

                     (41)

                     De asemenea, Danemarca afirmă că legea a taxat grăsimea saturată din produse precum pâinea, chipsurile și dulciurile, deoarece grăsimea saturată din produsele lactate, grăsimile/uleiurile și carnea utilizate pentru obținerea unor astfel de produse alimentare prelucrate era impozitată.

                     (42)

                     Danemarca menționează Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului (16), care definește „carnea” drept „mușchi ai scheletului […] din specii de mamifere și păsări recunoscute ca putând fi folosite pentru consumul uman […]”.

                     (43)

                     Danemarca concluzionează că carnea de pasăre reprezintă, prin definiție, un tip de carne în același sens cu carnea de porc și carnea de vită și că, în consecință, ar fi fost arbitrar să excludă carnea de pasăre, în condițiile în care alte tipuri de carne erau impozitate, la fel cum ar fi fost arbitrar să se excludă un anumit tip brânză (de exemplu brânza de capră) sau de ulei (de exemplu uleiul de susan), în condițiile în care toate celelalte brânzeturi și uleiuri erau impozitate.

                     (44)

                     În opinia Danemarcei, excluderea cărnii de pasăre ar fi contravenit, de asemenea, principiului de bază al legii, și anume asigurarea faptului că produsele care constituie înlocuitori apropiați ai produselor alimentare impozabile sunt, de asemenea, impozitate (17).

               4.1.4.   SURSE SECUNDARE DE GRĂSIME SATURATĂ

                     (45)

                     În mod logic, toate sursele de grăsime saturată care nu au fost clasificate ca surse primare pe baza celor două criterii definite la considerentul 38 au fost considerate surse secundare. Exemplele de produse fără conținut de grăsime saturată se rezumă la o serie de fructe și legume (de exemplu salată și pepene galben) și la câteva specii de pește. Printre exemplele de produse cu un conținut de grăsime saturată cuprins între 0,1 și 0,5 % se numără aproape toate celelalte tipuri de fructe și legume.

                     (46)

                     Produsele alimentare care contribuie la aportul total de grăsime saturată cu maximum 1 % (cum ar fi peștele (18), ouăle, fructele cu coajă lemnoasă și semințele (19)) nu au fost considerate surse primare ale aportului de grăsime saturată. Acesta a fost motivul principal pentru care aceste categorii de produse nu au fost incluse la articolul 1 din lege.

               4.1.5.   RECOMANDĂRILE ALIMENTARE AFLATE ÎN VIGOARE ÎN DANEMARCA

                     (47)

                     Danemarca susține că evoluția consumului ca urmare a aplicării taxei ar fi în conformitate cu orientările alimentare ale Administrației veterinare și alimentare daneze, care constituie recomandările oficiale daneze pentru un stil de viață sănătos. Aceste recomandări oficiale includ documentul „Busola alimentară – calea către un echilibru sănătos” (20), care constă în opt orientări alimentare: consumați fructe și legume (6 pe zi); consumați pește și produse din pește (de mai multe ori pe săptămână); consumați cartofi, orez sau paste și pâine integrală (în fiecare zi); reduceți consumul de zahăr (în special din băuturi răcoritoare, dulciuri și prăjituri); reduceți consumul de grăsimi (în special din produse lactate și din carne) și alegeți produse cu conținut scăzut de grăsimi; variați alimentele consumate și mențineți-vă la o greutate standard; potoliți-vă setea cu apă; fiți activi fizic (faceți mișcare cel puțin 30 de minute în fiecare zi). În plus, orientările alimentare recomandau un aport zilnic de 500 ml de produse lactate cu conținut scăzut de grăsimi, cum ar fi laptele degresat sau laptele acidulat, ca parte a unei diete sănătoase (21). Recomandările se bazează pe beneficiile nutriționale și de sănătate ale consumului de produse lactate (22).

                     (48)

                     Danemarca explică faptul că consumul de fructe, legume și pește nu poate fi comparat cu consumul de brânză, carne și unt, chiar dacă ambele tipuri de produse conțin grăsime saturată. Fructele și legumele contribuie în mod considerabil la aportul de carbohidrați, fibre alimentare și o serie vitamine (23). Potrivit studiului privind obiceiurile alimentare ale populației daneze în perioada 2003-2008, atât adulții, cât și copiii consumă fructe și mai ales legume sub cantitățile recomandate (24).

                     (49)

                     Danemarca susține că Institutul alimentar național din cadrul Universității Tehnice a Danemarcei (DTU) a concluzionat, în cadrul unui raport privind fructele, legumele și sănătatea, că aproape fiecare studiu în materie indică o legătură inversă între aportul de fructe și legume și riscul de boli cardiovasculare. Mai mult, o serie de studii au arătat că, cu cât aportul de fructe și legume este mai mare, cu atât cresc beneficiile pentru sănătate (25).

                     (50)

                     Cartofii constituie o sursă importantă a aportului de carbohidrați și de fibre alimentare și includ multe fibre alimentare, vitamina C, vitamina B, tiamină și niacină. Mai mult, conținutul de grăsime saturată din cartofi este de doar 0,1 %, cartofii reprezentând totodată unul dintre cele mai sățioase produse alimentare. Orientările alimentare oficiale recomandă consumul zilnic de cartofi (26). Se recomandă, de asemenea, ca alternativă, orezul și pastele, deoarece acestea, în special variantele integrale, conțin fibre alimentare (27).

                     (51)

                     Cerealele conțin multe componente nutritive importante, iar cele integrale sunt bogate în fibre alimentare și vitamina B. Orientările alimentare oficiale recomandă consumul zilnic de pâine și cereale (28).

                     (52)

                     Peștele conține acizi grași esențiali, vitamina D, iod și seleniu, care sunt dificil de obținut din alte produse alimentare. Diferitele tipuri de pește conțin cantități diferite din aceste substanțe sănătoase. Astfel, consumul de pește ar trebui să fie variat între diferitele specii și să includă atât pește gras, cât și pește slab (29).

                     (53)

                     Danemarca subliniază că studiul privind obiceiurile alimentare ale populației daneze în perioada 2003-2008 arată că, atât la adulți, cât și la copii, consumul de pește este mai mic de jumătate din cantitățile recomandate. Mai mult, consumul redus de pește a contribuit la un deficit de vitamina D în rândul populației daneze (30). În special peștele gras conține cantități importante de vitamina D, astfel cum a concluzionat Administrația veterinară și alimentară daneză într-un raport privind consumul de pește (31). În plus, o serie de studii au demonstrat o legătură între consumul de pește și un risc redus de cardiopatie ischemică (32).

                     (54)

                     Danemarca susține că, în conformitate cu orientările oficiale privind laptele pentru sugari aplicabile la data adoptării legii, laptele integral ar putea înlocui treptat laptele matern în alimentația sugarului începând de la vârsta de șase luni, iar de la un an până la trei ani aportul de produse lactate ar trebui să se bazeze pe lapte semidegresat (33).

               4.1.6.   PROIECTAREA SISTEMULUI DE REFERINȚĂ

                     (55)

                     Danemarca subliniază că este de competența exclusivă a statelor membre să decidă cu privire la politica economică pe care o consideră cea mai potrivită și să urmărească, de exemplu, obiective de sănătate în politica lor fiscală.

                     (56)

                     Danemarca susține că sistemul de referință în cazul de față constă într-o taxă pe grăsimea saturată din sursele primare ale aportului de grăsime saturată din Danemarca, ținând seama de recomandările alimentare oficiale. Cu alte cuvinte, taxarea „normală” în temeiul legii constă în taxarea grăsimii saturate din acele produse identificate ca surse primare ale aportului de grăsime saturată în rândul populației daneze, ținând seama de recomandările alimentare oficiale. Aceste produse și înlocuitorii lor direcți sunt produsele impozitate în temeiul legii, iar Danemarca susține că niciun produs alimentar nu este scutit ca atare de taxă și că luarea în considerare în mod corespunzător a orientărilor alimentare oficiale a constituit un principiu director de-a lungul întregului proces de pregătire a legii.

                     (57)

                     Sistemul de referință sugerat de Comisie în decizia de inițiere a procedurii ar presupune, în practică, o taxă pe aproape toate tipurile de produse alimentare. Un astfel de sistem de referință ar intra, însă, în conflict chiar cu obiectivele legii. O taxă pe grăsimea saturată din toate produsele alimentare ar fi diluat măsura și ar fi fost contraproductivă în raport cu obiectivul de încurajare a unor obiceiuri alimentare mai sănătoase.

                     (58)

                     În plus, faptul că aproape 90 % din totalul de grăsime saturată consumată în Danemarca este taxată în temeiul legii (34) demonstrează că stabilirea domeniului de aplicare a legii nu a fost în niciun caz arbitrară, ci elaborată cu atenție, astfel încât să acopere toate sursele majore.

               4.2.   PRAGUL DE 2,3 % PENTRU TAXARE

                     (59)

                     În opinia autorităților daneze, este de competența exclusivă a statelor membre să decidă modul în care vor urmări obiectivele de sănătate prin politica lor fiscală, inclusiv să stabilească pragurile, justificate în mod obiectiv, pe care le consideră adecvate în scopul urmăririi acestor obiective de sănătate (35). Stabilirea pragului specific este de competența statului membru, atât timp cât acest prag se încadrează în limitele a ceea ce poate fi justificat prin prisma scopului taxei.

                     (60)

                     În sprijinul acestui argument, Danemarca face trimitere la jurisprudența instanțelor Uniunii, potrivit căreia o măsură care constă în criterii obiective și aplicabile oricărui operator potențial interesat care îndeplinește aceste criterii nu are un caracter selectiv (36).

                     (61)

                     În plus, Danemarca susține că întrebarea dacă pragul de 2,3 % a constituit o măsură de derogare de la regimul fiscal normal ar trebui să fie clarificată evaluând dacă fabricanții de produse situate sub prag se aflau într-o situație de fapt și de drept comparabilă cu situația fabricanților de produse situate peste prag (37). În acest scop, efectele pragului trebuie evaluate în funcție de obiectivele regimului fiscal (38).

                     (62)

                     Astfel, întrebarea esențială este dacă efectele măsurii au implicat o derogare de la sistemul de referință definit prin obiectivele respectivei măsuri.

                     (63)

                     Danemarca face trimitere, în acest sens, la hotărârea Tribunalului în cauza British Aggregates, în care Tribunalul a considerat că unele dintre materialele neimpozitate sunt nocive pentru mediu cel puțin în egală măsură, dacă nu mai mult, în comparație cu extragerea altor materiale, impozitate și că nu s-a demonstrat faptul că natura nocivă pentru mediu a extragerii materialelor neimpozitate era cea care diferenția situația acestora de cea a materialelor impozitate (39). Dacă efectele unei măsuri contribuie la obiectivul sistemului, măsura nu reprezintă o derogare de la sistemul de referință (40).

                     (64)

                     Potrivit autorităților daneze, pragul de 2,3 % a fost introdus ținând seama de scopul intrinsec al legii. Nota explicativă a proiectului de lege prevede următoarele: „Se propune stabilirea unui prag de minimis pentru produsele alimentare care sunt incluse în domeniul de aplicare al taxei, pentru a reduce la minimum numărul de produse alimentare cu conținut scăzut de grăsimi care sunt incluse în domeniul de aplicare al taxei și, în același timp, pentru a se ține seama de faptul că recomandările nutriționale afirmă că o parte din aportul zilnic recomandat provine din grăsime și, în mod ideal, din grăsimea nesaturată” (41).

                     (65)

                     La considerentul 107 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia subliniază că Comisia de prevenire a recomandat ca taxa pe grăsimea saturată să se aplice tuturor produselor lactate, inclusiv laptelui. Danemarca recunoaște că această recomandare poate fi corectă atunci când se axează strict pe reducerea aportului de grăsime saturată în rândul populației în general, dar subliniază că taxa nu a avut un domeniu de aplicare atât de restrâns. Dimpotrivă, obiectivul taxei a fost îmbunătățirea obiceiurilor alimentare ale populației daneze. Întrucât Comisia de prevenire nu a luat în considerare impactul negativ pe care l-ar avea o taxă pe toate produsele lactate, contrar recomandărilor alimentare oficiale privind consumul de produse lactate, legiuitorul nu a respectat propunerea Comisiei de prevenire în ceea ce privește acest punct.

                     (66)

                     Autoritățile daneze afirmă că nivelul pragului de 2,3 % a asigurat faptul că taxa nu a contravenit orientărilor alimentare oficiale, care recomandau în mod explicit un aport zilnic de 500 ml de lactate cu conținut scăzut de grăsime (a se vedea considerentul 47) și consumul preferențial de carne slabă mai degrabă decât de carne mai grasă. Stabilirea unui prag a amplificat stimulentul comportamental de a alege produse cu conținut scăzut de grăsimi, iar Danemarca susține că o taxă care nu este însoțită de un prag minim ar putea fi considerată ca având efecte contrare obiectivelor generale ale taxei de promovare a unei alimentații mai bune și de îmbunătățire a sănătății populației daneze. Prin urmare, acest prag este intrinsec scopului taxei, și nu selectiv prima facie. În plus, pragul a redus sarcinile administrative inutile.

                     (67)

                     Danemarca susține că stabilirea pragului la 2,0 %, 2,5 % sau chiar la 3,0 % ar fi avut efecte pozitive asupra sănătății populației daneze și ar fi amplificat stimulentul de a alege produse cu conținut scăzut de grăsimi în defavoarea celor cu conținut mai mare de grăsimi. Cu toate acestea, stabilirea pragului la exact 2,3 % a asigurat, de asemenea, faptul că taxa nu contravine orientărilor oficiale privind laptele pentru sugari, astfel cum se menționează la considerentul 54.

                     (68)

                     Consumul de lapte integral este foarte sensibil la modificările prețului, estimările arătând că o creștere a prețului cu 1 % va duce la o scădere a consumului cu 1,14 % (42). Prin urmare, Danemarca susține că o taxă cu un prag sub 2,3 % ar fi putut crea un stimulent pentru familiile cu sugari fie în sensul limitării consumului de lapte, fie în sensul cumpărării de lapte degresat în loc de lapte integral ca urmare a taxei mai mici pe laptele degresat. În consecință, s-a presupus că taxa ar fi putut determina o reducere a consumului de lapte integral de către sugarii danezi, contrar recomandărilor alimentare. În opinia autorităților daneze, aceasta este o justificare suficientă pentru stabilirea pragului la 2,3 % și pentru a demonstra că efectele pragului au contribuit la obiectivul taxei.

                     (69)

                     Danemarca subliniază faptul că pragul nu a creat un stimulent pentru a cumpăra lapte integral în loc de lapte degresat. Ca atare, pragul nu a făcut decât să asigure faptul că, în conformitate cu obiectivul taxei, aceasta nu va descuraja consumul de orice tip de lapte.

                     (70)

                     Ca răspuns la opinia Comisiei potrivit căreia un aport mare de produse alimentare cu conținut de grăsime saturată sub pragul de 2,3 % ar fi putut contribui în mod semnificativ la aportul total de grăsime saturată (considerentul 107 din decizia de inițiere a procedurii), Danemarca susține că, chiar dacă acest lucru este adevărat, un aport mare de produse alimentare situate sub pragul de 2,3 % implică în mod necesar un aport redus de produse alimentare situate peste prag. Acesta este, de fapt, un scop central al taxei.

                     (71)

                     Danemarca susține că faptul că unele întreprinderi (de exemplu producătorii de lapte, dar nu numai aceștia) ar beneficia mai mult de pe urma pragului este pur și simplu o consecință necesară a stabilirii unui prag. Acest aspect constituie o consecință a principiilor de bază și directoare ale legii.

                     (72)

                     De asemenea, Danemarca susține că, pentru a se evalua dacă pragul de 2,3 % ar trebui sau nu să fie considerat o derogare de la sistemul de referință, nu este relevant dacă se poate demonstra că unele întreprinderi (de exemplu producătorii de lapte) au beneficiat mai mult de pe urma pragului sau dacă pragul a fost stabilit pentru a scuti laptele de taxă. Danemarca susține că singura întrebare relevantă este dacă efectele pragului de 2,3 % contribuie sau nu la atingerea obiectivelor taxei. Dacă da, pragul nu reprezintă o derogare de la sistemul de referință, deoarece produsele situate sub și peste prag nu se află în situații comparabile.

                     (73)

                     Ca răspuns la întrebările formulate în decizia de inițiere a procedurii, Danemarca a prezentat informații cu privire la veniturile fiscale în temeiul legii, arătând impactul pragului de 2,3 % asupra societăților din industria alimentară daneză.

                        Tabelul 1

                        Venituri fiscale în funcție de societate, domeniu de activitate și sector principal

                                 (DKK)

                                 Societate  (*1)

                                 Domeniu de activitate

                                 Sector principal

                                 2011  (*1)

                                 2012  (*1)

                                 2013  (*1)

                                 Total  (*1)

                                 […]

                                 Producție

                                 Fabricarea produselor lactate și a brânzeturilor

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Producție

                                 Prelucrarea cărnii de porc

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Producție

                                 Producția de margarină și de alte grăsimi comestibile

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Angrosist

                                 Fabricarea produselor din carne (inclusiv din carne de pasăre)

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Alt tip de distribuție cu amănuntul într-un domeniu nespecializat

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Intermediar

                                 Supermarketuri

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Producție

                                 Prelucrarea altor tipuri de carne

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Producție

                                 Comercializarea angro a produselor lactate, a ouălor și a altor produse comestibile

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Angrosist

                                 Activități de ambalare

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Producție

                                 Fabricarea produselor lactate și a brânzeturilor

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Producție

                                 Fabricarea produselor lactate și a brânzeturilor

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Destinatar

                                 Comercializarea angro a produselor lactate, a ouălor și a altor produse comestibile

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Destinatar

                                 Întreprinderea care acordă reducerea

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Producție

                                 Fabricarea produselor lactate și a brânzeturilor

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Producție

                                 Producția de margarină și de alte grăsimi comestibile

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Destinatar

                                 Distribuția angro nespecializată de produse alimentare și de băuturi

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Angrosist

                                 Fabricarea produselor din carne (inclusiv din carne de pasăre)

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 Producție

                                 Prelucrarea cărnii de porc

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                                 […]

                        Tabelul 2

                        Valoarea fiscală a produselor neimpozitate: plata unei taxe suplimentare în cazul în care taxa ar fi fost percepută ca taxă generală pe grăsimea saturată din toate produsele alimentare

                                 (milioane DKK)

                                 Produse lactate

                                 Carne

                                 Altele

                                 Total

                                 Estimare bazată pe ancheta bugetelor de familie

                                 140

                                 9

                                 74

                                 223

                                 Estimare bazată pe datele furnizate de scanerele Nielsen

                                 127

                                 —

                                 —

                                 —

                                    Sursă: Calculele efectuate de INCENTIVE pe baza datelor Institutului danez de statistică (indicii de preț și tabelul FU5) și a datelor furnizate de scanerele Nielsen.

