title: Decizia (UE) 2019/848 a Consiliului din 17 mai 2019 privind încheierea în numele Uniunii Europene a Acordului internațional din 2015 cu privire la uleiul de măsline și măslinele de masă

text:
                  27.5.2019

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 139/1

         DECIZIA (UE) 2019/848 A CONSILIULUI
         din 17 mai 2019
         privind încheierea în numele Uniunii Europene a Acordului internațional din 2015 cu privire la uleiul de măsline și măslinele de masă
         CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207 alineatul (4) primul paragraf, coroborat cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a) punctul (v) și cu articolul 218 alineatul (7),
         având în vedere propunerea Comisiei Europene,
         având în vedere aprobarea Parlamentului European,
         întrucât:

                     (1)

                     La 19 noiembrie 2013, Consiliul a autorizat Comisia să înceapă negocieri, în numele Uniunii, în vederea încheierii unui nou acord internațional privind uleiul de măsline și măslinele de masă.

                     (2)

                     Textul Acordului internațional din 2015 cu privire la uleiul de măsline și măslinele de masă (denumit în continuare „acordul”) a fost adoptat la 9 octombrie 2015 de reprezentanții a 24 de state membre ale Conferinței Organizației Națiunilor Unite pentru Comerț și Dezvoltare (UNCTAD) și a două organizații interguvernamentale, în cadrul Conferinței Organizației Națiunilor Unite pentru negocierea unui acord destinat să înlocuiască Acordul internațional din 2005 cu privire la uleiul de măsline și măslinele de masă.

                     (3)

                     În conformitate cu Decizia (UE) 2016/1892 a Consiliului (1), acordul a fost semnat, în numele Uniunii, la 28 noiembrie 2016, la sediul Organizației Națiunilor Unite de la New York, sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară.

                     (4)

                     Acordul a intrat în vigoare cu titlu provizoriu la 1 ianuarie 2017, în conformitate cu articolul 31 alineatul (2) din respectivul acord.

                     (5)

                     Consiliul membrilor este organul de decizie al Consiliului Oleicol Internațional și exercită toate competențele și toate funcțiile necesare pentru realizarea obiectivelor acordului. Comisia ar trebui să fie autorizată să reprezinte Uniunea în Consiliul membrilor.

                     (6)

                     În conformitate cu articolul 19 alineatul (2) din acord, Consiliul membrilor poate modifica denumirile și definițiile uleiurilor de măsline, ale uleiurilor din resturi de măsline și ale măslinelor de masă prezentate în anexele B și C la acord, modificând astfel acordul.

                     (7)

                     Pentru a se facilita adoptarea acestor modificări ale acordului de către Consiliul membrilor și pentru a se evita situația în care nu există o poziție a Uniunii, Comisia ar trebui să fie autorizată să aprobe aceste modificări propuse în numele Uniunii, cu respectarea anumitor condiții materiale și procedurale.

                     (8)

                     Pentru a beneficia de expertiza statelor membre și pentru a se asigura că respectă condițiile stabilite în prezenta decizie atunci când aprobă modificările propuse aduse anexelor B și C la acord, Comisia ar trebui să transmită respectivele modificări propuse cu suficient timp înainte grupului de lucru relevant al Consiliului.

                     (9)

                     Conformitatea modificărilor propuse transmise Consiliului de către Comisie ar trebui să fie evaluată de Comitetul Reprezentanților Permanenți ai guvernelor statelor membre (Coreper). Comisia ar trebui să aprobe respectivele modificări propuse cu excepția cazului în care un anumit număr de state membre care formează o minoritate de blocare în Consiliu în conformitate cu la articolul 16 alineatul (4) din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE) se opun modificărilor respective în Coreper.

                     (10)

                     Acordul ar trebui să fie aprobat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

            Articolul 1
            Se aprobă, în numele Uniunii, Acordul internațional din 2015 cu privire la uleiul de măsline și măslinele de masă (2).

            Articolul 2
            Președintele Consiliului desemnează persoana împuternicită sau persoanele împuternicite să depună, în numele Uniunii, instrumentul de aprobare prevăzut la articolul 28 alineatul (4) din acord (3).

            Articolul 3
            Comisia reprezintă Uniunea în cadrul Consiliului membrilor.

            Articolul 4
            Atunci când Consiliului membrilor i se cere să adopte modificări ale denumirilor și ale definițiilor uleiurilor de măsline, ale uleiurilor din resturi de măsline și ale măslinelor de masă prezentate în anexele B și C la acord, în conformitate cu articolul 19 alineatul (2) din acord, Comisia este autorizată să aprobe, în numele Uniunii, modificările propuse, cu respectarea următoarelor condiții:

                        1.

                        Comisia se asigură că aprobarea acordată în numele Uniunii:

                                    —

                                    este în interesul Uniunii;

                                    —

                                    servește obiectivelor urmărite de Uniune în cadrul politicii sale comerciale;

                                    —

                                    ține seama de interesele producătorilor, comercianților și consumatorilor din Uniune;

                                    —

                                    nu contravine dreptului Uniunii sau dreptului internațional și, în special, nu contravine Regulamentului (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (4), fără a se aduce atingere competenței Comisiei de a adopta acte delegate de modificare a normelor Uniunii, în conformitate cu modificările acordului adoptate de Consiliul membrilor, în special în ceea ce privește standardele de comercializare din sectorul uleiului de măsline și al măslinelor de masă, astfel cum se menționează la articolul 75 din regulamentul respectiv;

                                    —

                                    după caz, sprijină sporirea calității produselor oleicole, prin îmbunătățirea detectării practicilor frauduloase și înșelătoare și a cazurilor de contrafacere;

                                    —

                                    după caz, ține mai bine seama de diversitatea produselor oleicole autentice;

                                    —

                                    după caz, vizează apropierea standardelor internaționale referitoare la caracteristicile fizico-chimice și organoleptice ale uleiurilor de măsline, ale uleiurilor din resturi de măsline și ale măslinelor de masă;

                                    —

                                    după caz, evită crearea de obstacole în calea inovării; și

                                    —

                                    după caz, facilitează comerțul cu produse oleicole.

                        2.

                        Înainte de a aproba, în numele Uniunii, aceste modificări propuse, Comisia le supune atenției grupului de lucru relevant al Consiliului, prin intermediul unui document pregătitor scris, cu suficient timp înainte și cu cel puțin 15 zile lucrătoare înainte de reuniunea în cadrul căreia Consiliului membrilor este invitat să adopte respectivele modificări propuse.
                        Conformitatea modificărilor propuse cu criteriile stabilite la alineatul (1) de la prezentul articol se evaluează de către Coreper.
                        Comisia aprobă în numele Uniunii modificările propuse cu excepția cazului în care un anumit număr de state membre care formează o minoritate de blocare în Consiliu în conformitate cu articolul 16 alineatul (4) din TUE se opun modificărilor respective. Dacă există o astfel de minoritate de blocare, Comisia respinge amendamentele propuse în numele Uniunii.

            Articolul 5
            Prezenta decizie intră în vigoare în a șaptea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

            Adoptată la Bruxelles, 17 mai 2019.

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               E.O. TEODOROVICI

            (1)  Decizia (UE) 2016/1892 a Consiliului din 10 octombrie 2016 privind semnarea, în numele Uniunii Europene, și aplicarea provizorie a Acordului internațional din 2015 cu privire la uleiul de măsline și măslinele de masă (JO L 293, 28.10.2016, p. 2).

            (2)  Textul acordului a fost publicat în JO L 293, 28.10.2016, p. 4, împreună cu decizia privind semnarea acestuia.

            (3)  Data intrării în vigoare a acordului va fi publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene de către Secretariatul General al Consiliului.