                                    Notă: Calibrate pentru a acoperi o perioadă de 15 luni. Pe baza volumului vândut efectiv. Cifrele nu iau în considerare modificările de volum generate de neimpozitarea unor produse.

                        Tabelul 3

                        Valoarea fiscală estimativă a produselor lactate neimpozitate și cota corespunzătoare de […]  (*2) din acestea

                                 (milioane DKK)

                                 Valoarea totală

                                 Valoarea estimată pentru […]  (*2)

                                 Incentive (ancheta bugetelor de familie)  (43)

                                 140

                                 […]

                                 Incentive (date furnizate de scanerele Nielsen)  (43)

                                 127

                                 […]

                                 Institutul danez de statistică (consumul de produse alimentare)  (44)

                                 109-135

                                 […]

                                 Institutul danez de statistică (consumul de produse alimentare)  (44)

                                 Valoarea fiscală a laptelui integral

                                 45-82

                                 […]

                                    Notă: Cota de piață a societății Arla Foods Amba este estimată la 90 %, astfel cum se menționează în decizia de inițiere a procedurii.

                     (74)

                     Din tabelul 1 se poate deduce că, de departe, cel mai mare plătitor de taxe în temeiul Legii privind taxa pe grăsimea saturată a fost […] (45). După cum se poate concluziona din tabelul 3, […] a fost, de asemenea, principalul beneficiar al pragului de 2,3 %, cu o valoare estimată a taxei de […] DKK. Cu toate acestea, tabelul 2 arată în mod clar că, deși sectorul produselor lactate (140 de milioane DKK) și, deci, […], a fost principalul beneficiar al pragului, sectorul cărnii (9 milioane DKK) a beneficiat, de asemenea, la fel ca alte sectoare (74 de milioane DKK).

               4.2.1.   APLICAREA PRAGULUI SAU METODE ALTERNATIVE PENTRU A RESPECTA ORIENTĂRILE ALIMENTARE OFICIALE

                     (75)

                     Autoritățile daneze consideră că stabilirea unui prag este un mod eficient de a se asigura că taxa nu contravine orientărilor alimentare oficiale, precum și modalitatea optimă de a îndeplini obiectivul legii.

                     (76)

                     O alternativă teoretică ar fi putut fi introducerea unei subvenții (sub forma unor cupoane alimentare sau a unui transfer general) pentru a oferi familiilor o compensație pentru creșterea costului laptelui în urma aplicării taxei, pentru a le încuraja să respecte orientările alimentare. Danemarca susține că ar fi fost dificil și costisitor să se asigure faptul că această subvenție este utilizată efectiv pentru cumpărarea de lapte integral destinat sugarilor. În plus, preocuparea generală potrivit căreia o taxă neînsoțită de un prag ar fi redus consumul variantelor cu conținut scăzut de grăsimi ale produselor alimentare impozabile nu putea fi abordată în mod adecvat printr-o subvenție direcționată sau prin cupoane alimentare fără a se crea dificultăți administrative imposibil de depășit.

                     (77)

                     Danemarca susține că o altă alternativă, potrivit căreia instituțiile de îngrijire pe timp de zi a copiilor ar fi trebuit să cumpere și să servească o anumită cantitate de lapte nu ar permite abordarea problemei consumului de lapte integral de către sugari, întrucât, în Danemarca, marea majoritate a sugarilor sub 1 an nu sunt dați spre îngrijire acestor instituții, și nici nu ar fi suficientă pentru a asigura întregul aport zilnic recomandat. Nici schemele de informare sau de educare nu au reprezentat alternative valabile pentru a asigura aportul de lapte recomandat în pofida taxei. Schemele de informare privind laptele pentru sugari și copii mici erau deja utilizate pe scară largă (46).

                     (78)

                     În concluzie, Danemarca reiterează că măsurile alternative menite să asigure faptul că taxa nu conduce la stimulente economice contrare orientărilor alimentare oficiale ar fi fost mult mai puțin eficiente și, probabil, mai costisitoare decât derogarea privind laptele integral.

               4.3.   PRAGURI DE IMPOZITARE – 50 000 DKK

                     (79)

                     Danemarca afirmă că pragul de 50 000 DKK pentru vânzările anuale de produse alimentare impozabile a reprezentat o măsură generală care s-a aplicat deopotrivă producătorilor interni, importatorilor, intermediarilor și vânzătorilor la distanță și a fost propus în egală măsură tuturor operatorilor economici pe baza principiului egalității de acces, nefiind, deci, selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

                     (80)

                     Pentru a facilita gestionarea administrativă a taxei, pragul a fost stabilit la un nivel sub care sarcinile administrative, atât pentru producători/importatori, cât și pentru autoritățile daneze, ar depăși veniturile fiscale.

                     (81)

                     Danemarca estimează că, de exemplu, un importator sau un producător de carne de pui care înregistrează vânzări anuale în valoare de până la 50 000 DKK ar fi fost obligat să plătească o taxă anuală de aproximativ 500 DKK-1 700 DKK (în funcție de cantitatea și de conținutul efectiv de grăsime saturată). Întrucât taxa trebuia achitată lunar, aceasta ar presupune perceperea unei sume de 44 DKK-142 DKK pe lună.

                     (82)

                     În plus, Danemarca estimează că costurile suportate de întreprinderile mici pentru calcularea și declararea taxei s-ar ridica la 100 DKK-200 DKK pe lună per produs alimentar impozabil.

                     (83)

                     Estimările menționate la considerentele 81 și 82 se bazează pe ipoteza că cele mai mari vânzări anuale posibile se situează sub prag și că este vorba despre un singur tip de produs impozabil. Danemarca consideră că se poate presupune fără niciun risc că un număr mare de ferme agricole, de exemplu, înregistrează vânzări anuale cu mult sub pragul de 50 000 DKK și comercializează mai multe tipuri de produse alimentare impozabile.

                     (84)

                     Danemarca consideră că, din punct de vedere administrativ, colectarea acestor sume mici ar fi fost disproporționat de birocratică și oneroasă.

                     (85)

                     Danemarca susține că pragul de 50 000 DKK a asigurat un echilibru adecvat între veniturile generate de taxă și sarcinile administrative impuse atât autorităților, cât și întreprinderilor.

               4.4.   TRATAMENTUL DIFERENȚIAT AL PRODUSELOR INTERNE FAȚĂ DE CELE IMPORTATE ȘI AL ANGROSIȘTILOR FAȚĂ DE DESTINATARI

         4.4.1.   TRATAMENTUL DIFERENȚIAT AL PRODUSELOR INTERNE FAȚĂ DE CELE IMPORTATE

                     (86)

                     Danemarca susține că o măsură de taxare națională nu poate fi considerată selectivă doar din cauza faptului că face distincție între produsele interne și cele importate. O măsură care face distincție între produsele interne și cele importate poate fi relevantă pentru evaluarea unei posibile încălcări a articolelor 34, 30 și/sau 110 din TFUE, dar nu pentru o evaluare a selectivității în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, astfel cum s-a stabilit în mod clar în hotărârea Banco Santander (47).

                     (87)

                     În plus, Danemarca afirmă că măsura nu implică un transfer de resurse de stat. Creșterea sarcinilor administrative și costurile suplimentare rezultate pentru importatori nu implică un transfer de resurse de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Astfel, prin instituirea taxei de acoperire, Danemarca nu a renunțat la niciun venit fiscal la care ar fi avut altfel dreptul legal în temeiul acestei măsuri. Din jurisprudența instanțelor Uniunii, rezultă că o astfel de măsură nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE (48).

               4.4.1.1.
               Punctul de aplicare a taxei în cadrul lanțului de aprovizionare

                     (88)

                     La considerentul 121 al deciziei de inițiere a procedurii, Comisia contestă motivele invocate pentru aplicarea taxei cât mai timpuriu posibil în cadrul lanțului de aprovizionare. În această privință, Comisia observă că ar fi fost mai coerent cu obiectivul taxei ca aceasta să se bazeze pe cantitatea de grăsime saturată din produsul final.

                     (89)

                     Autoritățile daneze nu sunt de acord cu acest punct de vedere. Aplicarea taxei cât mai timpuriu posibil în cadrul lanțului de aprovizionare asigură faptul că taxa este direcționată cât mai atent posibil spre sursele primare ale aportului de grăsime saturată și spre adoptarea unor obiceiuri de consum mai sănătoase. Acest obiectiv nu ar fi fost atins în aceeași măsură prin impunerea unei taxe asupra grăsimii saturate din fiecare tip de produs alimentar.

                     (90)

                     Aplicarea taxei cât mai timpuriu posibil și numai asupra surselor primare de grăsime saturată creează un stimulent pentru producătorii de produse alimentare prelucrate să folosească cele mai sănătoase ingrediente. Contrar opiniei preliminare a Comisiei, aplicarea taxei, de exemplu, și asupra cantității de grăsime saturată din legumele utilizate într-o plăcintă cu legume ar fi contravenit obiectivului de încurajare a obiceiurilor alimentare mai sănătoase. Ar trebui taxată doar grăsimea saturată din untul și brânza din plăcintă, pentru a se încuraja consumul de plăcinte cu mai puțin unt și brânză și, de exemplu, cu mai multe legume și cu produse lactate cu conținut scăzut de grăsimi.

                     (91)

                     Era inerent obiectivelor legii ca taxa să fie impusă numai pentru grăsimea saturată din produsele alimentare impozabile și, prin urmare, a fost instituit un mecanism inerent necesar pentru funcționarea și eficacitatea sistemului fiscal, prin care importatorul trebuia să prezinte o declarație a producătorului, în care să menționeze cantitatea de grăsime saturată din produsele alimentare impozabile utilizate în procesul de producție. Cantitatea de grăsime saturată provenită din produse alimentare impozabile și prezentă în produsul alimentar final prelucrat nu ar fi putut fi indicată cu ușurință.

               4.4.2.   TRATAMENTUL DIFERENȚIAT AL ANGROSIȘTILOR FAȚĂ DE DESTINATARI

                     (92)

                     Danemarca susține că legea se bazează pe un sistem care face o distincție între angrosiști și destinatari. Aceeași distincție între angrosiști și destinatari se aplică în Directiva 2008/118/CE a Consiliului (49), care stabilește dispoziții comune aplicabile tuturor produselor care fac obiectul accizelor în temeiul cu dreptului Uniunii. Aceasta implică faptul că antrepozitul unui angrosist nu este impozitat, în vreme ce antrepozitul unui destinatar este impozitat. Această distincție are efecte derivate asupra structurii sistemului, efecte care reprezintă consecințe logice ale principiilor de bază și directoare ale sistemului și nu constituie o discriminare a destinatarilor și nici nu oferă avantaje selective angrosiștilor.

                     (93)

                     Directiva 2008/118/CE definește angrosistul ca fiind un „antrepozitar autorizat”, ceea ce înseamnă „o persoană fizică sau juridică autorizată de autoritățile competente dintr-un stat membru să producă, să transforme, să dețină, să primească sau să expedieze produse accizabile în cadrul activității sale, în regim suspensiv de accize în cadrul unui antrepozit fiscal”; a se vedea articolul 4 alineatul (1) din directiva menționată. Această definiție este similară cu dispozițiile de la articolul 4 alineatul (1), cu trimitere la articolul 3 alineatul 1 punctul 1, din lege.

                     (94)

                     În continuare, Directiva 2008/118/CE definește destinatarul ca fiind un „destinatar înregistrat”, ceea ce înseamnă „o persoană fizică sau juridică autorizată de autoritățile competente din statul membru de destinație, în condițiile stabilite de autoritățile în cauză și în cadrul activității sale, să primească produse accizabile care se deplasează în regim suspensiv de accize dintr-un alt stat membru”; a se vedea articolul 4 alineatul (9) din directiva menționată. Această definiție este similară cu dispozițiile de la articolul 4 alineatul (3), cu trimitere la articolul 3 alineatul 1 punctele 2 și 3, din lege, precum și cu cele de la articolul 10 alineatul 1, cu trimitere la articolul 9 alineatul 1 punctele 1 și 2, din lege.

                     (95)

                     În temeiul legii, în calitate de angrosist, o întreprindere poate să producă, să prelucreze, să depoziteze, să primească și să importe din alte țări și să livreze către alți angrosiști produse alimentare impozabile fără ca taxa să fie achitată [articolul 5 alineatul 1 din lege].

                     (96)

                     În plus, importatorii care au efectuat doar tranzacții intermediare cu produse alimentare impozabile către întreprinderi înregistrate în temeiul legii (cu alte cuvinte, angrosiști sau destinatari) se pot înregistra ca angrosiști [articolul 4 alineatul 3 din lege]. Acești intermediari pot primi produse alimentare impozabile de la alți angrosiști și pot să primească și să importe produse alimentare impozabile din alte țări fără ca taxa să fie achitată [articolul 5 alineatul 2 din lege]. Toți ceilalți importatori trebuiau să fie înregistrați ca destinatari [articolul 4 alineatul 1 din lege].

                     (97)

                     O întreprindere înregistrată ca angrosist trebuia să plătească taxa pe baza produselor alimentare impozabile livrate [articolul 7 alineatul 1 din lege]. O întreprindere înregistrată ca destinatar trebuia să plătească taxa pe baza produselor alimentare impozabile primite/importate [articolul 7 alineatul 3 din lege].

                     (98)

                     În conformitate cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2008/118/CE, acciza trebuie plătită în momentul eliberării produselor pentru consum. În general, produsele sunt eliberate pentru consum de îndată ce ies dintr-un regim suspensiv de accize sau sunt importate fără a fi plasate într-un astfel de regim; a se vedea articolul 7 alineatul (2) literele (a) și (d) din directiva menționată.

                     (99)

                     Produsele ies dintr-un regim suspensiv de accize la data primirii lor de către un destinatar înregistrat; a se vedea articolul 7 alineatul (3) litera (a) și articolul 17 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) din Directiva 2008/118/CE. Acest lucru este similar cu dispozițiile de la articolul 7 alineatul 3 din lege.

                     (100)

                     De asemenea, produsele ies dintr-un regim suspensiv de accize la data primirii lor într-un loc de livrare directă; a se vedea articolul 7 alineatul (3) litera (c) și articolul 17 alineatul (2) din Directiva 2008/118/CE.

                     (101)

                     Se pare că atât sistemul instituit în temeiul legii, cât și sistemul instituit în temeiul Directivei 2008/118/CE implică o diferență fundamentală între angrosiști și destinatari: antrepozitul unui angrosist nu este impozitat, în vreme ce antrepozitul unui destinatar este impozitat. Această diferență fundamentală justifică diferența de tratament dintre angrosiști și destinatari.

                     (102)

                     Având în vedere acest fapt, Danemarca susține că Măsurile 5 și 6 trebuie considerate ca fiind justificate, având în vedere logica internă, caracterul și gestionarea sistemului fiscal (50), și că aceste măsuri reprezintă o consecință directă a principiilor de bază și directoare ale sistemului fiscal danez (51).

               5.   OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE CU PRIVIRE LA INIȚIEREA PROCEDURII OFICIALE DE INVESTIGARE

                     (103)

                     Comisia a primit în total trei comunicări de la părțile interesate, cu observații referitoare la decizia de inițiere a procedurii și la eventualele elemente de ajutor cuprinse în taxa daneză pe grăsime.

               5.1.   OBSERVAȚIILE PREZENTATE DE LANDBRUG & FØDEVARER F.M.B.A

                     (104)

                     În scrisoarea sa înregistrată la 20 mai 2015, firma de avocatură Bech-Bruun, reprezentând Landbrug & Fødevarer F.M.B.A (denumită în continuare „L&F”), a prezentat observații cu privire la decizia de inițiere a procedurii. L&F sau, în traducere, Consiliul danez pentru agricultură și alimentație, reprezintă industria agricolă și alimentară din Danemarca, inclusiv întreprinderile și asociațiile comerciale și de fermieri.

                     (105)

                     L&F susține că neimpozitarea anumitor produse în temeiul legii nu conduce la o „favorizare în mod evident arbitrară sau părtinitoare a anumitor societăți”. Produsele impozitate sunt sursele primare de grăsime saturată din Danemarca, ceea ce face ca aceste produse să fie diferite de alte produse.

                     (106)

                     Mai mult, potrivit L&F, nu există concurență între produsele impozitate (carne, produse lactate, diverse tipuri de grăsimi, produse tartinabile în amestec și înlocuitori ai tuturor acestora) și produsele neimpozitate (ouă, fructe cu coajă lemnoasă, semințe, pâine, porumb, cartofi, legume, fructe, zahăr, dulciuri, suplimente alimentare, vitamine, aditivi, pește, produse alimentare cu conținut de grăsime mai mic de 2,3 %).

               5.1.1.   PRAGUL DE 2,3 %

                     (107)

                     L&F susține că pragul de 2,3 % reflectă pragul prevăzut în anexa XIII la Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului (52), care reglementează modul în care poate fi comercializat în Uniune laptele destinat consumului uman. Laptele de consum nu poate consta decât din categoriile prevăzute în anexa respectivă (și anume lapte crud, lapte integral, lapte semidegresat și lapte degresat). Laptele integral („sødmælk”) este definit ca fiind laptele cu un conținut de grăsime de cel puțin 3,5 % (m/m), ceea ce corespunde unui conținut de grăsime saturată de 2,3 %. Astfel, legiuitorul danez a ales un prag care implica un tratament egal (neimpozitare) pentru toate cele trei tipuri de lapte de consum disponibile pe piața daneză, și anume laptele integral (cel puțin 3,5 % grăsime), laptele semidegresat (1,5-1,8 % grăsime) și laptele degresat (mai puțin de 0,5 % grăsime).

                     (108)

                     Potrivit L&F, pragul de 2,3 % reprezintă un mod echilibrat și nediscriminatoriu de urmărire a obiectivelor schemei, prevenind în același timp denaturarea concurenței.

                     (109)

                     Neimpozitarea laptelui de consum reflecta recomandările nutriționale din Danemarca de la acea dată, în special în ceea ce privește sugarii și copiii cu vârste cuprinse între 6 luni și 3 ani (53).

               5.2.   OBSERVAȚIILE PREZENTATE DE MIFU

                     (110)

                     În scrisoarea sa înregistrată la 20 aprilie 2015, […] (54), reprezentând Margarineforeningen (MIFU), a prezentat observații cu privire la decizia de inițiere a procedurii. MIFU, Asociația producătorilor danezi de margarină, este o organizație comercială a producătorilor și importatorilor de margarină din Danemarca.

               5.2.1.   SISTEMUL DE REFERINȚĂ

                     (111)

                     MIFU este de părere că modul de elaborare a legii contravine presupusului obiectiv în materie de sănătate care urmărea reducerea consumului total de grăsime saturată în Danemarca. În opinia MIFU, nu există nicio dovadă științifică potrivit căreia legea a redus efectiv consumul total de grăsime saturată în Danemarca și nu există nici dovezi științifice potrivit cărora legea a îmbunătățit în alt mod starea generală de sănătate a populației daneze. În schimb, MIFU susține că unica schimbare economică și comportamentală determinată de lege a fost faptul că aceasta a condus la o schimbare semnificativă în ceea ce privește măsura în care anumite produse alimentare contribuie la consumul total de grăsime saturată din Danemarca.

                     (112)

                     MIFU afirmă că legea a determinat o reducere semnificativă a consumului de produse alimentare impozitate, cum ar fi margarina și untul, ceea ce a implicat, în consecință, o scădere a măsurii în care aceste produse alimentare impozitate specifice contribuie la consumul total de grăsime saturată din Danemarca. Cu toate acestea, în opinia MIFU, nu există nicio dovadă că reducerea consumului de grăsime saturată din produsele alimentare impozitate, cum ar fi margarina și untul etc., a implicat scăderea consumului total de grăsime saturată din Danemarca și îmbunătățirea în consecință a stării generale de sănătate a populației daneze. Potrivit MIFU, este posibil ca respectiva reducere a consumului să fi fost anulată de o creștere echivalentă a consumului de grăsime saturată conținută în produsele alimentare neimpozitate sau în cele impozitate la o rată mai mică, conducând la o creștere a consumului total de grăsime saturată în Danemarca. În consecință, este posibil ca legea să fi determinat o schimbare doar în ceea ce privește măsura în care anumite surse (produse alimentare) contribuie la consumul total de grăsime saturată din Danemarca.

                     (113)

                     Pe lângă opiniile și documentația prezentate anterior Comisiei, MIFU susține că aceste constatări privind efectele legii sunt confirmate de studii științifice independente privind implicațiile legii și ale altor sisteme fiscale europene în domeniul produselor alimentare.

                     (114)

                     În această privință, MIFU face trimitere în special la raportul „Food taxes and their impact on competiveness in the agri-food sector” (Taxele pe produsele alimentare și impactul acestora asupra competitivității în sectorul agroalimentar) din 17 iulie 2014 (55) („raportul ECORYS”), bazat pe un studiu al implicațiilor sistemelor fiscale europene în domeniul produselor alimentare, inclusiv legea daneză. MIFU subliniază că, potrivit concluziilor raportului, taxele pe produse alimentare pot fi considerate, în general, ca determinând o reducere a consumului de produse impozitate și, de asemenea, modificarea conținutului produselor în sensul reducerii nivelului de zahăr, sare și grăsimi. Taxele pe produse alimentare pot conduce, de asemenea, la înlocuirea unui produs cu altul, printr-o creștere atât a consumului de produse impozitate fabricate de mărci mai ieftine, cât și a consumului de înlocuitori neimpozitați sau impozitați la o rată mai mică ai produselor în cauză. În ceea ce privește întrebarea dacă modificările consumului determină îmbunătățiri în materie de sănătate publică, raportul concluzionează că acest aspect este încă dezbătut pe scară largă și că dovezile furnizate de literatura științifică sunt neconcludente și uneori contradictorii.

                     (115)

                     Raportul ECORYS concluzionează în continuare că taxele pe produse alimentare conduc la o creștere a sarcinilor administrative și pot avea un impact negativ asupra rentabilității și a ocupării forței de muncă. De asemenea, acestea pot avea un impact asupra competitivității întreprinderilor individuale.

                     (116)

                     În ceea ce privește implicațiile specifice ale legii, raportul ECORYS indică o creștere semnificativă a prețurilor produselor alimentare impozabile și o scădere semnificativă echivalentă a consumului acelorași produse alimentare impozabile. Raportul identifică, de asemenea, o trecere clară de la produsele impozitate la cele impozitate la o rată mai mică în ceea ce privește uleiul de măsline și uleiurile vegetale și din semințe, dar recunoaște faptul că acest lucru poate avea la bază alte motive decât impozitarea.

                     (117)

                     În plus, MIFU face trimitere la un studiu științific privind implicațiile legii, efectuat în 2013 (la scurt timp după abrogarea acesteia), care a arătat că nivelul de consum al produselor impozabile, cum ar fi untul, amestecurile de unt, margarina și uleiurile, a scăzut cu 10-15 % ca urmare a introducerii legii (56). Potrivit MIFU, acest studiu arată că impactul negativ al legii asupra produselor alimentare impozabile a fost de trei până la patru ori mai mare decât efectul estimat de legiuitorul danez în observațiile aferente proiectului de lege.

                     (118)

                     MIFU menționează că raportul ECORYS citează un alt studiu privind implicațiile legii, bazat pe date referitoare la întregul an 2012. Din acest studiu reiese că legea din 2012 a determinat, printre altele, o creștere cu 12 % a prețurilor la margarină în Danemarca, ceea ce a implicat totodată o scădere semnificativă a consumului de margarină în această țară și a veniturilor generate de sectorul danez al margarinei, întrucât cumpărarea și consumul de margarină au scăzut cu 8,2 %. Prețurile la unt au crescut cu 13 %, iar cererea sau consumul de unt a scăzut în consecință cu 5,5 % (57). Scăderea efectivă a consumului de margarină în 2012, de 8,2 %, a reprezentat mai mult decât dublul scăderii estimate de legiuitorul danez în observațiile aferente proiectului de lege.

                     (119)

                     MIFU consideră că concluziile raportului constituie o confirmare suplimentară a faptului că elaborarea legii nu a fost coerentă cu obiectivul declarat al acesteia în materie de sănătate, și anume reducerea consumului de grăsime saturată în Danemarca.

                     (120)

                     De asemenea, MIFU susține că taxa a fost concepută într-un mod evident arbitrar sau părtinitor și că, prin urmare, măsurile de ajutor contestate nu pot fi justificate prin obiectivul sau caracterul intrinsec al sistemului general de referință (legea).

               5.2.2.   MĂSURA 2; SCUTIREA DE TAXĂ A PRODUSELOR ALIMENTARE CU UN CONȚINUT DE GRĂSIME SATURATĂ CARE NU DEPĂȘEȘTE PRAGUL DE 2,3 % (PUNCTUL 2.1.8.2 DIN DECIZIA DE INIȚIERE A PROCEDURII)

                     (121)

                     MIFU susține că stabilirea pragului de 2,3 % reprezintă o măsură evidentă de politică industrială, întrucât intenția și efectul său explicit au fost să favorizeze sectorul extrem de influent al produselor lactate din Danemarca. Potrivit MIFU, pragul a fost conceput în mod deliberat în scopul scutirii laptelui de la plata taxei, întrucât orice taxare a laptelui ar fi condus la repercusiuni financiare foarte grave pentru sectorul danez al produselor lactate, având în vedere situația economică și concurențială cu care se confrunta acest sector la data adoptării legii.

                     (122)

                     MIFU susține că stabilirea pragului de 2,3 % în temeiul legii constituie un exemplu perfect de măsură selectivă de facto care nu poate fi justificată.

               5.2.3.   PRINCIPALII BENEFICIARI AI LEGII

                     (123)

                     În plus, MIFU susține că sectorul danez al laptelui a fost principalul beneficiar al scutirii de facto prin neplata taxelor, ceea ce a permis reducerea unor costuri pe care, altfel, aceste întreprinderi ar fi trebuit să le suporte. Punerea în aplicare a acestei legi a determinat o scădere a cererii de produse alimentare impozabile în temeiul legii și, prin urmare, a veniturilor (studiile de caz indică o scădere de 5,5 %-15 % (58)). Prin comparație, laptele nu a fost impozitat și nu a înregistrat nicio scădere a cererii în perioada în care legea a fost în vigoare. Dimpotrivă, în Danemarca, consumul de lapte de consum (59) a crescut puțin în 2012 comparativ cu nivelul din 2011, atingând în același timp în 2012 un nivel de consum care a fost practic identic cu cel din 2010 (60).

                     (124)

                     În plus, MIFU susține că niciun „expert” nu a recomandat vreodată scutirea laptelui de la plata taxei în temeiul legii. Chiar și Comisia de prevenire a guvernului danez a recomandat ca laptele să fie, de asemenea, impozitat. Potrivit MIFU, recomandările alimentare ale Administrației veterinare și alimentare din Danemarca cu privire la aportul de lapte de consum în rândul copiilor mici nu au sprijinit în niciun fel scutirea rezultată din pragul de 2,3 %, ci au fost doar folosite ca argument pentru a exclude laptele de la plata taxei.

                     (125)

                     În plus, MIFU susține că, în orice caz, scutirea laptelui ca atare de la plata taxei în temeiul legii doar pentru presupusul scop de a răspunde nevoilor potențiale de consum de lapte ale copiilor foarte mici a fost inconsecventă și disproporționată. Potrivit MIFU, acest obiectiv putea să fie realizat în moduri mai eficiente și cu efecte mai puțin perturbatoare, cum ar fi reglementarea tradițională, instrumentele bazate pe piață, autoreglementarea sectorului, informarea și educarea sau acordarea de scutiri de impozite gospodăriilor cu copii mici și grădinițelor.

                     (126)

                     În plus, MIFU susține că scutirea laptelui a favorizat nu doar aportul de lapte de consum în detrimentul altor surse de consum substituibile, ci și utilizarea laptelui în scopuri industriale ca ingredient în alte produse alimentare în detrimentul ingredientelor impozabile.

                     (127)

                     Astfel, MIFU concluzionează că sectorul danez al laptelui a fost principalul sector beneficiar al scutirii de facto și că nicio entitate nu a beneficiat la fel de mult de această scutire ca Arla.

               5.3.   OBSERVAȚIILE PREZENTATE DE ARLA FOODS

                     (128)

                     În scrisoarea sa înregistrată de Comisie la 7 iunie 2016, […] (61), reprezentând Arla, a prezentat observații cu privire la decizia de inițiere a procedurii. Arla Foods este cel mai mare grup din sectorul produselor lactate din Europa și este deținut în regim de cooperativă de producători de lapte danezi și suedezi. Grupul Arla prelucrează peste 90 % din volumul de lapte danez.

                     (129)

                     În scrisoarea sa, Arla afirmă că obiectivul taxei pe grăsimea saturată a fost promovarea unei alimentații mai sănătoase, pentru a îmbunătăți sănătatea și speranța medie de viață a populației din Danemarca. În plus, pentru a atinge acest obiectiv general, Arla susține că obiectivul acestei taxe indirecte nu a fost doar impozitarea tuturor produselor alimentare care conțin grăsime saturată, ci și orientarea populației către produse alimentare care conțin cantități mai mici de grăsime saturată, fără a diminua aportul de produse alimentare sănătoase și necesare care conțin alte substanțe nutritive importante. Taxa nu a urmărit eliminarea grăsimii saturate din alimentație, întrucât multe produse care conțin grăsime saturată sunt, în același timp, produse alimentare necesare.

                     (130)

                     Arla susține în continuare că pragul de 2,3 % pentru impozitare nu este selectiv, întrucât produsele alimentare cu conținut de grăsime saturată mai mic de 2,3 % se află într-o situație de fapt și de drept diferită, prin prisma obiectivelor taxei pe grăsime saturată, față de produsele care au un conținut mai mare de grăsime saturată. Impozitarea doar a produselor alimentare cu un conținut de grăsime saturată de peste 2,3 % contribuie la atingerea obiectivelor taxei.

                     (131)

                     În continuare, Arla explică modul în care pragul de 2,3 % s-a bazat pe recomandările nutriționale oficiale cu privire la laptele de consum la data introducerii taxei. În continuare, Arla enumeră beneficiile consumului de lapte. La final, Arla susține că nu există o relație concurențială între laptele de consum și alte produse.

               6.   RAPORTUL ECORYS

                     (132)

                     Raportul „Taxele pe produsele alimentare și impactul acestora asupra competitivității în sectorul agroalimentar” a fost rezultatul unui studiu comandat de Direcția generală Întreprinderi și Industrie a Comisiei Europene. Studiul a fost realizat în perioada 2013-2014 de Consorțiul european pentru competitivitate și politici industriale durabile („Consorțiul ECSIP”). Consorțiul a fost condus de Ecorys Țările de Jos și este format din Cambridge Econometrics, Institutul Tehnologic Danez, Euromonitor, IDEA Consult, Institutul IFO și WiiW, precum și dintr-un grup de subcontractanți specializați și experți. Raportul a analizat efectul taxelor nearmonizate asupra competitivității sectorului agroalimentar. Studiul a inclus o analiză a taxei pe grăsimea saturată din Danemarca. Potrivit raportului ECORYS (a se vedea considerentul 123), există indicii conform cărora taxa pe grăsime saturată și-a atins scopul principal de a influența modelele de achiziție și a contribuit, de asemenea, la finanțarea reducerilor fiscale în alte domenii, dar aceste efecte au presupus costuri administrative ridicate pentru întreprinderile afectate.

                     (133)

                     Raportul ECORYS a inclus studiul de analiză econometrică „The Danish tax on saturated fat – short run effects on consumption, substitution patterns and consumer prices of fats” (Taxa daneză pe grăsimea saturată – efecte pe termen scurt asupra consumului, a modelelor de substituție și a prețurilor de consum ale grăsimilor) (62). Potrivit acestei analize, introducerea taxei pe grăsimea saturată din produsele alimentare a avut un efect asupra pieței produselor în cauză, întrucât nivelul consumului de grăsime a scăzut cu 10-15 %. Cu toate acestea, având în vedere perioada relativ scurtă de colectare a datelor cât timp taxa a fost activă (nouă luni, corectată pentru a ține seama de efectele sezoniere), interpretarea acestor rezultate dintr-o perspectivă pe termen lung trebuie realizată cu mare atenție. Raționamentul economic sugerează ajustări comportamentale și reduceri ale consumului de grăsime pe termen lung, atât la nivelul consumatorilor, cât și al producătorilor, de exemplu în ceea ce privește modificarea conținutului produselor în sensul reducerii nivelului de grăsime saturată etc. Pe lângă reducerea consumului de grăsimi, studiul a identificat dovezi privind înlocuirea produselor, observând că consumatorii au redus achizițiile de unt și au crescut achizițiile de margarină și amestecuri (63). Aspectul efectelor de substituție în ceea ce privește produsele care conțin mai puține grăsimi saturate nu a fost analizat în mod direct. Efectele de substituție pot spori (dacă produsele înlocuite sunt mai sănătoase) sau pot submina (dacă, de exemplu, produsele înlocuite conțin mult zahăr) efectele directe de stimulare ale taxei (64).

                     (134)

                     În același timp, costurile administrative impuse de taxă s-au dovedit a fi semnificative pentru societăți. S-a estimat că taxa a implicat, pentru societățile de comercializare cu amănuntul și angro, costuri de 200 de milioane DKK (65) (aproximativ 27 de milioane EUR).

                     (135)

                     Camera de comerț daneză a întrebat 99 dintre membrii săi (în principal organizații de vânzare cu amănuntul) dacă au observat indicii că taxa pe grăsimea saturată a orientat consumatorii spre produse mai sănătoase. Doar 12 % dintre membrii acesteia au observat această evoluție (66), ceea ce sugerează că efectele de substituție au subminat efectul stimulativ al taxei; cu toate acestea, nu există deocamdată nicio analiză academică care să susțină acest lucru.

               7.   EVALUAREA EXISTENȚEI AJUTORULUI

                     (136)

                     Articolul 107 alineatul (1) din TFUE prevede că sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre.

                     (137)

                     Prin urmare, pentru ca o măsură să fie calificată drept ajutor în sensul acestei dispoziții, este necesar ca toate condițiile următoare să fie îndeplinite: (i) măsura trebuie să fie imputabilă statului și să fie finanțată din resurse de stat; (ii) măsura trebuie să confere un avantaj economic unei întreprinderi; (iii) acest avantaj trebuie să fie selectiv; și (iv) măsura trebuie să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența și să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre.