            (4)  Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului (JO L 347, 20.12.2013, p. 671).


title: Decizia (UE) 2019/851 a Consiliului din 14 mai 2019 privind poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii Europene în cadrul Organizației Maritime Internaționale cu ocazia celei de a 74-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin și a celei de a 101-a sesiuni a Comitetului pentru siguranță maritimă în ceea ce privește adoptarea unor amendamente la anexa II la Convenția internațională pentru prevenirea poluării de către nave, a unor amendamente la Codul internațional din 2011 privind programul de inspecții intensificate efectuate cu ocazia inspecțiilor la vrachiere și petroliere, a unor amendamente la Codul internațional al mijloacelor de salvare, a unor amendamente la formularele C, E și P din apendicele la Convenția internațională pentru ocrotirea vieții omenești pe mare, precum și a unor amendamente la Codul internațional privind siguranța navelor care utilizează gaze sau alți combustibili cu punct de aprindere scăzut

text:
                  27.5.2019

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 139/10

         DECIZIA (UE) 2019/851 A CONSILIULUI
         din 14 mai 2019
         privind poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii Europene în cadrul Organizației Maritime Internaționale cu ocazia celei de a 74-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin și a celei de a 101-a sesiuni a Comitetului pentru siguranță maritimă în ceea ce privește adoptarea unor amendamente la anexa II la Convenția internațională pentru prevenirea poluării de către nave, a unor amendamente la Codul internațional din 2011 privind programul de inspecții intensificate efectuate cu ocazia inspecțiilor la vrachiere și petroliere, a unor amendamente la Codul internațional al mijloacelor de salvare, a unor amendamente la formularele C, E și P din apendicele la Convenția internațională pentru ocrotirea vieții omenești pe mare, precum și a unor amendamente la Codul internațional privind siguranța navelor care utilizează gaze sau alți combustibili cu punct de aprindere scăzut
         CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 100 alineatul (2), coroborat cu articolul 218 alineatul (9),
         având în vedere propunerea Comisiei Europene,
         întrucât:

                     (1)

                     Măsurile luate de Uniune în sectorul transportului maritim ar trebui să urmărească protejarea mediului marin și îmbunătățirea siguranței maritime.

                     (2)

                     Comitetul pentru protecția mediului marin („MEPC”) al Organizației Maritime Internaționale („OMI”) ar urma, în timpul celei de a 74-a sesiuni a sale din perioada 13-17 mai 2019 („MEPC 74”), să adopte amendamente la anexa II la Convenția internațională pentru prevenirea poluării de către nave („anexa II la Convenția MARPOL”).

                     (3)

                     Comitetul pentru siguranță maritimă („MSC”) al OMI ar urma, în timpul celei de a 101-a sesiuni a sale din perioada 5-14 iunie 2019 („MSC 101”), să adopte amendamente la Codul internațional din 2011 privind programul de inspecții intensificate efectuate cu ocazia inspecțiilor la vrachiere și petroliere („Codul ESP 2011”), amendamente la Codul internațional al mijloacelor de salvare („Codul LSA”), amendamente la fișele pentru echipamente [formularele C, E și P din apendicele la Convenția internațională pentru ocrotirea vieții omenești pe mare („SOLAS”)], precum și amendamente la părțile A și A-1 din Codul internațional privind siguranța navelor care utilizează gaze sau alți combustibili cu punct de aprindere scăzut („Codul IGF”).

                     (4)

                     Este oportun să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul MEPC 74, întrucât amendamentele la anexa II la Convenția MARPOL vor avea vocația de a influența în mod decisiv conținutul dreptului Uniunii, mai exact al Directivei 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1) și al Directivei 2000/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului (2).

                     (5)

                     Este oportun să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul MSC 101, întrucât amendamentele la Codul ESP 2011 vor avea vocația de a influența în mod decisiv conținutul dreptului Uniunii, mai exact al Regulamentului (UE) nr. 530/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (3); amendamentele la Codul LSA vor avea vocația de a influența în mod decisiv conținutul dreptului Uniunii, mai exact al Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/773 al Comisiei (4) și al Directivei 2014/90/UE a Parlamentului European și a Consiliului (5); amendamentele la Convenția SOLAS vor avea vocația de a influența în mod decisiv conținutul dreptului Uniunii, mai exact al Directivei 2009/45/CE a Parlamentului European și a Consiliului (6); iar amendamentele la Codul IGF vor avea vocația de a influența în mod decisiv conținutul dreptului Uniunii, mai exact al Directivei 2009/45/CE.

                     (6)

                     Amendamentele la anexa II la Convenția MARPOL ar trebui să asigure reducerea impactului asupra mediului legat de reziduurile de încărcătură și de apa provenită de la spălarea cisternelor de produse plutitoare persistente cu un grad ridicat de vâscozitate și/sau un punct de topire ridicat.

                     (7)

                     Amendamentele la Codul ESP 2011 ar trebui să includă modificări de redactare ale codului, care să identifice toate cerințele obligatorii și să îmbunătățească tabelele și formularele, precum și să combine respectivele modificări de redactare cu textul referitor la noile cerințe de fond, pentru a reflecta actualizările recente ale Cerințelor unificate ale Asociației internaționale a societăților de clasificare, seria Z10.

                     (8)

                     Amendamentele la punctul 6.1.1.3 din Codul LSA ar trebui să asigure punerea uniformă în aplicare în ceea ce privește lansarea manuală la apă a bărcilor de urgență mici care nu fac parte din ambarcațiunile de salvare ale navei.

                     (9)

                     Amendamentele la punctul 4.4.8.1 din Codul LSA ar trebui să asigure exceptarea pentru bărcile de salvare cu două sisteme de propulsie independente de la obligativitatea de a fi echipate cu un număr suficient de rame plutitoare și elemente asociate pentru a putea înainta pe mare calmă.

                     (10)

                     Amendamentele la punctul 8.1 din fișele pentru echipamente, formularele C, E și P din apendicele la Convenția SOLAS ar trebui să asigure claritatea în ceea ce privește faptul că nu toți indicatorii enumerați sunt aplicabili tuturor navelor și că indicatorii pot, prin urmare, fi eliminați după caz.

                     (11)

                     Amendamentele la părțile A și A-1 din Codul IGF ar trebui să asigure coerența în ceea ce privește cerințele existente pentru navele care utilizează gazele naturale drept combustibil, prin introducerea amendamentelor necesare pe baza experienței acumulate cu privire la aplicarea codului.

                     (12)

                     Uniunea nu este membră a OMI, și nici parte contractantă la convențiile și codurile relevante. Prin urmare, Consiliul ar trebui să autorizeze statele membre să exprime poziția Uniunii și să își exprime consimțământul de a-și asuma obligații în temeiul acestor amendamente, în măsura în care amendamentele respective intră în sfera de competență exclusivă a Uniunii,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

            Articolul 1
            Poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii cu ocazia celei de a 74-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin al OMI este de a aproba adoptarea amendamentelor la anexa II la Convenția internațională pentru prevenirea poluării de către nave, referitoare la cerințele de deversare pentru apa provenită de la spălarea cisternelor de produse plutitoare persistente cu un grad ridicat de vâscozitate și/sau cu un punct de topire ridicat, astfel cum sunt prevăzute în anexa la documentul MEPC 74/3/1 al OMI.

            Articolul 2
            Poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii cu ocazia celei de a 101-a sesiuni a Comitetului pentru siguranță maritimă al OMI este de a aproba:

                        (a)

                        adoptarea amendamentelor la Codul internațional din 2011 privind programul de inspecții intensificate efectuate cu ocazia inspecțiilor la vrachiere și petroliere, astfel cum sunt prevăzute în documentul SDC 6/13/Add.1 al OMI;

                        (b)

                        adoptarea amendamentelor la punctul 6.1.1.3 din Codul internațional al mijloacelor de salvare, astfel cum sunt prevăzute în anexa 4 la documentul MSC 101/3 al OMI;

                        (c)

                        adoptarea amendamentelor la punctul 4.4.8.1 din Codul internațional al mijloacelor de salvare, astfel cum sunt prevăzute în anexa 4 la documentul MSC 101/3 al OMI;

                        (d)

                        adoptarea amendamentelor la punctul 8.1 din fișele pentru echipamente, formularele C, E și P din apendicele la Convenția internațională pentru ocrotirea vieții omenești pe mare, astfel cum sunt prevăzute în anexa 1 la documentul MSC 101/3 al OMI;

                        (e)

                        adoptarea amendamentelor la părțile A și A-1 din Codul internațional privind siguranța navelor care utilizează gaze sau alți combustibili cu punct de aprindere scăzut, astfel cum sunt prevăzute în anexa 3 la documentul MSC 101/3 al OMI.

            Articolul 3

               (1)   Poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii, astfel cum este prevăzută la articolul 1, este exprimată de statele membre, care sunt toate membre ale OMI, acționând împreună în interesul Uniunii.

               (2)   Poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii, astfel cum este prevăzută la articolul 2, este exprimată de statele membre, care sunt toate membre ale OMI, acționând împreună în interesul Uniunii.

               (3)   Se poate conveni asupra unor modificări minore ale pozițiilor menționate la articolele 1 și 2 fără a fi necesară o decizie suplimentară a Consiliului.

            Articolul 4
            Prin prezenta decizie, statele membre sunt autorizate să își exprime consimțământul, în interesul Uniunii, în ceea ce privește asumarea de obligații în temeiul amendamentelor menționate la articolele 1 și 2, în măsura în care amendamentele respective intră în sfera de competență exclusivă a Uniunii.

            Articolul 5
            Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

            Adoptată la Bruxelles, 14 mai 2019.

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               P. DAEA

            (1)  Directiva 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind poluarea cauzată de nave și introducerea unor sancțiuni, inclusiv sancțiuni penale, pentru infracțiunile de poluare (JO L 255, 30.9.2005, p. 11).

            (2)  Directiva 2000/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 noiembrie 2000 privind instalațiile portuare de preluare a deșeurilor provenite din exploatarea navelor și a reziduurilor de încărcătură (JO L 332, 28.12.2000, p. 81).

            (3)  Regulamentul (UE) nr. 530/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iunie 2012 privind accelerarea introducerii cerințelor referitoare la coca dublă sau a unor standarde de proiectare echivalente pentru petrolierele cu cocă simplă (JO L 172, 30.6.2012, p. 3).

            (4)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/773 al Comisiei din 15 mai 2018 privind cerințele de proiectare, de construcție și de performanță, precum și standardele de încercare pentru echipamentele maritime și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/306 (JO L 133, 30.5.2018, p. 1).

            (5)  Directiva 2014/90/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 iulie 2014 privind echipamentele maritime și de abrogare a Directivei 96/98/CE a Consiliului (JO L 257, 28.8.2014, p. 146).

            (6)  Directiva 2009/45/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 mai 2009 privind normele și standardele de siguranță pentru navele de pasageri (JO L 163, 25.6.2009, p. 1).


title: Decizia (UE) 2019/852 a Consiliului din 21 mai 2019 cu privire la stabilirea componenței Comitetului Regiunilor

text:
                  27.5.2019

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 139/13

         DECIZIA (UE) 2019/852 A CONSILIULUI
         din 21 mai 2019
         cu privire la stabilirea componenței Comitetului Regiunilor
         CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 305,
         având în vedere propunerea Comisiei Europene,
         întrucât:

                     (1)

                     Articolul 300 din tratat stabilește normele de stabilire a componenței Comitetului Regiunilor.

                     (2)

                     Decizia 2014/930/UE a Consiliului (1) a adaptat componența Comitetului Regiunilor în urma aderării Croației. Pentru a se remedia discrepanța dintre numărul maxim de membri ai Comitetului Regiunilor stabilit la articolul 305 primul paragraf din tratat și numărul de membri ai Comitetului Regiunilor rezultat în urma aderării Croației, Estonia, Cipru și Luxemburg au pierdut fiecare câte un membru.

                     (3)

                     Preambulul la Decizia 2014/930/UE prevede că respectiva decizie ar trebui revizuită în timp util pentru mandatul Comitetului Regiunilor care începe în 2020.

                     (4)

                     La 3 iulie 2018, Comitetul Regiunilor a adoptat recomandări adresate Comisiei și Consiliului cu privire la viitoarea sa componență.

                     (5)

                     Ar trebui să se păstreze, pe cât posibil, echilibrul existent în prezent în componența Comitetului Regiunilor, acesta fiind rezultatul mai multor conferințe interguvernamentale succesive.

                     (6)

                     Retragerea Regatului Unit din Uniune ar crea 24 de locuri vacante în cadrul Comitetului Regiunilor. În consecință, ar trebui restabilit echilibrul în materie de alocare a locurilor care existase înainte de adoptarea Deciziei 2014/930/UE,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

            Articolul 1

               (1)   Numărul membrilor Comitetului Regiunilor se stabilește după cum urmează:

                           Belgia

                           12

                           Bulgaria

                           12

                           Cehia

                           12

                           Danemarca

                           9

                           Germania

                           24

                           Estonia

                           7

                           Irlanda

                           9

                           Grecia

                           12

                           Spania

                           21

                           Franța

                           24

                           Croația

                           9

                           Italia

                           24

                           Cipru

                           6

                           Letonia

                           7

                           Lituania

                           9

                           Luxemburg

                           6

                           Ungaria

                           12

                           Malta

                           5

                           Țările de Jos

                           12

                           Austria

                           12

                           Polonia

                           21

                           Portugalia

                           12

                           România

                           15

                           Slovenia

                           7

                           Slovacia

                           9

                           Finlanda

                           9

                           Suedia

                           12

               (2)   În cazul în care Regatul Unit este încă stat membru al Uniunii la data aplicării prezentei decizii, numărul membrilor Comitetului Regiunilor este cel prevăzut la articolul 1 din Decizia 2014/930/UE până când retragerea Regatului Unit din Uniune produce efecte juridice. De la data la care retragerea Regatului Unit din Uniune produce efecte juridice, numărul membrilor Comitetului Regiunilor este cel prevăzut la alineatul (1) din prezentul articol.

            Articolul 2
            Prezenta decizie intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
            Se aplică de la 26 ianuarie 2020.

            Adoptată la Bruxelles, 21 mai 2019.

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               G. CIAMBA

            (1)  Decizia 2014/930/UE a Consiliului din 16 decembrie 2014 cu privire la stabilirea componenței Comitetului Regiunilor (JO L 365, 19.12.2014, p. 143).


title: Decizia (UE) 2019/853 a Consiliului din 21 mai 2019 privind stabilirea componenței Comitetului Economic și Social European

text:
                  27.5.2019

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 139/15

         DECIZIA (UE) 2019/853 A CONSILIULUI
         din 21 mai 2019
         privind stabilirea componenței Comitetului Economic și Social European
         CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 301,
         având în vedere propunerea Comisiei Europene,
         întrucât:

                     (1)

                     Articolul 300 din tratat prevede normele de stabilire a componenței Comitetului Economic și Social European.

                     (2)

                     Prin Decizia (UE) 2015/1157 a Consiliului (1) a fost adaptată componența Comitetului Economic și Social European în urma aderării Croației. Numărul de membri pentru Estonia, Cipru și Luxemburg în parte a fost redus cu unul pentru a soluționa discrepanța dintre numărul maxim de membri ai Comitetului Economic și Social European, stabilit la articolul 301 primul paragraf din tratat, și numărul de membri ai Comitetului Economic și Social European rezultat ca urmare a aderării Croației.

                     (3)

                     Preambulul la Decizia (UE) 2015/1157 prevede că respectiva decizie urmează să fie revizuită în timp util pentru mandatul Comitetului Economic și Social European care începe în 2020.

                     (4)

                     La 18 septembrie 2018, Comitetul Economic și Social European a adoptat recomandări adresate Comisiei și Consiliului cu privire la viitoarea sa componență.

                     (5)

                     Ar trebui să se păstreze, pe cât posibil, echilibrul existent în prezent în componența Comitetului Economic și Social European, acesta fiind rezultatul mai multor conferințe interguvernamentale succesive.