                     (138)

                     În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a considerat, în mod preliminar, că măsurile 1-3 și 5-6 aveau toate caracteristicile ajutorului de stat. În ceea ce privește măsura 4, Comisia a considerat că aceasta nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

                     (139)

                     În cursul procedurii oficiale de investigare, Comisia a primit observații și comentarii din partea Danemarcei și a mai multor părți interesate. În ceea ce privește măsura 4, procedura oficială de investigare nu a dezvăluit nicio informație care să impună o concluzie diferită de cele exprimate în decizia de inițiere a procedurii. Prin urmare, în ceea ce privește măsura 4, Comisia este de părere că scutirea în cauză nu este selectivă, întrucât vizează produse care nu se află într-o situație de drept și de fapt comparabilă cu cea a produselor care fac obiectul taxei. Mai exact, obiectivele taxei (considerentul 166) vizau îmbunătățirea sănătății și a alimentației publice și prin urmare, din această perspectivă, produsele care nu sunt destinate consumului uman nu sunt comparabile. În consecință, măsura 4 nu constituie ajutor de stat.

                     (140)

                     În ceea ce privește măsurile 1-3, 5 și 6, Danemarca și părțile interesate au susținut că aceste măsuri nu au toate caracteristicile ajutorului de stat. Danemarca a prezentat informații despre elementele juridice, administrative și factuale ale măsurilor care fac necesară reexaminarea prezenței ajutorului de stat în ceea ce privește aceste măsuri.

               7.1.   AVANTAJ PENTRU ÎNTREPRINDERI

                     (141)

                     Un avantaj, în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, este orice beneficiu economic pe care întreprinderea nu l-ar fi putut obține în condiții normale de piață, și anume în absența intervenției statului.

                     (142)

                     Forma exactă a măsurii nu este relevantă pentru a determina dacă aceasta conferă sau nu întreprinderii un avantaj economic. Nu doar acordarea avantajelor economice pozitive este relevantă pentru noțiunea de ajutor de stat, ci și scutirea de sarcinile economice (cum ar fi taxele) poate să constituie, de asemenea, un avantaj. Aceasta din urmă este o categorie largă care cuprinde orice reducere a taxelor incluse în mod normal în bugetul unei întreprinderi (67). Aceasta se referă la toate situațiile în care operatorii economici sunt scutiți de costurile inerente activităților economice pe care le desfășoară. Aceasta include, în special, situații în care unii operatori nu trebuie să suporte costuri pe care alți operatori comparabili trebuie să le suporte, în mod normal, într-o ordine juridică dată.

                     (143)

                     În această privință, faptul că anumite produse nu au făcut obiectul taxei pe grăsimea saturată poate implica un avantaj pentru producătorii lor. Aceasta înseamnă că aceste produse și producătorii lor, și anume întreprinderi care furnizează produse pe piață, pot beneficia de un avantaj economic sub forma unei scutiri de sarcina fiscală care poate rezulta din aplicarea taxei.

                     (144)

                     Întrebarea dacă sarcina fiscală care rezultă din taxa pe grăsimea saturată reprezintă un „cost normal” pe care trebuie să-l suporte orice produs sau o „taxă inclusă în mod normal în bugetul unei întreprinderi” echivalează cu evaluarea comparabilității produselor în raport cu obiectivul taxei. Acest aspect va fi abordat în partea privind selectivitatea din prezenta decizie (a se vedea mai jos).

               7.2.   PREZENȚA RESURSELOR DE STAT ȘI CRITERIUL IMPUTABILITĂȚII

                     (145)

                     Numai avantajele acordate direct sau indirect prin resurse de stat și bazate pe o decizie imputabilă statului pot constitui ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE (68). Renunțarea la venituri care altfel ar fi fost plătite statului constituie un transfer de resurse de stat (69).

                     (146)

                     Toate măsurile, astfel cum sunt enumerate la considerentul 27 din prezenta decizie, au fost rezultatul unui act legislativ adoptat de Parlamentul danez (Folketinget) și au fost, prin urmare, imputabile statului danez.

                     (147)

                     Mai mult, în ceea ce privește măsurile 1-3 și 6, un „deficit” de venituri fiscale generat de scutirile sau reducerile de taxe acordate de statul membru îndeplinește cerința privind alocarea de resurse de stat prevăzută la articolul 107 alineatul (1) din TFUE (70).

                     (148)

                     Cu toate acestea, în ceea ce privește măsura 5, una dintre condițiile de la articolul 107 alineatul (1) din TFUE, și anume prezența resurselor de stat, nu a fost îndeplinită. Nu este suficient ca un stat membru să impună unor producători o sarcină sau să-i scutească de aceasta, spre deosebire de alți producători, pentru ca o măsură să fie calificată drept ajutor de stat (71). Avantajul pe care producătorii interni ai produselor impozabile l-ar fi putut avea ca urmare a sarcinilor administrative crescute și a costurilor suplimentare pentru importatorii/producătorii străini ai produselor ca urmare a aplicării taxei de acoperire se datorează simplului fapt că taxa era aplicată foarte timpuriu în cadrul lanțului de producție, dar nu a determinat Danemarca să renunțe la venituri fiscale la care ar fi avut altfel dreptul legal (a se vedea considerentul 87). Este posibil pur și simplu să fi crescut costul total al produselor impozitate importate. Prin urmare, Comisia este de acord cu afirmația Danemarcei potrivit căreia sporirea sarcinilor administrative și costurile suplimentare rezultate pentru importatori ca urmare a aplicării măsurii 5 nu implică un transfer de resurse de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE (a se vedea considerentul 87). Nu este necesar să se evalueze dacă celelalte condiții privind ajutorul de stat sunt îndeplinite pentru această măsură.

                     (149)

                     Prin urmare, Comisia concluzionează că măsura 5 nu a constituit un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

               7.3.   DENATURAREA CONCURENȚEI ȘI IMPACTUL ASUPRA SCHIMBURILOR COMERCIALE

                     (150)

                     Se consideră în general că există o denaturare a concurenței în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat atunci când statul acordă un avantaj financiar unei întreprinderi dintr-un sector liberalizat în care există sau ar putea exista concurență (72). Instanțele Uniunii au considerat că „atunci când un ajutor financiar acordat de un stat membru consolidează poziția unei întreprinderi în raport cu aceea a altor întreprinderi concurente în cadrul schimburilor comerciale [în interiorul Uniunii], acestea din urmă trebuie considerate ca fiind influențate de ajutor” (73).

                     (151)

                     Fabricarea produselor în cauză în cazul de față are loc într-un sector liberalizat. Comerțul transfrontalier este important pentru aceste produse. Prin urmare, orice avantaj selectiv acordat unora dintre acești producători ar putea să afecteze concurența și comerțul transfrontalier.

               7.4.   SELECTIVITATEA

                     (152)

                     Pentru a se încadra în domeniul de aplicare al articolului 107 alineatul (1) din tratat, o măsură trebuie să implice „favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri”. Prin urmare, nu toate măsurile care favorizează operatorii economici se încadrează în noțiunea de ajutor, ci numai cele care acordă un avantaj în mod selectiv anumitor întreprinderi sau categorii de întreprinderi sau anumitor sectoare economice.

                     (153)

                     Pentru a stabili selectivitatea unei măsuri, Curtea de Justiție a aplicat frecvent fie o analiză în două etape, fie una în trei etape. În cadrul metodei în două etape, trebuie stabilit în primul rând dacă anumite întreprinderi beneficiază de un avantaj în comparație cu alte întreprinderi aflate într-o situație de drept și de fapt comparabilă; în al doilea rând, se evaluează dacă diferențierea ar putea fi justificată prin faptul că decurge din caracterul sau din structura generală a sistemului din care face parte (74).

                     (154)

                     În schimb, în cadrul analizei în trei etape (75):

                                 —

                                 În primul rând, trebuie să fie identificat sistemul de referință.

                                 —

                                 În al doilea rând, trebuie să se stabilească dacă o anumită măsură constituie o derogare de la sistemul respectiv în măsura în care face distincție între operatorii economici care, prin prisma obiectivelor inerente sistemului, se află într-o situație de fapt și de drept comparabilă. În cazul în care măsura în cauză nu constituie o derogare de la sistemul de referință, ea nu este selectivă.

                                 —

                                 Cu toate acestea, dacă măsura reprezintă o derogare (și, prin urmare, este selectivă prima facie), trebuie să se stabilească, în cadrul celei de a treia etape, dacă derogarea este justificată prin natura sau prin schema generală a sistemului de referință. Dacă o măsură selectivă prima facie este justificată prin natura sau prin schema generală a sistemului, aceasta nu poate fi considerată ca fiind selectivă.

                     (155)

                     În ceea ce privește schemele fiscale, Curtea de Justiție a stabilit că selectivitatea măsurii ar trebui, în principiu, să fie evaluată prin intermediul unei analize în trei etape (76). În realitate, diferența dintre cele două abordări este mai degrabă academică. Ea constă în împărțirea primei etape în două etape separate în cazul abordării în trei etape. În ambele abordări este necesar să se definească cadrul de referință adecvat (77).

                     (156)

                     Potrivit Hotărârii Gibraltar (78), determinarea întreprinderilor care se află într-o situație de fapt și de drept comparabilă este esențială pentru identificarea cadrului de referință adecvat. Din jurisprudență rezultă că această evaluare derivă din scopul măsurii în cauză (79) și, în general, din obiectivele urmărite de sistemul din care face parte (80). Privită în acest mod, analiza selectivității constă nu numai în a determina dacă o anumită măsură derogă formal de la un anumit cadru de referință, ci mai ales în a determina dacă una sau anumite întreprinderi beneficiază de un avantaj față de alte întreprinderi care se află într-o situație de fapt și de drept comparabilă (81).

                     (157)

                     În sensul prezentei decizii, selectivitatea măsurilor va fi evaluată prin intermediul unei analize în trei etape, astfel cum este descrisă la considerentul 154.

               7.4.1.   SISTEMUL DE REFERINȚĂ

                     (158)

                     Sistemul de referință reprezintă valoarea de referință în raport cu care este evaluat caracterul selectiv al unei măsuri. Acesta este alcătuit dintr-un set coerent de norme care se aplică în general, pe baza unor criterii obiective, tuturor întreprinderilor care se încadrează în domeniul său de aplicare, astfel cum este definit de obiectivele acestuia.

                     (159)

                     În cazul impozitelor, sistemul de referință se bazează în mod normal pe elemente cum ar fi baza de impozitare, persoanele impozabile, evenimentul impozabil și cotele de impozitare. Același lucru se aplică, de asemenea, pentru taxele speciale (de sine stătătoare), cum ar fi taxele pe anumite produse sau activități care au un impact negativ asupra mediului sau asupra sănătății, care nu fac efectiv parte dintr-un sistem de impozitare mai vast. Drept urmare și cu condiția ca limitele taxei să nu fi fost stabilite într-un mod evident arbitrar sau părtinitor (82), astfel încât să favorizeze anumite produse sau anumite activități care se află într-o situație comparabilă în ceea ce privește logica subiacentă a taxei în cauză, sistemul de referință este, în principiu, taxa în sine. Cu toate acestea, scopul aplicării unui impozit sau a unei taxe poate fi legat de obiective suplimentare (cum ar fi sănătatea, mediul, urbanismul etc.), care depășesc simplele obiective fiscale, iar acestea trebuie, de asemenea, să fie evaluate la instituirea sistemului general de referință pentru o astfel de măsură.

                     (160)

                     Potrivit jurisprudenței (83), trebuie definite obiectivele intrinseci sau logica internă a unei măsuri, iar evaluarea selectivității (discriminării) trebuie să fie efectuată numai pe baza unor astfel de obiective, și nu a unor considerente externe. Ca atare, obiectivele de sănătate (sau obiectivele similare de mediu (84)) nu pot justifica excluderea din domeniul de aplicare al articolului 107 alineatul (1) din TFUE a unor măsuri care, altfel, sunt selective. Cu toate acestea, dacă se stabilește că un astfel de obiectiv sau chiar mai multe obiective (cum ar fi sănătatea, mediul, urbanismul etc.) fac parte din logica internă (obiective intrinseci) a taxei și a sistemului din care face parte aceasta, atunci se permite ca un stat membru să le echilibreze și să asigure în același timp respectarea acestora (85). Rezultatul unei asemenea echilibrări și aplicări simultane a obiectivelor poate consta în faptul că, în pofida aparentei discriminări prima facie prin prisma unui obiectiv, o astfel de diferențiere este justificată (sau întreprinderile nu se află într-o poziție comparabilă) din perspectiva altui obiectiv, aplicabil în egală măsură. Invocarea mai multor obiective nu ar trebui totuși să conducă la discriminare arbitrară, iar justificarea oricăror excluderi de la plata taxei (sau a unor cote mai mici ale taxei) trebuie să fie legată de obiectivele intrinseci predefinite ale măsurii și trebuie să fie aplicată cu consecvență și să reiasă în mod evident din metoda de impunere a taxei.

                     (161)

                     Fie că (i) se constată existența discriminării prima facie din perspectiva unui obiectiv și ulterior se consideră că această discriminare este justificabilă din perspectiva tuturor obiectivelor aplicate împreună, fie că (ii) se constată pur și simplu că nu există nicio discriminare, deoarece întreprinderile nu se află într-o situație de drept și de fapt comparabilă, ca urmare a aplicării combinate a mai multor obiective, aceste două posibilități sunt, în cele din urmă, echivalente și ajung la același rezultat, și anume absența selectivității. Din motive de claritate, Comisia va urma în cazul de față primul dintre aceste două moduri de efectuare a evaluării. În consecință, Comisia va lua ca punct de plecare obiectivul de reducere a aportului de grăsime saturată, întrucât acest obiectiv rezultă din caracteristicile tehnice ale taxei, și anume obiectul sau evenimentul impozabil care face obiectul acestei taxe (86). Orice abatere de la logica subiacentă acestui obiectiv va fi înregistrată ca discriminare prima facie (considerentele 168-171), care poate fi justificată pe baza naturii și a logicii sistemului general, inclusiv a tuturor obiectivelor aplicabile. Această metodă de prezentare nu aduce însă atingere existenței tuturor obiectivelor intrinseci urmărite de măsură și nici ordinii de prioritate stabilite de statul membru pentru acestea.

                     (162)

                     În ceea ce privește măsurile în cauză, la considerentul 80 din decizia de inițiere a procedurii, sistemul de referință a fost definit astfel: „[î]n cazul de față, sistemul de referință este sistemul fiscal danez, în special normele privind taxarea grăsimii saturate din produsele alimentare. Astfel cum s-a descris mai sus (la considerentul 17 și următoarele), produsele care conțin grăsime saturată fac, în principiu, obiectul taxei pe grăsimea saturată. În conformitate cu dispozițiile aplicabile din lege, se aplică o taxă de 16 DKK per kilogram de grăsime saturată din produsul alimentar în cauză.” Pe baza informațiilor furnizate de autoritățile daneze și a observațiilor terților, Comisia trebuie să adapteze acest sistem de referință pentru a include toate obiectivele intrinseci urmărite de măsură (a se vedea considerentul 166).

                     (163)

                     În observațiile trimise ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii (a se vedea considerentul 56 și următoarele din prezenta decizie), autoritățile daneze au obiectat față de definiția dată de Comisie sistemului de referință. Danemarca argumentează că sistemul de referință ar trebui să fie definit de obiectivele intrinseci urmărite de taxă. Potrivit autorităților daneze, obiectivele urmărite de taxa pe grăsimea saturată erau promovarea unei alimentații mai sănătoase și îmbunătățirea stării de sănătate a populației daneze prin taxarea surselor primare ale aportului de grăsime saturată din Danemarca, luând în considerare, în același timp, orientările alimentare oficiale.

                     (164)

                     Comisia remarcă faptul că observațiile privind legea care au fost pregătite pentru prima lectură a legii în parlamentul danez menționează doar că „scopul prezentei legi este de a promova o alimentație mai sănătoasă și, prin urmare, de a îmbunătăți sănătatea populației” și că „aceasta se realizează prin reducerea aportului de grăsime saturată prin intermediul unei taxe de 16 DKK per kilogram de grăsime saturată din anumite produse …”.

                     (165)

                     Deși observațiile privind legea nu menționează sursele primare, acestea fac totuși trimitere la recomandările alimentare care stipulează că grăsimea ar trebui să facă parte din dieta zilnică și că este preferabil să se consume grăsimi nesaturate în locul grăsimilor saturate. În plus, observațiile privind legea au precizat că taxa ar trebui să vizeze o parte semnificativă a produselor alimentare obișnuite pentru a obține cel mai semnificativ efect asupra consumului, dar, în același timp, să fie cât mai simplă posibil și să fie aplicată timpuriu în cadrul lanțului de producție, pentru a reduce numărul de întreprinderi afectate de sarcina administrativă a taxei (înregistrare, declarație, plată).

                     (166)

                     În concluzie, Comisia înțelege cadrul de referință (care determină obiectul sau evenimentul impozabil care face obiectul acestei taxe (87)) astfel: taxa viza conținutul de grăsime saturată, fiind percepută asupra masei grăsimii saturate din produsele alimentare enumerate la articolul 1 din lege, dacă conținutul de grăsime saturată din produsul alimentar depășea 2,3 % din masa produsului (considerentul 15). Taxa a fost stabilită la o rată forfetară de 16 DKK per kilogram de grăsime saturată din produsul alimentar în cauză (articolul 2 din lege, considerentul 16). Articolul 3 din lege a definit operatorii care trebuie să plătească taxa (considerentul 17). Această taxă a fost impusă în vederea realizării următoarelor scopuri (obiective intrinseci):

                                 —

                                 să încurajeze reducerea aportului de grăsime saturată și trecerea de la consumul de produse cu un conținut mai mare de grăsime saturată la produse cu un conținut mai mic de grăsime saturată,

                                 —

                                 ținând seama, în același timp, de recomandările alimentare oficiale și de eficiența economică și administrativă.

                     (167)

                     Comisia observă că obiectivele urmărite de taxă sunt legate în primul rând de sănătatea publică (inclusiv o alimentație mai sănătoasă) și că este permis în acest context să se urmărească mai multe obiective de sănătate publică în același timp printr-o aceeași măsură.

                     (168)

                     Prin urmare, taxa (și evenimentul impozabil aferent) se axează pe impozitarea masei de grăsime saturată din produsele alimentare, urmărind în același timp alte obiective de sănătate și alimentare (astfel cum se menționează la considerentul 166 de mai sus).

                     (169)

                     În acord cu logica obiectivului legat de grăsimea saturată, orice produs care conține grăsime saturată s-ar afla într-o situație comparabilă cu produsele care fac obiectul taxei (selectivitate prima facie). Prin urmare, conținutul de grăsime saturată ar trebui să fie referința necesară pentru a evalua dacă există discriminare prima facie în cazul neimpozitării anumitor produse. Cu toate acestea, astfel cum se va explica în continuare, excluderile legate de alte obiective de sănătate și alimentare explicate mai sus și rezumate la considerentul 166, care au fost urmărite în momentul conceperii taxei, pot fi considerate justificate din perspectiva logicii sistemului, care urmărește îmbunătățirea sănătății publice. Alte temeiuri pentru o posibilă justificare inerentă sistemului fiscal pot fi, de exemplu, necesitatea de a combate frauda sau evaziunea fiscală, capacitatea de gestionare administrativă, principiul neutralității fiscale sau necesitatea de a evita dubla impunere (considerentul 176).

                     (170)

                     Taxa nu pare să fi fost concepută într-un mod evident arbitrar sau părtinitor, astfel încât să favorizeze anumite produse sau anumite activități care se află într-o situație comparabilă în ceea ce privește logica subiacentă a taxei în cauză (88). Luând în considerare toate obiectivele intrinseci pe care le urmărește, concepția generală a taxei este justificată.

                     (171)

                     Comisia consideră că sistemul de referință ar trebui să includă prima facie toate produsele cu conținut de grăsime saturată – cu alte cuvinte, și produsele care nu sunt impozitate prin această taxă – și examinează dacă neimpozitarea acestor alte produse poate fi justificată în acord cu logica tuturor obiectivelor care fac parte din sistemul de referință și ținând seama de toate aceste obiective.

               7.4.2.   DEROGARE DE LA SISTEMUL DE REFERINȚĂ (SELECTIVITATE PRIMA FACIE)

                     (172)

                     Într-o a doua etapă, trebuie să se examineze dacă neimpozitarea anumitor produse constituie o derogare de la sistemul de referință.

                     (173)

                     Astfel cum s-a menționat mai sus, în acord cu logica obiectivului legat de reducerea consumului de grăsime saturată, orice produs care conține grăsime saturată s-ar afla într-o situație comparabilă cu produsele care fac obiectul taxei. Prin urmare, excluderea produselor care conțin grăsime saturată din sfera de aplicare a taxei ar fi selectivă prima facie.

                     (174)

                     Având în vedere obiectivul legat de impozitarea produselor care conțin grăsime saturată, următoarele produse (care conțin grăsime saturată) par să se afle într-o situație de fapt și de drept comparabilă cu produsele care fac obiectul taxei, iar neimpozitarea acestora pare, prin urmare, să fie selectivă prima facie, astfel cum s-a stabilit la considerentul 86 din decizia de inițiere a procedurii:

                                 —

                                 măsura 1: omiterea anumitor produse alimentare din lista produselor alimentare enumerate la articolul 1 din lege pentru care se percepea taxa, descrisă în detaliu la punctul 2.1.8.1 din decizia de inițiere a procedurii;

                                 —

                                 măsura 2: neimpozitarea produselor alimentare cu un conținut de grăsime saturată care nu depășește pragul de 2,3 %, descrisă în detaliu la punctul 2.1.8.2 din decizia de inițiere a procedurii;

                                 —

                                 măsura 3: scutirea de la plata taxei a întreprinderilor ale căror vânzări anuale de produse alimentare impozabile erau de maximum 50 000 DKK, descrisă în detaliu la punctul 2.1.8.3 din decizia de inițiere a procedurii.

                     (175)

                     Comisia va reexamina dacă excluderile și scutirile, care au condus la exprimarea unor îndoieli în decizia de inițiere a procedurii, sunt justificate prin prisma obiectivelor legii.

               7.4.3   JUSTIFICARE PRIN PRISMA LOGICII SISTEMULUI FISCAL

                     (176)

                     În cazul în care o măsură este selectivă prima facie, aceasta trebuie evaluată în a treia etapă dacă derogarea în cauză poate fi justificată de logica sistemului. Acest lucru este valabil în cazul în care o măsură decurge în mod direct din principiile de bază sau directoare intrinseci ale sistemului de referință sau rezultă din mecanismele inerente necesare pentru funcționarea și eficiența sistemului (89). În schimb, nu este posibil să se recurgă la obiective de politică externe, care nu sunt inerente sistemului (90). Baza pentru o posibilă justificare ar putea fi, de exemplu, necesitatea de a lupta împotriva fraudei sau a evaziunii fiscale, necesitatea de a lua în considerare cerințe de contabilitate specifice, capacitatea de gestionare, principiul neutralității fiscale (91), natura progresivă a impozitului pe venit și scopul redistributiv al acestuia, necesitatea de a evita dubla impunere (92) sau obiectivul de a optimiza recuperarea datoriilor fiscale. Mai mult, Comisia a recunoscut urmărirea mai multor obiective de sănătate ca fiind un motiv valabil pentru astfel de derogări (93)
                        , (94).

               7.4.3.1.
               Măsura 1

                     (177)

                     Măsurile 1 și 2 vizează excluderea de la impozitare a oricăror produse alimentare care nu sunt enumerate la articolul 1 din lege. Măsura 2 va fi evaluată separat mai jos, dar ambele măsuri se referă la aplicarea a diverse criterii (considerentul 181) pentru a defini produsele impozabile menționate la articolul 1 din lege, denumite surse primare de grăsime saturată. Reclamantul susține că anumite produse alimentare au fost excluse de la impozitare, în timp ce altele nu au fost excluse, deși contribuie la consumul de grăsime saturată în aceeași măsură. Reclamantul subliniază în special diferențierea dintre pește, ouă și carne de pasăre. Peștele și ouăle nu au fost impozitate, spre deosebire de carnea de pui, deși contribuțiile acestora la consumul de grăsime saturată au fost similare (a se vedea considerentul 52 din decizia de inițiere a procedurii).

                     (178)

                     La considerentul 30 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a enumerat principalele produse care nu sunt impozitate pentru că nu au fost enumerate la articolul 1 din lege. În opinia preliminară a Comisiei, produsele impozitate și cele neimpozitate se aflau într-o situație de fapt și de drept similară, având în vedere obiectivul intrinsec al sistemului de referință și faptul că excluderea produselor de la articolul 1 punctele (i)-(vii) din lege a constituit un ajutor de stat pentru producătorii tuturor produselor care nu fac obiectul acestor dispoziții. Danemarcei i s-a solicitat să furnizeze justificări suplimentare pentru excluderi, astfel încât acestea să poată fi acceptate de Comisie.

                     (179)

                     Cu toate acestea, pe baza informațiilor furnizate de autoritățile daneze și a observațiilor terților, Comisia este de părere că există motive pentru a-și modifica evaluarea preliminară din decizia de inițiere a procedurii în ceea ce privește măsura 1.

                     (180)

                     Deși neimpozitarea produselor alimentare (destinate consumului uman) care conțin grăsime saturată este selectivă prima facie, astfel de excluderi pot fi justificate prin prisma logicii generale a sistemului dacă vizează îmbunătățirea sănătății și promovarea unei alimentații mai bune (obiectivele intrinseci ale taxei), astfel cum se menționează la considerentul 31.

                     (181)

                     În cazul de față, autoritățile daneze au stabilit o listă de produse alimentare care trebuie impozitate pe baza a cinci criterii: (i) aplicarea pragului de 2,3 %, care este evaluat în cadrul măsurii 2; (ii) cantitățile consumate de produs; (iii) procentul efectiv de grăsime saturată din produs (considerentul 38); (iv) neîncălcarea orientărilor alimentare oficiale (considerentul 37); și (v) asigurarea faptului că înlocuitorii apropiați ai surselor primare de grăsime saturată sunt, de asemenea, impozitați (considerentul 44). Prin urmare, scopul taxei nu a fost eliminarea integrală a consumului de grăsime saturată, ci mai degrabă vizarea surselor primare, cu alte cuvinte a produselor cu un conținut ridicat de grăsime saturată, consumate relativ frecvent, pentru a reduce aportul de grăsime saturată și a induce o orientare a consumului către produsele alimentare cu mai multe beneficii pentru sănătate, fără a încălca totuși orientările alimentare oficiale și asigurând faptul că înlocuitorii apropiați ai surselor primare de grăsime saturată sunt, de asemenea, impozitați.

               7.4.3.1.1.   Produse scutite de taxă în principal datorită consumului redus al respectivelor produse sau procentului efectiv redus de grăsime saturată din acestea

                     (182)

                     Astfel cum s-a menționat la considerentul 46, produsele alimentare care contribuie la aportul total de grăsime saturată cu maximum 1 % (cum ar fi peștele, ouăle, fructele cu coajă lemnoasă și semințele) nu au fost considerate surse primare ale aportului de grăsime saturată. Acest lucru se poate datora fie faptului că cantitățile de produs consumate, în general, de către populație erau mici, fie faptului că procentul efectiv de grăsime saturată din produs era mic. În timp ce motivele excluderii de la impozitare a peștelui au fost legate, printre altele, de orientările nutriționale naționale (considerentul 197), pentru ouă (95), fructe cu coajă lemnoasă și semințe, motivul principal a fost contribuția redusă a acestora la aportul total de grăsime saturată în Danemarca.

                     (183)

                     În ceea ce privește peștele și ouăle, trebuie menționat faptul că aceste produse, a căror contribuție (individuală) la consumul de grăsime saturată este nesemnificativă, și anume de 1 %, nu constituie surse primare de grăsime saturată în sensul intenției legiuitorului danez. Prin urmare, era logic să se excludă peștele și ouăle din domeniul de aplicare al taxei. Carnea de pasăre este definită drept carne în nomenclatură și în conformitate cu Directiva 2000/13/CE (a se vedea considerentul 42). Întrucât carnea de pasăre este considerată a fi un tip de carne și, prin urmare, o sursă primară de grăsime saturată, era logică și justificată includerea acesteia în domeniul de aplicare al articolului 1 punctul (i) din lege. În ceea ce privește fructele cu coajă lemnoasă și semințele, considerentul 46 menționează contribuția redusă a acestora la aportul de grăsime saturată.

                     (184)

                     Astfel cum s-a descris la punctul 4.1.3 de mai sus, produsele neimpozitate nu se calificau drept surse primare ale aportului de grăsime saturată în Danemarca și nici nu sunt produse clasificate ca înlocuitori direcți ai produselor impozitate în conformitate cu articolul 1 punctul (vii) din lege.

                     (185)

                     Trebuie reamintit faptul că grăsimea saturată din produsele alimentare prelucrate – de exemplu, pâine, chipsuri și dulciuri – a fost impozitată prin impozitarea ingredientelor (a se vedea considerentul 41).

                     (186)

                     Prin aplicarea taxei timpuriu în cadrul lanțului de aprovizionare, a fost creat, de asemenea, un stimulent pentru producătorii de produse alimentare prelucrate să utilizeze ingredientele cele mai sănătoase, și anume cele cu conținut mai mic de grăsime saturată (a se vedea considerentul 90).

                     (187)

                     Pentru a atinge obiectivele legii, determinarea produselor impozabile a trebuit să țină seama de aspectul dacă nivelul de consum al anumitor produse corespunde sau nu orientărilor nutriționale naționale pentru o alimentație sănătoasă.

                     (188)

                     Prin urmare, decizia de a include un produs în lista de produse impozabile de la articolul 1 din lege s-a bazat atât pe conținutul de grăsime saturată din fiecare produs în parte, cât și pe considerații care indică dacă nivelul de consum al anumitor produse corespunde sau nu orientărilor nutriționale naționale pentru o alimentație sănătoasă, precum și celorlalte criterii menționate la considerentul 181.

                     (189)

                     Ca regulă generală, o astfel de abordare este coerentă cu politicile UE privind reducerea consumului de grăsime saturată și cu concluziile Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (EFSA).

                     (190)

                     Potrivit EFSA, în toate statele membre există probleme de sănătate publică legate de alimentație și unele tendințe nefavorabile în modelele de consum alimentar (96). În 2005, Comisia a solicitat EFSA să elaboreze o orientare destinată populației europene în ansamblu, cu recomandări privind alimentația sănătoasă formulate la nivel de categorie de alimente, care să contribuie la menținerea unei stări bune de sănătate prin intermediul unei nutriții optime (orientările privind regimurile alimentare). În avizul său științific din 2009 referitor la stabilirea orientărilor privind regimurile alimentare, EFSA a concluzionat că, având în vedere diferențele dintre statele membre ale UE în ceea ce privește problemele de sănătate, alimentația și stilurile de viață, aceste orientări „trebuie să se bazeze, în mod direct, pe relațiile dintre alimentație și boli care sunt deosebit de importante pentru țara respectivă” (97).

                     (191)

                     În avizul respectiv, EFSA a stabilit principii generale și diverse etape care pot fi aplicate în cadrul elaborării de orientări privind regimurile alimentare la nivel național. În diferitele etape de elaborare a orientărilor naționale, astfel cum sunt descrise de EFSA, trebuie luate în considerare aspecte referitoare la sănătate precum „Identificarea relațiilor dintre alimentație și sănătate” (98), „Identificarea problemelor de sănătate legate de alimentație specifice țării” (99), identificarea „grupelor de alimente care constituie surse de substanțe nutritive importante pentru sănătatea publică” (100) și a „grupelor de alimente a căror relație cu sănătatea este stabilită” (101).

                     (192)

                     În 2010, EFSA a emis un aviz privind valorile de referință în alimentație pentru grăsimi, inclusiv pentru acizii grași saturați, acizii grași polinesaturați, acizii grași mononesaturați, acizii grași trans și colesterol și a concluzionat că aportul de grăsime saturată „ar trebui să fie cât mai scăzut posibil în contextul unei alimentații adecvate din punct de vedere nutrițional” (102). Se explică faptul că „[a]limentația adecvată din punct de vedere nutrițional face obiectul orientărilor privind regimurile alimentare și înseamnă un model de alimentație care asigură toate substanțele nutritive esențiale în cantități adecvate, precum și macronutrienții care furnizează energie, în proporții despre care se știe că mențin sănătatea” (103).

               7.4.3.1.2.   Produse scutite de taxă în principal datorită orientărilor nutriționale naționale pentru o alimentație sănătoasă

                     (193)

                     Indiferent de conținutul lor de grăsime saturată, aportul anumitor categorii de alimente poate reduce riscurile, printre altele, de a apariție a bolilor cardiovasculare. Prin urmare, aporturile reduse ale acestor categorii de alimente, dacă sunt deja sub nivelurile de consum recomandate, pot agrava situația de sănătate, chiar dacă aportul de grăsime saturată este redus.

                     (194)

                     Prin urmare, ambele aspecte – efectele consumului excesiv de anumite substanțe nutritive, cum ar fi grăsimea saturată, asupra sănătății și, în mod independent, efectele consumului insuficient de anumite categorii de alimente asupra sănătății – trebuie luate în considerare la elaborarea măsurilor de politică.

                     (195)

                     Recomandările oficiale daneze pentru un stil de viață sănătos emise de Administrația veterinară și alimentară daneză, care predominau în Danemarca la data la care era în vigoare legea, sunt rezumate la considerentul 47. Acestea promovează consumul de fructe și legume, de pește și produse din pește, de cartofi, orez, paste și pâine integrală, de carne slabă și de produse lactate cu conținut scăzut de grăsimi (chiar dacă aceste produse pot conține grăsime saturată). De asemenea, recomandările pledează pentru un consum redus de zahăr și grăsimi (în special din produse lactate și din carne). Se precizează faptul că ar trebui consumate produse lactate cu conținut scăzut de grăsimi și carne slabă, mai degrabă decât variantele acestora bogate în grăsimi, și se recomandă un aport zilnic de 500 ml de produse lactate cu conținut scăzut de grăsimi, ca parte a unei alimentații sănătoase (a se vedea considerentul 47).

                     (196)

                     În observațiile sale, Danemarca a demonstrat în continuare beneficiile pentru sănătate ale consumului de legume, fructe, pește și produse lactate cu conținut scăzut de grăsimi și a arătat că consumul acestor produse se situa sub aportul zilnic recomandat (a se vedea secțiunea 4.1.4). Impunerea unei taxe asupra acestor produse ar fi redus și mai mult aportul lor, cu efecte nocive asupra obiectivului legat de orientările alimentare, urmărit în egală măsură de taxă. În același mod, dacă consumatorii înlocuiesc produsele cu conținut ridicat de grăsime saturată cu produse cu conținut mai mic de grăsime saturată, cum ar fi legumele și fructele, acest lucru este oportun din punctul de vedere al sănătății și al alimentației și, prin urmare, coerent cu obiectivele taxei.

                     (197)

                     În ceea ce privește peștele, Danemarca a explicat (a se vedea considerentele 52 și 53) că aportul de pește atât la adulți, cât și la copii era mai mic de jumătate din cel recomandat. Cu toate acestea, peștele conține acizi grași esențiali, vitamina D (în special peștele gras), iod și seleniu, care sunt dificil de obținut din alte produse alimentare. Aportul scăzut de pește contribuia la un deficit de vitamina D în rândul populației daneze, motiv pentru care era de dorit să crească aportul de pește. Reducerea consumului de pește ar fi contravenit orientărilor alimentare oficiale din Danemarca și, prin urmare, ar fi subminat obiectivele legii.