                     (6)

                     Prin retragerea Regatului Unit din Uniune 24 de locuri ar rămâne vacante în cadrul Comitetului Economic și Social European. Prin urmare, ar trebui restabilit echilibrul în ceea ce privește alocarea de locuri care exista înainte de adoptarea Deciziei (UE) 2015/1157,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

            Articolul 1

               (1)   Numărul membrilor Comitetului Economic și Social European se stabilește după cum urmează:

                           Belgia

                           12

                           Bulgaria

                           12

                           Cehia

                           12

                           Danemarca

                           9

                           Germania

                           24

                           Estonia

                           7

                           Irlanda

                           9

                           Grecia

                           12

                           Spania

                           21

                           Franța

                           24

                           Croația

                           9

                           Italia

                           24

                           Cipru

                           6

                           Letonia

                           7

                           Lituania

                           9

                           Luxemburg

                           6

                           Ungaria

                           12

                           Malta

                           5

                           Țările de Jos

                           12

                           Austria

                           12

                           Polonia

                           21

                           Portugalia

                           12

                           România

                           15

                           Slovenia

                           7

                           Slovacia

                           9

                           Finlanda

                           9

                           Suedia

                           12.

               (2)   În cazul în care Regatul Unit este încă stat membru al Uniunii la data aplicării prezentei decizii, numărul de membri ai Comitetului Economic și Social European este cel prevăzut la articolul 1 din Decizia (UE) 2015/1157 până la data la care retragerea Regatului Unit din Uniune produce efecte juridice. De la data la care retragerea Regatului Unit din Uniune produce efecte juridice, numărul de membri ai Comitetului Economic și Social European este cel prevăzut la alineatul (1) din prezentul articol.

            Articolul 2
            Prezenta decizie intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
            Se aplică de la 21 septembrie 2020.

            Adoptată la Bruxelles, 21 mai 2019.

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               G. CIAMBA

            (1)  Decizia (UE) 2015/1157 a Consiliului din 14 iulie 2015 privind stabilirea componenței Comitetului Economic și Social European (JO L 187, 15.7.2015, p. 28).


title: Decizia (UE) 2019/937 a Consiliului din 27 mai 2019 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Convenției pentru conservarea somonului în Atlanticul de Nord în ceea ce privește cererea de aderare la respectiva convenție prezentată de Regatul Unit

text:
                  7.6.2019

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 149/61

         DECIZIA (UE) 2019/937 A CONSILIULUI
         din 27 mai 2019
         privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Convenției pentru conservarea somonului în Atlanticul de Nord în ceea ce privește cererea de aderare la respectiva convenție prezentată de Regatul Unit
         CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 43 coroborat cu articolul 218 alineatul (9),
         având în vedere propunerea Comisiei Europene,
         întrucât:

                     (1)

                     Convenția pentru conservarea somonului în Atlanticul de Nord (1) („Convenția NASCO”) a fost aprobată prin Decizia 82/886/CEE a Consiliului (2) și a intrat în vigoare la 1 octombrie 1983.

                     (2)

                     La 29 martie 2017, Regatul Unit a prezentat notificarea intenției sale de a se retrage din Uniune în temeiul articolului 50 din Tratatul privind Uniunea Europeană. Tratatele nu se vor mai aplica Regatului Unit de la data intrării în vigoare a unui acord de retragere sau, în lipsa unui astfel de acord și sub rezerva Deciziei (UE) 2019/584 a Consiliului European (3), de la 1 noiembrie 2019, cu excepția cazului în care Consiliul European în acord cu Regatul Unit decide în unanimitate să prelungească termenul respectiv.

                     (3)

                     Până la retragerea sa din Uniune, Regatul Unit rămâne un stat membru care beneficiază de toate drepturile și respectă toate obligațiile care decurg din tratate, inclusiv principiul cooperării loiale.

                     (4)

                     În orientările sale adoptate la 29 aprilie 2017, Consiliul European a recunoscut necesitatea de a ține seama, în context internațional, de particularitățile Regatului Unit în calitate de stat membru care se retrage, cu condiția ca Regatul Unit să își respecte obligațiile și să fie în continuare loial intereselor Uniunii câtă vreme mai este stat membru.

                     (5)

                     Acordul de retragere publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene la 25 aprilie 2019 (4) („acordul de retragere”) conține modalități de aplicare în Regatul Unit și pe teritoriul acestuia a unor dispoziții din dreptul Uniunii după data la care tratatele încetează să se mai aplice Regatului Unit („perioada de tranziție”). Dacă acordul de retragere intră în vigoare, dreptul Uniunii, inclusiv acordurile internaționale la care Uniunea este parte, va continua să se aplice Regatului Unit și pe teritoriul acestuia în timpul perioadei de tranziție în conformitate cu acordul de retragere și va înceta să se aplice la sfârșitul perioadei de tranziție.

                     (6)

                     Convenția NASCO se aplică în prezent Regatului Unit, ca urmare a faptului că Uniunea este parte contractantă la respectiva convenție.

                     (7)

                     În conformitate cu articolul 17 alineatul (3) din Convenția NASCO, aceasta este deschisă pentru aderare, sub rezerva aprobării de către consiliul Organizației pentru Conservarea Somonului din Atlanticul de Nord instituit prin Convenția NASCO, oricărui stat care își exercită jurisdicția în materie de pescuit în Atlanticul de Nord sau care este un stat de origine pentru stocurile de somon.

                     (8)

                     La 28 februarie 2019, Regatul Unit a depus o cerere de aderare la Convenția NASCO în calitate de parte contractantă, având în vedere eventualitatea lipsei unui acord de retragere până la data la care tratatele încetează să se mai aplice Regatului Unit.

                     (9)

                     În conformitate cu articolul 66 din Convenția Organizației Națiunilor Unite asupra dreptului mării (5) (UNCLOS), statele din ale căror ape curgătoare provin stocurile anadrome sunt primele interesate și responsabile de aceste stocuri. Statul de origine al stocurilor anadrome trebuie să asigure conservarea acestora prin stabilirea unor măsuri de reglementare adecvate pentru pescuitul în toate apele situate în interiorul limitelor exterioare ale zonei sale economice exclusive. În cazurile în care stocurile anadrome migrează către sau prin apele situate în interiorul limitelor exterioare ale zonei economice exclusive a unui alt stat decât statul de origine, statul respectiv trebuie să coopereze cu statul de origine în ceea ce privește conservarea și gestionarea acestor stocuri.

                     (10)

                     Pentru a preveni pescuitul nesustenabil, este în interesul Uniunii ca Regatul Unit să coopereze la gestionarea stocurilor de somon în deplină conformitate cu dispozițiile UNCLOS și ale Acordului Organizației Națiunilor Unite pentru aplicarea prevederilor Convenției Organizației Națiunilor Unite asupra dreptului mării din 10 decembrie 1982 în legătură cu conservarea și gestionarea populațiilor transzonale și a stocurilor de pești mari migratori din 4 august 1995 (UNFSA) (6) sau cu dispozițiile oricărui alt acord internațional sau ale oricărei alte norme de drept internațional.

                     (11)

                     Conform dispozițiilor articolului 66 din UNCLOS, statul de origine al stocurilor anadrome și alte state care pescuiesc respectivele stocuri trebuie să ia măsuri pentru punerea în aplicare a articolului respectiv. Această cooperare poate fi instituită în cadrul organizațiilor regionale de gestionare a pescuitului.

                     (12)

                     Aderarea Regatului Unit la Convenția NASCO va permite Regatului Unit să coopereze cu privire la măsurile necesare de conservare și gestionare, ținând seama în mod corespunzător de drepturile, interesele și obligațiile altor țări și ale Uniunii, și să se asigure că activitățile de pescuit sunt desfășurate astfel încât stocurile de somon în cauză să fie exploatate sustenabil.

                     (13)

                     Prin urmare, este în interesul Uniunii să aprobe cererea de aderare la Convenția NASCO prezentată de Regatul Unit din momentul în care dreptul Uniunii încetează să se mai aplice Regatului Unit,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

            Articolul 1
            Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul consiliului Organizației pentru Conservarea Somonului din Atlanticul de Nord, instituit prin Convenția pentru conservarea somonului în Atlanticul de Nord, este de a aproba cererea de aderare a Regatului Unit la respectiva convenție, cu condiția ca această aprobare să fie acordată din momentul în care dreptul Uniunii încetează să se mai aplice Regatului Unit.