                     (198)

                     Reclamantul a susținut că nu există nicio dovadă că o scădere a consumului de grăsime saturată din produsele alimentare impozitate ar fi implicat o scădere a consumului total de grăsime saturată și îmbunătățirea stării generale de sănătate a populației daneze. MIFU susține că există riscul ca înlocuirea produselor alimentare impozitate cu produse alimentare neimpozitate să conducă la o creștere a consumului de grăsime saturată (a se vedea considerentul 112).

                     (199)

                     Astfel cum s-a explicat mai sus (considerentul 196), Danemarca a luat decizia de politică de a exclude astfel de produse de substituție din domeniul de aplicare al taxei pentru a orienta populația spre creșterea consumului acestora, tocmai pentru că au un efect pozitiv asupra sănătății. Dovezile furnizate și expuse mai sus susțin această abordare. Reclamantul nu a prezentat suficiente informații sau dovezi care să demonstreze contrariul.

                     (200)

                     Dimpotrivă, potrivit raportului ECORYS, există indicii că taxa pe grăsimea saturată a influențat modelele de cumpărare. În plus, raportul ECORYS prezintă dovezi că nivelul consumului de grăsimi a scăzut cu 10-15 procente. Raportul prezintă, de asemenea, dovezi că au existat unele schimbări de obiceiuri ale consumatorilor în sensul trecerii la produse mai sănătoase (a se vedea considerentele 132-135 din prezenta decizie). Estimările din cadrul studiilor economice privind efectele asupra comportamentului consumatorilor au arătat că taxa a determinat într-adevăr o reducere cu 10-15 % a nivelului de grăsimi consumate (104). În plus, analiza prezentată în raportul INCENTIVE constată că efectul combinat al excluderii produselor alimentare care nu constituie surse primare ale aportului de grăsime saturată și a altor produse alimentare cu conținut scăzut de grăsime saturată (și anume produsele vizate de măsura 1 și de măsura 2) a susținut o schimbare a cererii de produse alimentare mai sănătoase din partea consumatorilor (105).

                     (201)

                     În acest context, trebuie amintit că, astfel cum se prevede la articolul 168 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene: „Acțiunea Uniunii respectă responsabilitățile statelor membre în ceea ce privește definirea politicii lor de sănătate […].” Prin urmare, statele membre dispun de o marjă largă de apreciere în elaborarea politicii lor de sănătate. Cu excepția cazului în care aceste decizii de politică sunt în mod evident greșite sau nu țin seama de dovezi științifice clare și fără echivoc, Comisia consideră că este de responsabilitatea statelor membre să decidă cu privire la oportunitatea stabilirii stimulentelor într-un fel sau în altul. În consecință, statele membre pot defini mai multe obiective intrinseci în materie de sănătate și de alimentație ale unei taxe, pot stabili ordinea lor de prioritate prin echilibrarea acestora și pot asigura, în același timp, respectarea acestora (considerentul 160).

               7.4.3.1.3.   Evaluare comună

                     (202)

                     În primul rând, în cazul de față, Comisia nu a detectat niciun element arbitrar sau abuz în definirea surselor primare de grăsime saturată, care a motivat excluderile în temeiul măsurii 1. Această definiție, care rezultă din echilibrarea obiectivelor legate de sănătate și de alimentație, astfel cum s-a cristalizat în criteriile descrise la considerentul 181, a fost aplicată în mod consecvent și justificată în mod corespunzător de Danemarca.

                     (203)

                     În acest context, Comisia observă că includerea produselor de înlocuire a surselor primare de grăsime saturată în domeniul de aplicare al taxei – deși, pe baza celorlalte criterii, aceste produse nu s-ar fi calificat drept surse primare – a fost, de asemenea, justificată și nu a condus la acordarea unui ajutor de stat. Această extindere a domeniului de aplicare al taxei a fost motivată de scopul de a limita denaturarea concurenței generată de taxă. Justificările legate de preocupările în materie de concurență și de egalitatea de tratament între produsele concurente sunt în conformitate cu logica ajutorului de stat, în măsura în care aceasta extinde sfera produselor impozabile și reduce diferența dintre produsele impozitate și cele neimpozitate. În același timp, creează o diferențiere artificială între produse care, în mod normal, ar fi trebuit să fie considerate surse secundare și, prin urmare, să nu fie impozitate. Cu toate acestea, nu s-a acordat niciun avantaj producătorilor de produse care au făcut obiectul impozitării suplimentare, ci dimpotrivă, aceștia s-au confruntat cu un cost suplimentar. Situația întreprinderilor aflate într-o situație comparabilă (producători de surse secundare de grăsime saturată), dar ale căror produse nu au fost impozitate nici înainte de aplicarea acestui al patrulea criteriu, nu a fost modificată de faptul că alte produse au fost impozitate pentru că erau înlocuitori. Prin urmare, acest tip de discriminare nu este relevant din perspectiva ajutorului de stat.

                     (204)

                     Mai mult, această diferențiere între sursele de grăsime saturată, altfel secundare, nu indică faptul că taxa ar fi fost concepută în mod arbitrar, ca în cauza Gibraltar (considerentul 156). Nu a fost concepută în mod arbitrar, ci a urmat o metodă consecventă, care putea fi reconciliată cu logica generală a taxei. În ceea ce privește acest din urmă aspect, Comisia constată că impozitarea înlocuitorilor este, de asemenea, o măsură menită să eficientizeze taxa și să atingă obiectivele de sănătate și alimentație într-o manieră mai direcționată, evitând totodată o ingerință nejustificată în situația concurențială a produselor. În mod normal, taxa urmărea să îndepărteze consumatorii de sursele primare de grăsime, pentru a realiza o serie de obiective în materie de sănătate și alimentație. Aceste obiective ar putea fi îndeplinite într-un mod mai eficace printr-o taxă direcționată, care este acceptată la nivel social și pusă în aplicare în mod eficient. Extinderea domeniului de aplicare la înlocuitorii principali ai surselor primare de grăsime saturată s-a făcut în acest scop și se încadrează în logica generală a sistemului.

                     (205)

                     Prin urmare, Comisia acceptă că criteriile de definire a surselor primare ale aportului de grăsime saturată au fost adecvate, și nu arbitrare (considerentele 170 și 181).

                     (206)

                     În al doilea rând, direcționarea taxei numai către sursele primare a fost în conformitate cu obiectivele de a încuraja reducerea aportului de grăsime saturată și de a înlocui consumul de produse cu conținut mai mare de grăsime saturată cu consumul de produse cu conținut mai mic de grăsime saturată, ținând seama, în același timp, de recomandările alimentare oficiale. Comisia este de acord că direcționarea taxei către sursele primare și excluderea din domeniul de aplicare al acesteia a surselor secundare de grăsime saturată constituie un obiectiv valabil din punctul de vedere al sănătății. Deși ar fi fost posibil să se aplice taxa și conținutului de grăsime saturată din sursele secundare, din perspectiva eficacității taxei și, în special, a obiectivului de a influența comportamentul consumatorilor, este justificabilă limitarea taxei la sursele primare. În acest fel, diferența de preț dintre sursele primare și cele secundare este și mai mare, ceea ce încurajează și mai mult îndepărtarea populației de consumul de surse primare tocmai din cauza faptului că acestea au un efect negativ asupra sănătății (a se vedea considerentul 31).

                     (207)

                     Prin urmare, neimpozitarea surselor secundare de grăsime saturată este justificată prin prisma logicii generale a sistemului, incluzând toate obiectivele taxei în materie de sănătate și alimentație menționate la considerentul 166, în special obiectivul legat de sănătate care constă în reducerea consumului de produse care dăunează în mod disproporționat sănătății din cauza conținutului lor mare de grăsime saturată și a absenței altor beneficii pentru sănătate.

                     (208)

                     Neincluderea anumitor produse în lista de la articolul 1 din lege, clasificată drept măsura 1 la punctul 2.1.8.1 din decizia de inițiere a procedurii și menționată la punctul 2.2 din prezenta decizie, a fost, prin urmare, justificată de logica sistemului taxei, cu alte cuvinte nu a fost selectivă, și nu a constituit un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

               7.4.3.2.
               Măsura 2

                     (209)

                     Măsura 2 scutește de taxă toate produsele alimentare, în special laptele, care au un conținut total de grăsime saturată de maximum 2,3 % și constituie unul dintre cele cinci criterii de definire a produselor impozabile menționate la articolul 1 din lege (considerentul 181). În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a considerat, în mod preliminar, că produsele cu conținut de grăsime saturată de maximum 2,3 % (produsele neimpozitate) se află într-o situație de fapt și de drept similară, prin prisma obiectivului intrinsec al sistemului de referință, cu produsele care conțin un procent de grăsime saturată mai mare de 2,3 % (produsele impozitate). Prin urmare, decizia de inițiere a procedurii a concluzionat că neimpozitarea produselor cu conținut de grăsime saturată de maximum 2,3 % a fost selectivă prima facie.

                     (210)

                     În decizia de inițiere a procedurii, Comisia s-a bazat pe recomandările Comisiei de prevenire, potrivit cărora taxa ar trebui să se aplice tuturor produselor lactate, inclusiv laptelui. Cu toate acestea, astfel cum au subliniat autoritățile daneze în cadrul procedurii de investigare, obiectivul de a reduce aportul de grăsime saturată, care a stat la baza recomandărilor Comisiei de prevenire, nu este identic cu obiectivul legii, și anume acela de a promova o alimentație mai bună și îmbunătățirea sănătății populației daneze. Prin urmare, este important să se reevalueze măsura 2 prin luarea în considerare a tuturor obiectivelor de sănătate și alimentație ale legii.

                     (211)

                     Ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii, Danemarca reiterează că este de competența exclusivă a statelor membre să decidă modul în care vor urmări obiectivele de sănătate prin intermediul politicii fiscale și să stabilească pragurile minime, atât timp cât acestea rămân în limitele justificate de scopul taxei.

                     (212)

                     Astfel cum a arătat Danemarca (a se vedea considerentul 66), un prag care scutește de taxă toate produsele cu conținut de grăsime saturată situat sub o anumită limită amplifică stimulentul comportamental de a alege produse cu conținut scăzut de grăsime și, prin urmare, este în conformitate cu recomandările alimentare oficiale descrise la considerentul 47 din prezenta decizie. Efectul de amplificare este valabil pentru toate produsele, dar cu atât mai mult pentru produsele lactate și pentru carne, întrucât aceste produse, în special, au variante situate peste și sub prag. În cazul produselor lactate, un prag a promovat, de asemenea, recomandarea alimentară explicită de a consuma 500 ml de produse lactate cu conținut scăzut de grăsime pe zi prin creșterea diferenței de preț dintre produsele cu conținut scăzut, respectiv ridicat de grăsime.

                     (213)

                     Recomandările alimentare oficiale aplicabile la data la care era în vigoare legea recomandau, de asemenea, ca copiii cu vârsta sub un an să consume lapte integral (lapte cu conținut total de grăsime de 3,5 %, respectiv conținut de grăsime saturată de 2,3 %) (106). Alegerea pragului de 2,3 % a evitat o creștere a prețului la lapte și a facilitat respectarea acestei recomandări alimentare. S-ar fi putut lua în considerare o abordare diferențiată potrivit căreia, pe de o parte, laptele integral pentru copiii mici ar fi fost scutit de taxă, în timp ce același produs destinat consumului de către copiii mai mari și adulți, pe de altă parte, ar fi fost impozitat. Cu toate acestea, o astfel de abordare ar fi fost foarte dificil, dacă nu imposibil de gestionat și, prin urmare, ar fi fost nejustificată. În consecință, tratamentul uniform al laptelui integral pare justificat.

                     (214)

                     Reclamantul a contestat că pragul ar asigura în mod eficient neîncălcarea de către lege a recomandărilor alimentare potrivit cărora copiii ar trebui să consume lapte, iar copiii mici să consume lapte integral.

                     (215)

                     Cu toate acestea, în declarațiile sale, Danemarca a susținut că stabilirea unui prag a fost cea mai eficientă și mai puțin costisitoare metodă de a asigura faptul că taxa nu contravine orientărilor alimentare oficiale. Măsurile alternative pentru asigurarea faptului că taxa nu conduce la stimulente economice contrare orientărilor alimentare oficiale ar fi fost mult mai puțin eficiente și mai costisitoare din punct de vedere administrativ decât derogarea pentru laptele integral (a se vedea considerentele 75-78).

                     (216)

                     Reclamantul a susținut că, deși pragul de 2,3 % ar putea fi considerat o măsură generală, acesta este selectiv în efectele sale, întrucât principalii beneficiari sunt producătorii și prelucrătorii de produse lactate, și mai ales Arla, care este principalul prelucrător de produse lactate din Danemarca (a se vedea considerentele 139-146).

                     (217)

                     Danemarca a susținut că pragul de 2,3 % reflectă principiile de bază și directoare ale legii. Faptul că de acesta au beneficiat unele întreprinderi mai mult decât altele a fost pur și simplu o consecință necesară a stabilirii unui prag (a se vedea considerentul 72).

                     (218)

                     Danemarca a prezentat cifre referitoare la principalii contribuabili și, de asemenea, la principalii beneficiari ai pragului de 2,3 % (a se vedea considerentul 74). Aceste cifre arată că […] (107) a fost principalul contribuabil în temeiul Legii privind taxa pe grăsimea saturată în ceea ce privește produsele care au făcut obiectul taxei ([…] milioane DKK), deținând totodată și cota principală din valoarea fiscală estimată a produselor lactate neimpozitate situate sub pragul de 2,3 % ([…] milioane DKK). Cu toate acestea, chiar dacă cifrele arată că pragul a vizat în mare măsură sectorul produselor lactate (140 de milioane DKK) și, prin urmare, […], acestea arată, de asemenea, că și produsele din alte sectoare s-au încadrat în domeniul său de aplicare (83 de milioane DKK).

                     (219)

                     În ceea ce privește măsura 2, care a reprezentat unul dintre cele cinci criterii (considerentul 181) pentru determinarea produselor impozabile, numite surse primare de grăsime saturată, Comisia ajunge la aceleași concluzii de la considerentele 202-207 de mai sus. În primul rând, Comisia nu a identificat niciun element arbitrar sau abuz în definirea pragului de 2,3 %. Definirea acestui prag, care rezultă din echilibrarea obiectivelor de sănătate și alimentație, a fost aplicată cu consecvență și a fost justificată în mod corespunzător de Danemarca.

                     (220)

                     În al doilea rând, direcționarea taxei numai către sursele primare, inclusiv prin intermediul unui prag, a fost în conformitate cu obiectivele de a încuraja reducerea aportului de grăsime saturată și de a înlocui consumul de produse cu conținut mai mare de grăsime saturată cu consumul de produse cu conținut mai mic de grăsime saturată, ținând seama, în același timp, de recomandările alimentare oficiale. Comisia este de acord că direcționarea taxei către sursele primare și excluderea din sfera de aplicare a acesteia a surselor secundare de grăsime saturată constituie un obiectiv valabil din punctul de vedere al sănătății. Deși ar fi fost posibil să se aplice taxa și conținutului de grăsime saturată din sursele secundare (sub prag), din perspectiva eficacității taxei și în special a obiectivului de a influența comportamentul consumatorilor, este justificabilă limitarea taxei la sursele primare. În acest fel, diferența de preț dintre sursele primare și cele secundare este și mai mare, ceea ce încurajează și mai mult îndepărtarea populației de consumul de surse primare tocmai din cauza faptului că acestea au un efect negativ asupra sănătății.

                     (221)

                     Prin urmare, neimpozitarea surselor secundare de grăsime saturată (astfel cum sunt definite și prin intermediul pragului) este justificată prin prisma logicii generale a sistemului, incluzând toate obiectivele taxei în materie de sănătate și de alimentație menționate la considerentul 166, în special obiectivul legat de sănătate care constă în reducerea consumului de produse care dăunează în mod disproporționat sănătății din cauza conținutului lor mare de grăsime saturată și a absenței altor beneficii pentru sănătate.

                     (222)

                     Prin urmare, criteriul legat de neimpozitarea produselor cu conținut de grăsime saturată de maximum 2,3 % este conform cu obiectivele taxei, astfel cum sunt menționate la considerentele 31, 32 și 166, și este justificat de logica sistemului taxei. Neimpozitarea acestor produse, clasificată drept măsura 2 la punctul 2.1.8.2 din decizia de inițiere a procedurii și menționată la punctul 2.2 din prezenta decizie, nu este, prin urmare, selectivă și nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

               7.4.3.3.
               Măsura 3

                     (223)

                     În decizia de inițiere a procedurii a fost lăsat deschis aspectul dacă scutirea de taxă, în temeiul legii, a întreprinderilor cu vânzări anuale de produse alimentare impozabile de maximum 50 000 DKK era selectivă și trebuie considerată ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Astfel cum s-a explicat în decizia de inițiere a procedurii, scutirea a fost stabilită la un nivel identic cu cel din Legea daneză privind TVA, care prevede că întreprinderile cu vânzări anuale de produse alimentare impozabile de maximum 50 000 DKK nu sunt obligate să se înregistreze în conformitate cu Legea privind TVA și nu trebuie să plătească TVA. Potrivit declarațiilor Danemarcei prezentate ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii, dacă aceste întreprinderi nu sunt obligate să se înregistreze în scopul plății TVA, nu ar trebui să fie necesar să se înregistreze nici în scopul plății taxei în temeiul Legii privind taxa pe grăsimea saturată.

                     (224)

                     Danemarca susține că pragul de 50 000 DKK pentru vânzările anuale de produse alimentare impozabile a fost o măsură generală care s-a aplicat producătorilor interni, importatorilor, intermediarilor și vânzătorilor la distanță deopotrivă și a fost disponibil în egală măsură tuturor operatorilor economici.

                     (225)

                     În plus, având în vedere obiectivul în materie de sănătate al taxei și impactul limitat asupra sănătății al cantităților limitate care nu au fost impozitate datorită pragului de 50 000 DKK, scutirea pare justificată prin natura sistemului de referință.