            Articolul 2
            Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

            Adoptată la Bruxelles, 27 mai 2019.

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               N. HURDUC

            (1)  JO L 378, 31.12.1982, p. 25.

            (2)  Decizia 82/886/CEE a Consiliului din 13 decembrie 1982 privind încheierea Convenției pentru conservarea somonului în Atlanticul de Nord (JO L 378, 31.12.1982, p. 24).

            (3)  Decizia (UE) 2019/584 a Consiliului European adoptată de comun acord cu Regatul Unit din 11 aprilie 2019 privind prelungirea termenului în temeiul articolului 50 alineatul (3) din TUE (JO L 101, 11.4.2019, p. 1).

            (4)  JO C 144I, 25.4.2019, p. 1.

            (5)  JO L 179, 23.6.1998, p. 3.

            (6)  JO L 189, 3.7.1998, p. 14.


title: Decizia (PESC) 2019/938 a Consiliului din 6 iunie 2019 de sprijinire a unui proces de consolidare a încrederii care să ducă la instituirea unei zone fără arme nucleare și fără alte arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu

text:
                  7.6.2019

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 149/63

         DECIZIA (PESC) 2019/938 A CONSILIULUI
         din 6 iunie 2019
         de sprijinire a unui proces de consolidare a încrederii care să ducă la instituirea unei zone fără arme nucleare și fără alte arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu
         CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană, în special articolul 28 alineatul (1) și articolul 31 alineatul (1),
         având în vedere propunerea Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate,
         întrucât:

                     (1)

                     Strategia globală a Uniunii Europene din 2016 pentru politica externă și de securitate a Uniunii, precum și Strategia Uniunii Europene împotriva proliferării armelor de distrugere în masă (ADM) din 2003 se bazează pe convingerea că o abordare multilaterală a securității, inclusiv a dezarmării și a neproliferării, oferă cea mai bună cale pentru a menține ordinea internațională.

                     (2)

                     Prin urmare, politica Uniunii este să mențină, să transpună în practică și să consolideze punerea în aplicare și universalizarea tratatelor, acordurilor și normelor existente în domeniul dezarmării și al neproliferării, precum și să coopereze cu țările terțe și să le ajute în îndeplinirea obligațiilor ce le revin în temeiul convențiilor și regimurilor multilaterale.

                     (3)

                     Declarația comună a reuniunii la nivel înalt pentru Mediterana desfășurată la Paris la 13 iulie 2008, care a instituit Uniunea pentru Mediterana, a reafirmat aspirația comună de instaurare a păcii și a securității regionale, astfel cum se prevede în Declarația de la Barcelona adoptată în cadrul Conferinței euro-mediteraneene din 27-28 noiembrie 1995, care, între altele, promovează securitatea regională printr-o serie de acțiuni printre care se numără promovarea neproliferării nucleare, chimice și biologice, prin aderarea la și respectarea unei serii de regimuri internaționale și regionale de neproliferare și de acorduri în materie de control al armamentului și de dezarmare, precum Tratatul de neproliferare a armelor nucleare (TNP), Convenția privind armele chimice, Convenția privind armele biologice și toxice, Tratatul de interzicere totală a experiențelor nucleare și/sau acorduri regionale de tipul zonelor fără arme nucleare, inclusiv regimurile de verificare aferente, precum și prin îndeplinirea cu bună-credință a angajamentelor luate de semnatarii Declarației de la Barcelona în cadrul convențiilor privind controlul armamentului, dezarmarea și neproliferarea.

                     (4)

                     Părțile la Uniunea pentru Mediterana vor urmări instituirea în Orientul Mijlociu a unei zone fără arme de distrugere în masă – nucleare, chimice și biologice – și fără vectorii acestora, care să poată fi verificată în mod reciproc și efectiv. Mai mult, părțile vor examina măsurile de ordin practic de întreprins, între altele, pentru a preveni proliferarea armelor nucleare, chimice și biologice, precum și acumularea excesivă de arme convenționale.

                     (5)

                     În 2008, Uniunea a organizat la Paris un seminar intitulat „Securitatea în Orientul Mijlociu, neproliferarea armelor de distrugere în masă și dezarmarea”, care a reunit reprezentanți ai statelor din regiune și ai statelor membre ale Uniunii, precum și reprezentanți ai mediului academic și agenții naționale din domeniul energiei nucleare.

                     (6)

                     Conferința de examinare a TNP din 2010 a subliniat importanța unui proces care să ducă la punerea în aplicare deplină a Rezoluției din 1995 privind Orientul Mijlociu (denumită în continuare „rezoluția din 1995”). În acest scop, conferința a aprobat următoarele măsuri de ordin practic, cuprinzând, printre altele, examinarea tuturor ofertelor care vizează susținerea punerii în aplicare a rezoluției din 1995, inclusiv oferta Uniunii de a găzdui un seminar pentru acțiuni ulterioare, legat de cel organizat în iunie 2008.

                     (7)

                     De asemenea, Conferința de revizuire a TNP din 2010 a recunoscut rolul important deținut de societatea civilă în ceea ce privește contribuirea la punerea în aplicare a rezoluției din 1995 și a încurajat toate eforturile în acest sens.

                     (8)

                     În 2011, Uniunea a organizat la Bruxelles un seminar pentru a promova consolidarea încrederii și în sprijinul unui proces vizând instituirea unei zone fără arme de distrugere în masă și vectorii acestora în Orientul Mijlociu, care a reunit reprezentanți de rang înalt ai statelor din regiune, cele trei state depozitare ale TNP, statele membre ale Uniunii, alte state interesate, precum și reprezentanți ai mediului academic și reprezentanți oficiali ai organizațiilor regionale și internaționale importante.

                     (9)

                     În 2012, Uniunea a decis să sprijine în continuare un proces de consolidare a încrederii care să ducă la instituirea unei zone fără arme nucleare și fără alte arme de distrugere în masă (ADM) în Orientul Mijlociu, printre altele prin sprijinirea activității mediatorului numit de Organizația Națiunilor Unite (ONU) pentru conferința din 2012 privind instituirea unei astfel de zone și prin organizarea unui atelier de consolidare a capacităților și a unui eveniment pentru acțiuni ulterioare seminariilor Uniunii din 2008 și din 2011.

                     (10)

                     Uniunea și-a exprimat neîncetat disponibilitatea de a susține în continuare procesul care vizează instituirea unei zone fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu și dorește să continue să sprijine procese de consolidare a încrederii similare celor oferite prin seminarele și atelierele Uniunii organizate în 2008, 2011 și 2012.

                     (11)

                     În agenda sa pentru dezarmare intitulată „Asigurarea viitorului nostru comun” și prezentată la 24 mai 2018, secretarul general al ONU se angajează să colaboreze cu statele membre ale ONU pentru a consolida și a întări zonele fără arme nucleare, inclusiv prin sprijinirea instituirii mai multor zone de acest tip, inclusiv în Orientul Mijlociu,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

            Articolul 1

               (1)   În scopul de a duce mai departe angajamentul Uniunii față de instituirea unei zone fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu, pentru a asigura o continuare a activităților anterioare ale Uniunii din 2008, 2011 și 2012 și pentru a promova consolidarea încrederii în sprijinul unui proces care urmărește să instituie o astfel de zonă, Uniunea sprijină activități de promovare a unui dialog incluziv între experți și factorii de decizie cu privire la o zonă fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu, printre altele prin:

                           (a)

                           identificarea experienței dobândite în urma eforturilor de promovare a unei zone fără arme de distrugere în masă în perioada 1996-2015;

                           (b)

                           consolidarea capacității analitice pentru sprijinirea unei perspective noi asupra problemelor de securitate regională și a zonei fără arme de distrugere în masă, inclusiv pe baza experienței dobândite după instituirea altor zone regionale fără arme nucleare;

                           (c)

                           compilarea ideilor și elaborarea de noi propuneri privind modul în care se pot înregistra progrese ulterioare cu privire la aceste aspecte.