                     (226)

                     Comisia ia act de faptul că cuantumurile taxelor care nu sunt percepute datorită pragului pot fi mici (a se vedea considerentul 81) și acceptă că colectarea unor astfel de sume mici ar fi implicat o sarcină administrativă disproporționată. Astfel cum a explicat Danemarca, întreprinderile cu o cifră de afaceri de maximum 50 000 DKK nu sunt obligate să se înregistreze în scopuri de TVA, din cauza sarcinii administrative cu care s-ar confrunta întreprinderile în cauză și administrația. Aceasta ar fi disproporționată în raport cu cuantumul TVA care ar fi colectat în ipoteza respectivă. Același lucru este valabil și pentru cazul în speță. Taxa care trebuia plătită de întreprinderile cu o cifră de afaceri provenită din vânzarea produselor alimentare impozabile de maximum 50 000 DKK ar fi prea mică pentru a justifica sarcina administrativă implicată de colectarea sa. Astfel, Comisia nu a identificat niciun element arbitrar sau abuz în definirea pragului de 50 000 DKK pentru vânzările contribuabililor. Definirea acestui prag, care rezultă din echilibrarea obiectivelor de sănătate și alimentație cu eficacitatea taxei și cu eficiența administrativă, a fost aplicată cu consecvență și a fost justificată în mod corespunzător de Danemarca.

                     (227)

                     În continuare, Comisia este de acord că direcționarea taxei, și în ceea ce privește sfera persoanelor impozabile, către întreprinderile mai mari, precum și scutirea de taxă a întreprinderilor foarte mici, cu vânzări anuale de produse alimentare impozabile de maximum 50 000 DKK, reprezintă un obiectiv valabil din punctul de vedere al sănătății. Deși ar fi fost posibil să se aplice taxa și contribuabililor cu vânzări de maximum 50 000 DKK (sub prag), din perspectiva eficacității taxei și a eficienței administrative, este justificabilă limitarea contribuabililor la întreprinderile care se situează deasupra pragului. În acest fel, diferența de preț dintre sursele primare și cele secundare este și mai mare, ceea ce încurajează și mai mult îndepărtarea populației de consumul de surse primare tocmai din cauza faptului că acestea au un efect negativ asupra sănătății.

                     (228)

                     Scutirea de la plata taxei pentru întreprinderile ale căror vânzări anuale de produse alimentare impozabile au totalizat maximum 50 000 DKK, clasificată drept măsura 3 la punctul 2.1.8.3 din decizia de inițiere a procedurii, nu este, prin urmare, selectivă și nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

               7.4.4.   MĂSURA 6 NU ESTE SELECTIVĂ, DEOARECE NU FACE DISCRIMINĂRI ÎNTRE ÎNTREPRINDERILE AFLATE ÎN SITUAȚII DE DREPT ȘI DE FAPT COMPARABILE

                     (229)

                     Această măsură, care cuprinde patru măsuri secundare, se referă la faptul că legea a diferențiat între producătorii interni și importatorii de produse alimentare identice sau similare în ceea ce privește anumite aspecte ale regimului de amânare a plății impozitelor și de deducere fiscală. În esență, măsura implică un tratament diferit între angrosiști (considerentul 233) și destinatari, întrucât nu se aplică importatorilor înregistrați ca destinatari. La considerentul 135 din decizia de inițiere a procedurii s-a constatat că măsura pare să opereze o discriminare între produsele importate și produsele interne și, prin urmare, ar putea fi selectivă și, de asemenea, contrară dispozițiilor prevăzute la articolul 110 din TFUE.

                     (230)

                     Pe baza informațiilor furnizate de autoritățile daneze ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii, Comisia este de părere că există motive pentru a-și modifica evaluarea inițială din decizia de inițiere a procedurii în ceea ce privește măsura 6.

                     (231)

                     La considerentul 74 din decizia de inițiere a procedurii, pe baza ideii că legea prevede anumite regimuri preferențiale pentru producătorii interni de produse alimentare în comparație cu importatorii, Comisia a considerat că sistemul descris pare să constituie un avantaj pentru producătorii interni în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, întrucât aceștia au fost plasați într-o poziție financiară mai favorabilă în comparație cu întreprinderile care importă același tip de produse.

                     (232)

                     Această preocupare a fost consolidată de faptul că legiuitorul danez recunoscuse în documentele legislative pregătitoare care însoțeau legea (108) că scopul și efectul regimului preferențial era de a permite producătorilor interni să obțină un avantaj în ceea ce privește fluxul de numerar (109). Astfel cum au confirmat autoritățile daneze, aceste opțiuni de amânare și deducere fiscală nu au fost disponibile pentru întreprinderile care importă același tip de produse alimentare și le vând pe aceleași piețe daneze.

                     (233)

                     Cu toate acestea, astfel cum au susținut autoritățile daneze în răspunsul lor la decizia de inițiere a procedurii, sistemul prevăzut de lege, care se bazează pe sistemul prevăzut de Directiva 2008/118/CE privind accizele, implică o diferență fundamentală între un antrepozitar autorizat (110) („angrosist” în lege) și un destinatar înregistrat (111) („destinatar” în lege): antrepozitul unui angrosist nu este impozitat, în vreme ce antrepozitul unui destinatar este impozitat (a se vedea considerentul 92). Acest lucru este conform cu jurisprudența instanțelor Uniunii (112), care prevede că o taxă ar trebui percepută în același punct al lanțului de aprovizionare, și anume la momentul livrării de către producătorii interni și la momentul importării de către importatori.

                     (234)

                     În conformitate cu normele prevăzute în Directiva 2008/118/CE și în lege, o întreprindere este înregistrată în funcție de rolul său în cadrul lanțului de aprovizionare, iar nu în funcție de originea produselor pe care le vinde. De obicei, un producător intern este înregistrat ca antrepozitar autorizat/angrosist, iar un importator este înregistrat de obicei ca destinatar înregistrat/destinatar. Cu toate acestea, legea a oferit, de asemenea, importatorilor care efectuează doar tranzacții intermediare posibilitatea de a se înregistra ca angrosiști și de a-și menține, astfel, antrepozitele neimpozitate (considerentul 42 din decizia de inițiere a procedurii). În cazul tuturor comercianților cu amănuntul de produse impozabile interne și/sau importate care efectuează vânzări directe, antrepozitele sunt impozitate, astfel încât aceștia se află în aceeași poziție în ceea ce privește taxarea produselor impozabile. În același timp, astfel cum se descrie la considerentul 41 din decizia de inițiere a procedurii, producătorii danezi s-ar putea înregistra ca angrosiști pentru partea de producție pe care intenționau să o exporte.

                     (235)

                     Potrivit Danemarcei, diferența fundamentală dintre angrosiști și destinatari justifică diferența de tratament în temeiul legii, iar măsura 6 nu este, astfel cum a afirmat reclamantul, o modalitate de discriminare între producătorii interni și cei străini. De asemenea, măsura nu operează discriminări în niciun alt mod, ci doar asigură faptul că taxa este percepută în conformitate cu jurisprudența instanțelor Uniunii (113).

                     (236)

                     Comisia este de acord că măsura 6 nu operează discriminări între producătorii interni și cei străini sau între întreprinderi aflate în aceeași situație de drept și de fapt. Angrosiștii și destinatarii se află în poziții diferite din punctul de vedere al rolului lor în cadrul lanțului de aprovizionare, acesta fiind, la rândul său, principiul urmat de lege și, de asemenea, de Directiva 2008/118/CE. Modul în care sunt impozitate întreprinderile în temeiul legii depinde de rolul lor în lanțul de aprovizionare. Rolul asociat fiecărei întreprinderi este decis pe baza unor criterii obiective, asupra cărora întreprinderea are un anumit grad de control. De exemplu, un importator poate decide dacă dorește să efectueze doar tranzacții intermediare și, astfel, să aibă posibilitatea de a se înregistra ca angrosist și de a-și menține antrepozitul neimpozitat. Cu toate acestea, dacă dorește să realizeze vânzări directe, acesta va trebui să fie înregistrat ca destinatar, iar antrepozitul său va fi impozitat (la fel ca producătorii interni care efectuează vânzări directe).

                     (237)

                     Comisia concluzionează că, în cazul măsurii 6, diferențierea legată de data perceperii taxei nu conduce la discriminare între producătorii interni și cei străini sau între întreprinderile aflate în aceeași situație de drept și de fapt. Prin urmare, măsura 6 nu este selectivă în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Din același motiv și întrucât diferența dintre un angrosist și un destinatar înregistrat în temeiul măsurii 6 corespunde sistemului prevăzut în Directiva 2008/118/CE privind accizele, această măsură nu încalcă articolul 110 din TFUE. Acest lucru se datorează faptului că măsura în cauză nu impune o taxă mai mare asupra importurilor decât asupra produselor interne și nu reprezintă o protecție indirectă împotriva produselor provenite din alte state membre.

               8.   CONCLUZII

                     (238)

                     În ceea ce privește măsura 5, una dintre condițiile de la articolul 107 alineatul (1) din TFUE, și anume prezența resurselor de stat, nu a fost îndeplinită. Prin urmare, Comisia concluzionează că măsura 5 nu a constituit un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

                     (239)

                     În ceea ce privește măsurile 1, 2, 3 și 6, una dintre condițiile de la articolul 107 alineatul (1) din TFUE, și anume prezența selectivității, nu a fost îndeplinită. Prin urmare, Comisia concluzionează că măsurile 1, 2, 3 și 6 nu au constituit un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

            Articolul 1
            Legea daneză nr. 247 din 30 martie 2011 privind impozitarea grăsimii saturate din anumite produse alimentare, în vigoare de la 1 octombrie 2011 până la 31 decembrie 2012, nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

            Articolul 2
            Prezenta decizie se adresează Regatului Danemarcei.

            Adoptată la Bruxelles, 6 iunie 2019.

                  Pentru Comisie

               Phil HOGAN

                  Membru al Comisiei

            (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO L 248, 24.9.2015, p. 9). Începând cu 14 noiembrie 2015, acest regulament al Consiliului a abrogat Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO L 83, 27.3.1999, p. 1) și a înlocuit normele respective. În conformitate cu articolul 35 din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului, trimiterile la regulamentul abrogat sunt considerate ca fiind trimiteri la Regulamentul (UE) 2015/1589 și trebuie citite în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa II la regulamentul respectiv.

            (2)  Ajutor de stat – Danemarca – Ajutor de stat nr. SA.33159 (14/C) [ex SA.33159 (11/NN)] – Taxarea grăsimii saturate din anumite produse alimentare vândute în Danemarca – Invitație de a prezenta observații în temeiul articolului 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO C 94, 20.3.2015, p. 11).

            (3)  În limba daneză: Lov om afgift af mættet fedt i visse fødevarer (fedtafgiftsloven) https://www.retsinformation.dk/FORMS/R0710.aspx?id=136314

            (4)  JO C 94, 20.3.2015, p. 11.

            (5)  A se vedea motivarea proiectului de lege, L 111 Forslag til lov om afgift af mættet fedt i visse fødevarer (fedtafgiftsloven). 19 ianuarie 2011, p. 7. Traducerea autorităților daneze.

            (6)  A se vedea discursul ministrului danez al finanțelor, Troels Lund Poulsen, pronunțat în Parlamentul danez la 19 ianuarie 2011.

            (7)  Legea daneză privind TVA (LBK nr. 287 din 28 martie 2011).

            (8)  A se vedea pagina web https://www.foodcomp.dk

            (9)  A se vedea motivarea proiectului de lege, L 111 Forslag til lov om afgift af mættet fedt i visse fødevarer (fedtafgiftsloven).19 ianuarie 2011, p. 7. Traducerea autorităților daneze.

            (10)  A se vedea discursul ministrului danez al finanțelor, Troels Lund Poulsen, pronunțat în Parlamentul danez la 19 ianuarie 2011.

            (11)  De exemplu, „Kostkompasset – vejen til en sund balance” (în traducere: „Busola alimentară – calea către un echilibru sănătos”), Ministerul Familiei și Protecției Consumatorului din Danemarca și Administrația veterinară și alimentară daneză, ianuarie 2006.

            (12)  Busola alimentară, p. 14.

            (13)  Hotărârea CJUE din 15 noiembrie 2011 în cauza C-106/09 P, Comisia și Spania/Government of Gibraltar și Regatul Unit, ECLI:EU:C:2011:732, punctul 97.

            (14)  Obiceiurile alimentare în Danemarca în perioada 2003-2008, DTU Fødevareinstituttet, 2010, p. 114. Raportul a fost elaborat de Institutul alimentar național, care funcționează în cadrul Universității Tehnice a Danemarcei, și se bazează pe date privind obiceiurile alimentare colectate de la 4 431 de participanți cu vârste cuprinse între 4 și 75 de ani în perioada 2003-2008. Sarcina Institutului alimentar național este de a studia și populariza soluții durabile și cu valoare adăugată în domeniile alimentației și sănătății, în beneficiul societății și al industriei.

            (15)  Consecințele economice ale taxei daneze pe grăsimea saturată din anumite produse alimentare (Raportul Incentive elaborat în numele Ministerului Afacerilor Fiscale din Danemarca), 2015, p. 31. Raportul a fost realizat de Incentive, un consultant economic, la cererea Ministerului Afacerilor Fiscale din Danemarca, ca răspuns la decizia Comisiei Europene de inițiere a procedurii, în 2015. Sarcina Incentive a fost de a efectua o evaluare economică a taxei, a impactului acesteia asupra prețurilor de consum și de producție și a măsurii în care aceasta a avut un efect de denaturare a concurenței.

            (16)  Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la etichetarea și prezentarea produselor alimentare, precum și la publicitatea acestora (JO L 109, 6.5.2000, p. 29).

            (17)  Acest principiu reiese și din articolul 1 alineatul 7 din lege, precum și din lucrările pregătitoare.

            (18)  Obiceiurile alimentare în Danemarca în perioada 2003-2008, p. 114.

            (19)  Autoritățile daneze nu dețin date exacte cu privire la consumul de semințe și de fructe cu coajă lemnoasă în Danemarca și nici cu privire la contribuția acestora la aportul total de grăsime saturată. Cu toate acestea, fructele cu coajă lemnoasă și semințele oleaginoase au fost incluse în categoria „Fructe” din tabelul 1 de mai sus, această categorie contribuind cu doar 1 % la aportul total de grăsime saturată. În consecință, pare just să presupunem că nici semințele, nici fructele cu coajă lemnoasă nu contribuie în mod semnificativ, în niciun fel, la aportul total de grăsime saturată din Danemarca. În plus, trebuie menționat faptul că uleiul obținut din semințe făcea obiectul taxei; a se vedea articolul 1 alineatul 4 din lege, care face trimitere la codurile 1507-1516 din Nomenclatura combinată a Uniunii.

            (20)  Busola alimentară.

            (21)  Busola alimentară, p. 15.

            (22)  Busola alimentară, p. 15, „Vidensgrundlag for rådgivning om indtag af mælk, mælkeprodukter og ost i Danmark, 2010”, Institutul alimentar național din cadrul Universității Tehnice a Danemarcei (DTU), și „Betydningen af mælk som calciumkilde og for udviklingen af osteoporose”, Ernæringsrådet, 2003.

            (23)  Busola alimentară, p. 6.

            (24)  Obiceiurile alimentare în Danemarca în perioada 2003-2008, pp. 30-33.

            (25)  Institutul alimentar național din cadrul Universității Tehnice a Danemarcei (DTU), „Frugt, grøntsager og sundhed – opdatering af vidensgrundlaget for mængdeanbefalingen 2002-2006”, octombrie 2007, p. 8 și p. 38.

            (26)  Busola alimentară, p. 10.

            (27)  Busola alimentară, p. 11.

            (28)  Busola alimentară, p. 11.

            (29)  Busola alimentară, p. 8.

            (30)  Obiceiurile alimentare în Danemarca în perioada 2003-2008, p. 38.

            (31)  Helhedssyn på fisk og fiskevarer, Fødevaredirektoratet, FødevareRapport 2003:17, octombrie 2003, pp. 36-37.

            (32)  Helhedssyn på fisk og fiskevarer, Fødevaredirektoratet, pp. 41-46.

            (33)  „Mad til spædbørn og småbørn”, (în traducere: „Alimente pentru sugari și copiii mici”), Autoritatea daneză pentru sănătate și medicamente, 2010, pp. 9, 18-19, 27 și 36.

            (34)  Raportul Incentive, p. 31, figura 10.

            (35)  Hotărârea CJUE din 15 noiembrie 2011 în cauza C-106/09 P, Comisia și Spania/Government of Gibraltar și Regatul Unit, ECLI:EU:C:2011:732, punctul 97.

            (36)  Hotărârea Tribunalului din 12 noiembrie 2013 în cauza T-499/10, MOL/Comisia, ECLI:EU:T:2013:592, punctul 77.

            (37)  Hotărârea Tribunalului din 7 martie 2012 în cauza T-210/02 – RENV, British Aggregates/Comisia, ECLI:EU:T:2012:110, punctele 47, 49 și 68, Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2014 în cauza T-399/11, Banco Santander și Santusa/Comisia, ECLI:EU:T:2014:938, punctul 37.

            (38)  Hotărârea Curții din 22 decembrie 2008 în cauza C-487/06 P, British Aggregates/Comisia, ECLI:EU:C:2008:757, punctele 85 și 89, Hotărârea Curții din 8 septembrie 2011 în cauza C-279/08 P, Comisia/Țările de Jos, ECLI:EU:C:2011:551, punctul 51, Hotărârea Curții din 15 noiembrie 2011 în cauza C-106/09 P, Comisia și Spania/Government of Gibraltar și Regatul Unit, ECLI:EU:C:2011:732, punctul 97.

            (39)  Hotărârea Tribunalului din 7 martie 2012 în cauza T-210/02 – RENV, British Aggregates/Comisia, ECLI:EU:T:2012:110, punctul 73.

            (40)  Decizia Comisiei Europene din 27 martie 2015, SA.34775 British Aggregates Levy C(2015) 2141 final, considerentele 181-183.