               (2)   În acest context, proiectul care urmează să fie susținut de către Uniune cuprinde următoarele activități specifice:

                           (a)

                           Etapa I
                           Etapa I a proiectului se va concentra pe constituirea unor rețele de experți, pe stabilirea unor contacte și pe comunicare, precum și pe definirea aspectelor și a temelor care trebuie explorate. Printre activitățile de bază se numără:

                                       (i)

                                       constituirea unei rețele regionale inițiale de experți și de instituții relevante;

                                       (ii)

                                       stabilirea unor contacte, organizarea de interviuri și efectuarea de recenzii ale literaturii de specialitate, precum și strângerea documentației relevante;

                                       (iii)

                                       o primă ședință a grupului de referință al proiectului;

                                       (iv)

                                       un eveniment colateral în cadrul Comisiei I a Adunării Generale din octombrie 2019;

                                       (v)

                                       un atelier care să reunească 15-20 de membri ai rețelei regionale a proiectului și membri ai grupului de referință al proiectului;

                           (b)

                           Etapa a II-a
                           Etapa a II-a a proiectului se va concentra, pe de o parte, pe stabilirea de contacte cu persoane, experți, cercetători universitari și cercetători în domeniul politicilor relevanți, precum și cu institute din regiune pentru a afla care sunt punctele de vedere și perspectivele acestora cu privire la aspectele și temele identificate în etapa I și, pe de altă parte, pe validarea cronicii eforturilor depuse între 1995 și 2015 în scopul instituirii unei zone fără arme de distrugere în masă. Printre activitățile de bază se numără:

                                       (i)

                                       până la 50 de interviuri individuale cu persoane din interiorul și din exteriorul regiunii;

                                       (ii)

                                       până la șase reuniuni restrânse între experți relevanți din regiune, organizate prin intermediul institutelor de cercetare;

                                       (iii)

                                       punerea la dispoziția statelor membre ale ONU și a Biroului pentru probleme de dezarmare al ONU a unui proiect de raport complet al Institutului Națiunilor Unite pentru Cercetare în Domeniul Dezarmării (UNIDIR) privind inițiativa legată de instituirea unei zone fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu;

                                       (iv)

                                       un „eveniment special” organizat în marja Conferinței de examinare a TNP din 2020;

                                       (v)

                                       o reuniune organizată în 2020 la New York, la sediul ONU, pentru a prezenta statelor membre ale ONU și altor părți interesate vizate informații la zi și constatări relevante la care se ajunge în cadrul proiectului;

                           (c)

                           Etapa a III-a

                                       (i)

                                       două ateliere cu participarea mai multor părți interesate pentru a analiza setul de opțiuni și de recomandări cu privire la calea de urmat;

                                       (ii)

                                       publicarea celorlalte documente de informare care vor prezenta opțiunile și perspectivele identificate ca având potențialul de a spori șansele unei cooperări consolidate în materie de securitate regională, printre altele și prin intermediul unei zone fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu;

                                       (iii)

                                       două ateliere care să reunească experți și funcționari acționând în nume propriu.

                     În anexă figurează o descriere detaliată a proiectului.

            Articolul 2

               (1)   Responsabilitatea pentru punerea în aplicare a prezentei decizii îi revine Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate (ÎR).

               (2)   Punerea în aplicare din punct de vedere tehnic a proiectului menționat la articolul 1 alineatul (2) este asigurată de UNIDIR, care îndeplinește această sarcină sub responsabilitatea ÎR. În acest scop, ÎR încheie acordurile necesare cu UNIDIR.

            Articolul 3

               (1)   Valoarea de referință financiară pentru punerea în aplicare a proiectului menționat la articolul 1 alineatul (2) este de 2 856 278 EUR.

               (2)   Cheltuielile finanțate din suma prevăzută la alineatul (1) sunt gestionate în conformitate cu procedurile și normele aplicabile bugetului Uniunii.

               (3)   Comisia supraveghează gestionarea corectă a cheltuielilor menționate la alineatul (1). În acest scop, Comisia încheie un acord de finanțare cu UNIDIR. Acordul prevede obligația partenerului de punere în aplicare de a asigura vizibilitatea contribuției Uniunii, corespunzătoare dimensiunii acesteia.

               (4)   Comisia depune eforturi în vederea încheierii acordului de finanțare menționat la alineatul (3) în cel mai scurt timp posibil după intrarea în vigoare a prezentei decizii. Aceasta informează Consiliul cu privire la orice dificultăți care intervin în cursul acestui proces și cu privire la data încheierii acordului.

            Articolul 4

               (1)   ÎR raportează Consiliului cu privire la punerea în aplicare a prezentei decizii pe baza unor rapoarte descriptive bianuale întocmite de UNIDIR. Respectivele rapoarte stau la baza evaluării care urmează să fie realizată de Consiliu înainte de finalizarea proiectului.

               (2)   Comisia furnizează informații cu privire la aspectele financiare ale proiectelor menționate la articolul 1 alineatul (2).

            Articolul 5

               (1)   Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               (2)   Prezenta decizie expiră după 36 luni de la data încheierii acordurilor de finanțare menționate la articolul 3 alineatul (3). Totuși, aceasta expiră după șase luni de la intrarea sa în vigoare în cazul în care niciun acord de finanțare nu a fost încheiat în termenul respectiv.

            Adoptată la Luxemburg, 6 iunie 2019.

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               A. BIRCHALL

            ANEXĂ

               Proiect de sprijinire a unui proces de consolidare a încrederii care să ducă la instituirea unei zone fără arme nucleare și fără alte arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu

            I.   Obiectivele proiectului

            Proiectul propus va avea patru obiective majore:

                        1.

                        să elimine o lacună importantă în materie de cercetare legată de modul în care au evoluat aspectele referitoare la zona fără arme de distrugere în masă din Orientul Mijlociu în perioada 1995-2015, inclusiv în ceea ce privește experiența dobândită pentru perspectivele actuale și viitoare;

                        2.

                        să consolideze capacitatea analitică pentru sprijinirea unei perspective noi asupra problemelor de securitate regională și a zonei, inclusiv pe baza experienței dobândite după instituirea altor zone regionale fără arme nucleare;

                        3.

                        să compileze idei și să elaboreze noi propuneri privind modul în care se pot înregistra progrese pe mai departe cu privire la aspectele respective; și

                        4.

                        să promoveze un dialog incluziv între experți și factorii de decizie cu privire la aspectele de securitate regională, printre altele prin intermediul zonei fără arme de distrugere în masă din Orientul Mijlociu, dialog care ar putea, la rândul său, să contribuie la procesele multilaterale în curs, inclusiv la TNP, precum și la eforturile depuse în cadrul conferinței anuale a ONU care urmărește instituirea unei zone fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu.

                  În ceea ce privește primul obiectiv, complexitatea aspectelor unei zone fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu, absența unor progrese până în prezent, precum și voința politică limitată din interiorul și din exteriorul regiunii au condus la diminuarea interesului cu privire la aceste aspecte în ultimii ani, atât sub aspectul politicilor, cât și sub cel al cercetării. Există un corpus amplu de studii de cercetare cu privire la originile inițiativei și la eforturile de a o promova înaintea și în timpul Conferinței de examinare din 1995. Extinderea pe termen nelimitat, în acel an, a TNP și rezoluția referitoare la Orientul Mijlociu, care a făcut posibil un consens cu privire la prelungire, au fost studiate pe larg, inclusiv în cadrul unui program în curs de istorie orală axat pe Conferința de examinare a TNP din 1995.
            Cu toate acestea, există mult mai puține documente și studii de cercetare pentru perioada 2010-2015. Totuși, perioada respectivă a cunoscut o serie de inițiative diplomatice importante care au vizat această zonă. Deși unii cercetători universitari și experți s-au concentrat pe explorarea unor elemente aparte ale acestor aspecte, iar unii promotori au urmărit să elaboreze modele de texte pentru un posibil acord, nu există nicio prezentare empirică, care să se bucure de autoritate, a eforturilor de a promova conceptul de zonă fără arme nucleare în perioada 1996-2015. În absența unei astfel de documentații, există riscul să se piardă detalii și fapte importante și să fie trecute cu vederea punctele de vedere ale actorilor implicați și lecțiile utile pentru eforturile viitoare. Acest lucru va îngreuna viitoarele eforturi de cercetare sau de elaborare de politici în acest domeniu. Proiectul UNIDIR propus va elimina această lacună.
            În ceea ce privește cel de al doilea obiectiv, acest proiect va încuraja continuarea cercetărilor și va focaliza atenția experților asupra amenințărilor legate de armele de distrugere în masă în Orientul Mijlociu, asupra cooperării în domeniul securității regionale și asupra zonei fără arme de distrugere în masă în mod specific. Acest lucru se va întâmpla într-un moment în care sunt imperios necesare analize și idei noi, susținute de argumente, cu privire la aceste chestiuni. Prin explorarea unor teme și idei consistente, fie mai noi, fie mai vechi și uitate, vehiculate în legătură cu zona fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu de-a lungul a două decenii, proiectul va contribui la cunoașterea și înțelegerea acestei chestiuni. Pornind de la bibliografia de specialitate mai recentă privind alte zone fără arme nucleare sau fără arme de distrugere în masă, acesta poate analiza similitudinile și/sau particularitățile în raport cu regiunea Orientului Mijlociu. Vor rezulta o culegere amplă de teme și de idei care vor contribui la relansarea acțiunilor, precum și crearea unei rețele extinse de analiști și de experți care să aibă acces la acest corpus.
            În ceea ce privește cel de al treilea obiectiv, acest proiect va contribui la analizarea în viitor a aspectelor referitoare la zona fără arme de distrugere în masă din Orientul Mijlociu în contextul mai larg, regional și de securitate, al armelor de distrugere în masă, prin documentarea aspectelor și abordărilor avute în vedere în cadrul mai multor inițiative într-un interval de două decenii. Prin implicarea incluzivă a experților din regiune, proiectul va identifica aspectele și ideile pe care cercetătorii, participanții și observatorii experți le consideră ca meritând a fi explorate în continuare și, în egală măsură, aspectele care s-au dovedit a fi cel mai dificil de abordat. Un astfel de exercițiu poate oferi factorilor de decizie o bază solidă pentru analizarea și evaluarea măsurii în care se pot înregistra progrese în ceea ce privește cooperarea în materie de securitate regională cu privire la amenințările reprezentate de armele de distrugere în masă în contextul strategic dinamic actual. De asemenea, proiectul poate sprijini dezvoltarea capacităților pentru viitoarele negocieri privind aspectele de securitate regională, inclusiv privind zona fără arme de distrugere în masă.
            În cele din urmă, și cel mai important, în ceea ce privește cel de al patrulea obiectiv, acest proiect va facilita dialogul informal incluziv la nivel de experți, între țările din regiune și partenerii externi ai acestora, cu privire la idei și inițiative specifice, în vederea consolidării securității regionale și a gestionării amenințărilor reprezentate de armele de distrugere în masă în Orientul Mijlociu. Astfel, proiectul va oferi bazele fundamentale ale viitorului dialog semioficial și oficial cu privire la aspectele legate de armele de distrugere în masă și de vectorii acestora. În mod specific, acesta va oferi un cadru eterogen pentru examinarea unei game largi de aspecte relevante, pentru explorarea și dezvoltarea unor noi abordări, care să poată oferi piste pentru progresele viitoare, și pentru a sprijini și a contribui totodată la un mediu propice pentru un eventual dialog viitor. În acest fel, proiectul va oferi, de asemenea, o contribuție importantă și idei valoroase în contextul Conferinței ONU privind zona fără arme de distrugere în masă din Orientul Mijlociu, înlesnind, de asemenea, consolidarea încrederii în rândul unui număr mare de experți care ar putea participa la acest forum, precum și la alte forumuri adecvate.
            II.   Descrierea proiectului

            1.   Obiective și public-țintă
            Așa cum s-a menționat anterior, acest proiect are patru obiective:

                        —

                        să elaboreze o cronică descriptivă a eforturilor depuse între 1995 și 2015 în vederea instituirii unei zone fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu, care să elimine o lacună importantă în literatura de specialitate și care să identifice experiențe utile pentru eforturile viitoare;

                        —

                        să identifice aspecte esențiale, oportunități, obstacole și idei care să prezinte relevanță actuală pentru analizarea chestiunii unei zone fără arme de distrugere în masă și pentru eforturile de consolidare a cooperării în materie de securitate regională, contribuind astfel cu puncte de vedere pertinente referitoare la aspectele de fond și tehnice ale zonei în cauză și propunând potențiale căi de urmat în contextul unui mediu strategic în schimbare;

                        —

                        să implice o comunitate largă de cercetători, factori de decizie și cadre universitare din regiune și să obțină perspective și puncte de vedere pertinente din partea acestora cu privire la aspectele în cauză, extinzând, în acest fel, numărul și diversitatea participanților și analizând perspectivele pentru dialog și progres pe marginea chestiunii de lungă durată a unei zone fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu, precum și pe marginea unor probleme regionale mai ample legate de armele de distrugere în masă și de securitate, precum și în contextul altor experiențe legate de zonele regionale fără arme nucleare;

                        —

                        să faciliteze dialogul între acești experți în vederea stimulării apariției unor rețele, a comunicării și a implicării, care ar putea, la rândul lor, contribui la eforturile viitoare de consolidare a securității regionale și a controlului armelor, precum și la avansarea pe calea neproliferării și a dezarmării în această regiune.

                  Sunt avute în vedere trei categorii de public care se suprapun:

                        —

                        cercetătorii din domeniul securității internaționale și al controlului armelor, în special cei care se concentrează pe neproliferarea și dezarmarea nucleară, chimică și biologică și pe vectorii acestora, pe securitatea regională sau pe chestiunile de securitate din Orientul Mijlociu. O atenție deosebită va fi acordată noii generații de cercetători, care se axează mai mult pe problemele internaționale și regionale legate de armele de distrugere în masă, în contextul conflictului din Siria, al divergențelor privind programul nuclear al Iranului și alte capacități nucleare din regiune, al progreselor tehnologice și al noilor capacități în materie de armament, al relațiilor politice tensionate dintre principalele state nucleare și al dezacordului dintre unele state nucleare și alte state nenucleare cu privire la calea de urmat pentru obținerea dezarmării nucleare. O cronică competentă, în limba engleză, a evoluției chestiunii zonei fără arme de distrugere în masă din Orientul Mijlociu în perioada 1996-2015 ar oferi o resursă importantă și o bază de date pentru analizarea unei game largi de aspecte legate de armele de distrugere în masă privind, printre altele, zonele fără arme nucleare, precum și chestiunile specifice Orientului Mijlociu;

                        —

                        factorii de decizie care se ocupă de aspecte legate de controlul armelor, de neproliferare și de dezarmare. Sunt incluse aici persoane care oferă o perspectivă atât regională, cât și internațională și care sunt active în mai multe foruri, inclusiv Conferința de examinare a TNP din 2020. Numeroase state, indiferent de poziția lor în materie de dezarmare nucleară, consideră că este de importanță critică să se ajungă la un acord la această reuniune, după ce la Conferința privind TNP din 2015 a fost imposibil să se convină asupra unui document final și având totodată în vedere multiplele presiuni la care este expus TNP. Problema înregistrării de progrese în direcția instituirii unei zone fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu este recunoscută drept un factor esențial pentru perspectivele de ajungere la un acord în urma conferinței de examinare;

                        —

                        cercetătorii și practicienii din Orientul Mijlociu care încearcă să identifice și să înțeleagă evoluția rapidă a dinamicii din regiune, a statelor sale membre și a populației sale, precum și implicațiile pe care le au alianțele volatile și capacitățile fluctuante asupra securității regionale și asupra perspectivelor de prevenire și de atenuare a tensiunilor și conflictelor actuale și viitoare.