            (41)  Proiectul de lege, p. 10.

            (42)  Raportul Incentive, p. 26, tabelul 8.

            (*1)  Date care intră sub incidența secretului profesional.

            (*2)  Date care intră sub incidența secretului profesional.

            (43)  Sursă: Calculele efectuate de INCENTIVE pe baza datelor Institutului danez de statistică (indicii de preț și tabelul FU5) și a datelor furnizate de scanerele Nielsen.

            Notă: Calibrate pentru a acoperi o perioadă de 15 luni. Pe baza volumului vândut efectiv. Cifrele nu iau în considerare modificările de volum generate de neimpozitarea unor produse.

            (44)  Sursă: Calcule bazate pe datele furnizate de Institutul danez de statistică; www.statistikbanken.dk: FVF1: Fødevareforbrug efter enhed, type og tid. (Consumul alimentar per unitate, tip și dată) și www.foodcomp.dk

            Notă: Există diferite tipuri de iaurt și de lapte cu ciocolată, cu diferite conținuturi de grăsime saturată, conform www.foodcomp.dk. Acestea nu sunt diferențiate în datele Institutului danez de statistică și, prin urmare, valoarea fiscală este estimată sub forma unui interval, în care valoarea mai mică reprezintă conținutul cel mai scăzut de grăsime saturată, iar valoarea mai mare reprezintă conținutul cel mai mare de grăsime saturată din aceste două tipuri de produse lactate.

            (45)  Date care intră sub incidența secretului profesional.

            (46)  „Busola alimentară” și „Alimentația sugarilor și a copiilor mici”.

            (47)  Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2014 în cauza T-399/11, Banco Santander și Santusa/Comisia, ECLI:EU:T:2014:938.

            (48)  Hotărârea Curții din 15 martie 1994 în cauza C-387/92, Banco Exterior de España/Ayuntamiento de Valencia, ECLI:EU:C:1994:100, punctul 14, și Hotărârea Curții din 15 noiembrie 2011 în cauza C-106/09 P, Comisia și Spania/Government of Gibraltar și Regatul Unit, ECLI:EU:C:2011:732, punctul 72.

            (49)  Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE (JO L 9, 14.1.2009, p. 12).

            (50)  Hotărârea Curții din 17 iunie 1999 în cauza C-75/97, Belgia/Comisia, ECLI:EU:C:1999:311, punctul 39.

            (51)  Hotărârea Curții din 8 septembrie 2011 în cauzele conexate C-78/08 și C-80/08, Paint Graphos și alții, ECLI:EU:C:2011:550, punctul 69.

            (52)  Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”) (JO L 299, 16.11.2007, p. 1).

            (53)  Vidensgrundlag for rådgivning om indtag af mælk, mælkeprodukter og ost i Danmark, 2010, pp. 14-15.

            (54)  Date care intră sub incidența secretului profesional.

            (55)  Raport realizat la solicitarea Comisiei Europene, DG Întreprinderi și Industrie.

            (56)  Dejgaard Jensen și Smed (2013).

            (57)  Taxarea produselor alimentare și impactul acesteia asupra competitivității în sectorul agroalimentar, ECORYS, 2014, anexe, p. 83.

            (58)  Raportul ECORYS.

            (59)  Institutul danez de statistică.

            (60)  Diagramă prezentată de MIFU, pe baza datelor Institutului danez de statistică.

            (61)  Date care intră sub incidența secretului profesional.

            (62)  Dejgaard Jensen, Jørgen și Sinne Smed (2013), studiu publicat în Food Policy nr. 42 (2013), pp. 18-31.

            (63)  Raportul ECORYS, p. 40, punctul 2.3.1.

            (64)  Dejgaard Jensen, Jørgen și Sinne Smed (2013), studiu publicat în Food Policy nr. 42 (2013), pp. 18-31.

            (65)  Dansk Erhvervs Perspektiv 2012 nr. 23: Fedtafgiften:
            et dyrt bekendtskab.

            (66)  Dansk Erhvervs Perspektiv 2012 nr. 23: Fedtafgiften:
            et dyrt bekendtskab.

            (67)  Hotărârea Curții din 19 septembrie 2000 în cauza C-156/98, Germania/Comisia, ECLI:EU:C:2000:467, punctul 25; Hotărârea Curții din 19 mai 1999 în cauza C-6/97, Italia/Comisia, ECLI:EU:C:1999:251, punctul 15; Hotărârea Curții din 3 martie 2005 în cauza C-172/03, Heiser, ECLI:EU:C:2005:130, punctul 36.

            (68)  Hotărârea Curții din 24 ianuarie 1978 în cauza C-82/77, Van Tiggele, ECLI:EU:C:1978:10, punctele 25 și 26; Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 1996 în cauza T-358/94, Air France/Comisia, ECLI:EU:T:1996:194, punctul 63.

            (69)  Hotărârea Curții de Justiție din 16 mai 2000 în cauza C-83/98 P, Franța/Ladbroke Racing și Comisia, ECLI:EU:C:2000:248, punctele 48-51.

            (70)  Hotărârea Curții din 15 martie 1994 în cauza C-387/92, Germania/Comisia, ECLI:EU:C:1994:100, punctul 14.

            (71)  Hotărârea Curții din 24 ianuarie 1978 în cauza C-82/77, Van Tiggele, ECLI:EU:C:1978:10, punctele 25 și 26.

            (72)  Hotărârea Tribunalului din 15 iunie 2000 în cauzele conexate T-298/97, T-312/97 etc., Alzetta, ECLI:EU:T:2000:151, punctele 141-147; Hotărârea Curții din 24 iulie 2003 în cauza C-280/00, Altmark Trans, ECLI:EU:C:2003:415.

            (73)  Hotărârea Curții din 14 ianuarie 2015 în cauza C-518/13, Eventech/The Parking Adjudicator, ECLI:EU:C:2015:9, punctul 66.

            (74)  A se vedea, de exemplu, Hotărârea Curții din 22 decembrie 2008, în cauza C-487/06 P, British Aggregates/Comisia, ECLI:EU:C:2008:757, punctul 82 și următoarele; Hotărârea Curții din 3 martie 2005 în cauza C-172/03, Heiser, ECLI:EU:C:2005:130, punctul 40 și următoarele; Hotărârea Curții din 8 noiembrie 2001 în cauza C-143/99, Adria-Wien Pipeline și Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke, ECLI:EU:C:2001:598, punctele 41 și 42. A se vedea, de asemenea, recentele hotărâri ale Curții de Justiție în cauzele conexate C-234/16 și C-235/16, ANGED, ECLI:EU:C:2018:281, punctul 35, în cauza C-323/16 P, Eurallumina/Comisia, ECLI:EU:C:2017:952, punctul 62, și în cauza C-74/16, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, ECLI:EU:C:2017:496, punctele 69-72. În aceste hotărâri, Curtea nu aplică analiza în trei etape pentru a stabili selectivitatea schemelor în cauză, ci se concentrează asupra măsurii în care schemele generează un tratament discriminatoriu între întreprinderi comparabile, ceea ce corespunde primei etape din cadrul analizei în două etape.

            (75)  A se vedea, de exemplu, Hotărârea Curții în cauza C-374/17, A-Brauerei, ECLI:EU:C:2018:1024, punctul 37, Hotărârea Curții în cauzele conexate C-78/08-C-80/08, Paint Graphos și alții, ECLI:EU:C:2011:550, punctul 49. A se vedea, de asemenea, Hotărârea Curții în cauzele conexate C-20/15 P și C-21/15 P, Comisia/World Duty Free, ECLI:EU:C:2016:981, punctul 57. Cu toate acestea, la punctul 54 din această din urmă hotărâre, Curtea de Justiție evaluează condiția selectivității ca o problemă de discriminare (prima etapă) pentru care se pot aplica posibile justificări (a doua etapă).

            (76)  A se vedea Comunicarea Comisiei privind noțiunea de ajutor de stat astfel cum este menționată la articolul 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO C 262, 19.7.2016, p. 1), în special punctul 127 și următoarele, precum și jurisprudența citată. A se vedea, de asemenea, hotărârile Curții din 28 iunie 2018 în cauza C-203/16 P, Andres (faillite Heitkamp BauHolding)/Comisia, ECLI:EU:C:2018:505, punctele 83-94, și din 19 decembrie 2018 în cauza C-374/17, A-Brauerei, ECLI:EU:C:2018:1024, punctul 37.

            (77)  Concluziile avocatului general Bobek prezentate în cauza C-270/15 P, Belgia/Comisia, ECLI:EU:C:2016:289, punctul 28.

            (78)  Hotărârea Curții din 15 noiembrie 2011 în cauzele conexate C-106/09 P și C-107/09 P, Comisia și Spania/Government of Gibraltar și Regatul Unit, ECLI:EU:C:2011:732.

            (79)  A se vedea, de exemplu, cauza C-143/99, Adria-Wien Pipeline, ECLI:EU:C:2001:598, punctul 41, și cauza C-279/08 P, Comisia/Țările de Jos, ECLI:EU:C:2011:551, punctul 62.

            (80)  A se vedea, de exemplu, Hotărârea Curții din 15 noiembrie 2011 în cauzele conexate C-106/09 P și C-107/09 P, Comisia și Spania/Government of Gibraltar și Regatul Unit, ECLI:EU:C:2011:732, punctul 75, și în cauzele conexate C-20/15 P și C-21/15 P, Comisia/World Duty Free, ECLI:EU:C:2016:981, punctul 54.

            (81)  A se vedea cauzele conexate C-234/16 și C-235/16, ANGED, ECLI:EU:C:2018:281, punctul 35; cauza C-323/16 P, Eurallumina/Comisia, ECLI:EU:C:2017:952, punctul 62; a se vedea, de asemenea, cauzele conexate C-20/15 P și C-21/15 P, Comisia/World Duty Free, ECLI:EU:C:2016:981, punctul 76, și cauza C-74/16, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, ECLI:EU:C:2017:496, punctele 69-72.

            (82)  Hotărârea Curții de Justiție din 15 noiembrie 2011 în cauzele conexate C-106/09 P și C-107/09 P, Comisia și Spania/Government of Gibraltar și Regatul Unit, ECLI:EU:C:2011:732, punctul 101 și următoarele.

            (83)  Hotărârea Curții din 6 septembrie 2006 în cauza C-88/03, Portugalia/Comisia, ECLI:EU:C:2006:511, punctul 82, și Hotărârea Curții din 18 iulie 2013 în cauza C-6/12, P Oy, ECLI:EU:C:2013:525, punctul 27 și următoarele.

            (84)  Hotărârea Curții din 22 decembrie 2008 în cauza C-487/06 P, British Aggregates/Comisia, ECLI:EU:C:2008:757, punctul 92.

            (85)  Hotărârea Curții în cauzele conexate C-234/16 și C-235/16, ANGED, ECLI:EU:C:2018:281, punctele 45-55.

            (86)  Hotărârea Curții din 19 decembrie 2018 în cauza C-374/17, A-Brauerei, ECLI:EU:C:2018:1024, punctul 37.

            (87)  Hotărârea Curții din 19 decembrie 2018 în cauza C-374/17, A-Brauerei, ECLI:EU:C:2018:1024, punctul 37.

            (88)  Hotărârea Curții din 15 noiembrie 2011 în cauzele conexate C-106/09 P și C-107/09 P, Comisia și Spania/Government of Gibraltar și Regatul Unit, ECLI:EU:C:2011:732, punctul 101 și următoarele.

            (89)  Comunicare a Comisiei privind noțiunea de ajutor de stat astfel cum este menționată la articolul 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, punctul 138 (JO C 262, 19.7.2016, p. 1).

            (90)  Hotărârea Curții din 8 septembrie 2011 în cauzele conexate C-78/08 și C-80/08, Paint Graphos și alții, ECLI:EU:C:2011:550, punctele 69 și 70, Hotărârea Curții de Justiție din 6 septembrie 2006 în cauza C-88/03, Portugalia/Comisia, ECLI:EU:C:2006:511, punctul 81, Hotărârea Curții din 8 septembrie 2011 în cauza C-279/08 P, Comisia/Țările de Jos, ECLI:EU:C:2011:551, Hotărârea Curții din 22 decembrie 2008 în cauza C-487/06 P, British Aggregates/Comisia, ECLI:EU:C:2008:757; Hotărârea Curții de Justiție din 18 iulie 2013 în cauza C-6/12, P Oy, ECLI:EU:C:2013:525, punctul 27 și următoarele.

            (91)  Pentru organismele de plasament colectiv; a se vedea punctul 5.4.2. din Comunicarea Comisiei privind noțiunea de ajutor de stat astfel cum este menționată la articolul 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO C 262, 19.7.2016, p. 1).

            (92)  Hotărârea Curții din 8 septembrie 2011 în cauzele conexate C-78/08 și C-80/08, Paint Graphos și alții, ECLI:EU:C:2011:550, punctul 71.

            (93)  Decizia Comisiei Europene din 24 aprilie 2018 privind ajutorul de stat SA.45862 (2018/N) Taxa irlandeză pe băuturile îndulcite cu zahăr, C(2018) 2385 final.

            (94)  Comunicare a Comisiei privind noțiunea de ajutor de stat astfel cum este menționată la articolul 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, punctul 136 (JO C 262, 19.7.2016, p. 1).

            (95)  Pentru ouă nu există recomandări alimentare specifice, dar există recomandări generale de a include ouăle în alimentație în „Danskernes kostvaner 2003-2008” (p. 40), „Kostkompasset” (p. 16), „Mad til spædbørn & småbørn” (p. 25).

            (96)  Scientific Opinion on establishing Food-Based Dietary Guidelines (Aviz științific privind stabilirea orientărilor privind regimurile alimentare), EFSA Journal 2010; 8(3):1461, p. 8.

            (97)  Ibidem, p. 9.

            (98)  Punctul 4.1. de la pagina 10, unde se afirmă că „pentru o serie de substanțe nutritive, cum ar fi grăsimile trans și grupele alimentare, un dezechilibru alimentar poate spori riscul de obezitate și de boli de nutriție”.

            (99)  Punctul 4.2 de la pagina 12.

            (100)  Punctul 4.4.1 de la pagina 15, unde se afirmă: „În mai multe țări europene, aportul de energie, de grăsimi totale, de grăsimi saturate și de acizi grași trans, de zaharuri și de sare ar putea fi excesiv, în timp ce aportul de acizi grași nesaturați, de fibre alimentare, precum și de anumite vitamine și minerale ar putea fi mai mic decât cel recomandat în unele țări. Prin urmare, în contextul stabilirii orientărilor privind regimurile alimentare, este important să se pună accentul pe alimentele care furnizează substanțe nutritive al căror aport ar trebui să fie limitat sau sporit în cadrul unei alimentații sănătoase. Aportul de grăsime este folosit ca exemplu, deoarece preocupă majoritatea țărilor europene.”

            (101)  Punctul 4.4.2 de la paginile 16-17 sugerează să se ia în considerare nivelul consumului de alimente ale căror relații cu sănătatea sunt stabilite și nu depind de substanțele nutritive: „În ceea ce privește unele alimente, există dovezi privind beneficiile pentru sănătate ale acestora care nu pot fi atribuite conținutului lor specific de substanțe nutritive. De exemplu, un consum mai mare de alimente din grupa fructelor și legumelor a fost asociat cu un risc mai mic de apariție a anumitor boli cronice (Eurodiet, 2000; OMS/FAO, 2003), efect care nu poate fi explicat cu ușurință pe baza substanțelor nutritive specifice.”

            (102)  EFSA Journal 2010; 8(3):1461, p. 3.

            (103)  Ibidem, p. 3, nota de subsol 4.

            (104)  Dejgaard Jensen, Jørgen și Sinne Smed (2013), studiu publicat în Food Policy nr. 42 (2013), pp. 18-31.

            (105)  Raportul Incentive, tabelul 6, p. 22.

            (106)  „Mad til spædbørn og småbørn” (în traducere: „Alimente pentru sugari și copiii mici”), Autoritatea daneză pentru sănătate și medicamente, 2010, pp. 9, 18-19, 27 și 36.

            (107)  Date care intră sub incidența secretului profesional.

            (108)  L 111 – Forslag til lov om afgift af mættet fedt i visse fødevarer (fedt-afgiftsloven), 28 februarie 2011, anexa 3.

            (109)  Forslag til Lov om afgift af mættet fedt i visse fødevarer (Fedtafgiftsloven), September 2010 udkast, „Bemærkninger til lovforslaget”, articolul 3.4.1 (anexa 3).

            (110)  Antrepozitarul autorizat este o persoană fizică sau juridică autorizată de autoritățile competente dintr-un stat membru să producă, să transforme, să dețină, să primească sau să expedieze produse accizabile în cadrul activității sale, în regim suspensiv de accize în cadrul unui antrepozit fiscal.

            (111)  Destinatarul înregistrat este o persoană fizică sau juridică autorizată de autoritățile competente din statul membru de destinație, în condițiile stabilite de autoritățile în cauză și în cadrul activității sale, să primească produse accizabile care se deplasează în regim suspensiv de accize dintr-un alt stat membru.

            (112)  Hotărârea Curții din 2 aprilie 1998 în cauza C-213/96, Outokumpu, ECLI:EU:C:1998:155, punctul 25, Hotărârea Curții din 11 iunie 1992 în cauzele conexate C-149/91 și C-150/91, Sanders Adour și Guyomarc’h Orthez/Directeur des services fiscaux des Pyrénées-Atlantiques, ECLI:EU:C:1992:261, punctul 18.

            (113)  Hotărârea Curții din 2 aprilie 1998 în cauza C-213/96, Outokumpu, ECLI:EU:C:1998:155, punctul 25, Hotărârea Curții din 11 iunie 1992 în cauzele conexate C-149/91 și C-150/91, Sanders Adour și Guyomarc’h Orthez/Directeur des services fiscaux des Pyrénées-Atlantiques, ECLI:EU:C:1992:261, punctul 18.