                  2.   Calendar
            Se preconizează că acest proiect va debuta în a doua jumătate a anului 2019 și va continua timp de 36 de luni. Se așteaptă ca acesta să fie finalizat în primăvara anului 2022, toate documentele urmând să fie publicate până atunci. Documentul final al proiectului și rapoartele financiare vor fi elaborate până la sfârșitul anului 2022.
            3.   Activități, rezultate și metodologii
            Acest proiect se derulează în trei etape. Evenimentele și calendarele specifice vor fi adaptate în funcție de nevoi și în funcție de principalele evoluții. Documentele, constatările și ideile proiectului vor fi puse la dispoziția secretariatului ONU și participanților, în vederea sprijinirii pregătirilor pentru conferințele anuale organizate de secretarul general al ONU. Cele trei etape sunt următoarele:

                        Etapa I:

                        Prima etapă a proiectului se va concentra pe lansarea acestuia și pe constituirea unor rețele de experți, pe stabilirea de contacte și pe comunicare, precum și pe definirea chestiunilor și a temelor care trebuie explorate. Printre activitățile de bază se numără:

                                    —

                                    constituirea unei rețele regionale inițiale de experți și de instituții relevante pentru proiect;

                                    —

                                    va începe stabilirea unor contacte cu persoane relevante implicate în diverse inițiative legate de zona fără arme de distrugere în masă din Orientul Mijlociu și va avea loc intervievarea acestora;

                                    —

                                    trecerea în revistă a literaturii de specialitate și compilarea unor documente relevante referitoare la zona fără arme de distrugere în masă din Orientul Mijlociu, începând cu Conferința de examinare a TNP din 1995 și până la încheierea Conferinței din 2015 privind TNP. Vor fi analizate, de asemenea, cercetările relevante mai ample în materie de politici, axate pe alte zone fără arme și/sau inițiative, precum și pe experiențele legate de cooperarea în domeniul securității în Orientul Mijlociu.

                              Printre activitățile de bază se numără:

                                    —

                                    O primă ședință a grupului de referință al proiectului;

                                    —

                                    Un eveniment colateral în cadrul Comisiei I a Adunării Generale din octombrie 2019, cu participarea experților și a instituțiilor regionale relevante, pentru a descrie proiectul, a prezenta temele inițiale și a discuta principalele domenii prioritare care trebuie explorate;

                                    —

                                    O cronologie a principalelor evenimente și o prezentare a temelor, aspectelor și dezbaterilor, care să includă o cronică a discuțiilor consacrate chestiunii zonei fără arme de distrugere în masă în această regiune. Pentru a facilita consultarea, această prezentare va include un cuprins și va fi împărțită în secțiuni care vor scoate în evidență cele mai importante constatări. Respectivele materiale ar putea fi distribuite participanților și observatorilor la Conferința privind zona fără arme de distrugere în masă din Orientul Mijlociu, care urmează să fie convocată de secretarul general al ONU în 2019;

                                    —

                                    Un atelier care urmează să fie organizat la Valletta, Malta, în decembrie 2019, să reunească 15-20 de membri ai rețelei regionale a proiectului și ai grupului de referință al proiectului, pentru a face schimb de informații de ultimă oră cu privire la conferința ONU, la următoarele etape posibile și la orice aspecte apărute pe care proiectul ar putea dori să le ia în considerare și/sau să le reexamineze, ca urmare a conferinței.

                        Etapa a II-a

                        Etapa a II-a a proiectului se va concentra, pe de o parte, pe stabilirea unor contacte cu persoane, experți, cercetători universitari și cercetători în domeniul politicilor relevanți, precum și cu institute din regiune pentru a afla care sunt punctele de vedere și perspectivele acestora cu privire la chestiunile și temele identificate în etapa I, și, pe de altă parte, pe validarea cronicii eforturilor depuse între 1995 și 2015 în scopul instituirii unei zone fără arme de distrugere în masă. Printre activitățile de bază se numără:

                                    —

                                    Până la 50 de interviuri individuale cu persoane din interiorul și din exteriorul regiunii implicate în discuțiile și/sau cercetările din 1995 referitoare la zona fără arme de distrugere în masă din Orientul Mijlociu (prin intermediul unor reuniuni organizate în regiune, în marja reuniunilor sau conferințelor internaționale relevante, pe Skype și/sau prin telefon);

                                    —

                                    Până la șase reuniuni restrânse între experți relevanți (maximum 25) din regiune, organizate prin intermediul institutelor de cercetare în scopul: (a) validării și perfecționării proiectelor de cronică descriptivă, inclusiv a principalelor fapte și date; (b) identificării punctelor de vedere privind aspectele prioritare, obstacolele, provocările și posibilitățile de a se înregistra progrese cu privire la zonă și (c) explorării modalităților posibile de a depăși obstacolele și provocările identificate, pentru a permite realizarea de progrese în direcția instituirii unei zone fără arme de distrugere în masă și a abordării problemelor de securitate regională în Orientul Mijlociu. Se preconizează ca reuniunile să aibă loc în Egipt (Cairo), Iordania (Amman), Iran (Teheran), Liban (Beirut) și Kuweit;

                              Printre activitățile de bază se numără:

                                    —

                                    Un proiect de raport complet al UNIDIR privind inițiativa legată de instituirea unei zone fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu;

                                    —

                                    O prezentare generală elaborată de UNIDIR a aspectelor de bază și a obstacolelor, care să includă idei cu privire la inițiativele și perspectivele actuale și/sau viitoare privind posibilele căi de urmat identificate în cursul discuțiilor între experți și al cercetărilor;

                                    —

                                    O a doua reuniune a grupului de referință al proiectului, pentru a face bilanțul și pentru a evalua progresele înregistrate de proiect, precum și pentru a valida prezentarea generală a aspectelor de bază de către UNIDIR;

                                    —

                                    Un eveniment special organizat în marja Conferinței de reexaminare a TNP din 2020;

                                    —

                                    O reuniune organizată în 2020 la New York, la sediul ONU, pentru a prezenta statelor membre ale ONU și altor părți interesate vizate informații la zi și constatări relevante la care se ajunge în cadrul proiectului;

                                    —

                                    Un atelier la Aqaba, Iordania, care să treacă în revistă progresele înregistrate până în momentul respectiv în cadrul procesului conferințelor secretarului general al ONU și care să analizeze domeniile prioritare care ar putea fi abordate în cadrul unor reuniuni ulterioare.

                        Etapa a III-a

                        Etapa finală a proiectului va presupune finalizarea cronicii descriptive, în vederea publicării de către UNIDIR. În această perioadă și pe baza bilanțului cuprinzător și a analizelor efectuate pe parcursul etapei a II-a, proiectul va convoca două ateliere finale, cu participarea mai multor părți interesate, pentru a analiza setul opțiunilor și al recomandărilor cu privire la calea de urmat.
                        Printre activitățile de bază se numără:

                                    —

                                    Publicarea celorlalte documente de informare care vor prezenta opțiunile și perspectivele identificate ca având potențialul de a spori șansele unei cooperări consolidate în materie de securitate regională, printre altele și prin intermediul unei zone fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu, precum și considerații relevante pentru factorii de decizie;

                                    —

                                    Evenimente de lansare a proiectului (prezentare și discuții în cadrul unor reuniuni-dezbateri) la Geneva, Bruxelles și Washington, pentru a face cunoscute cronica descriptivă și constatările UNIDIR;

                                    —

                                    Două ateliere care să reunească experți și funcționari acționând în nume propriu pentru a fi concepute în funcție de rezultatele Conferinței de reexaminare din 2020 și de discuțiile relevante din cadrul conferințelor ONU privind zona fără arme de distrugere în masă din Orientul Mijlociu. Atelierele s-ar putea desfășura la Cairo, în Egipt, și la Roma, în Italia.

                              Printre activitățile de bază se numără:

                                    —

                                    O cronică descriptivă privind zona fără arme de distrugere în masă din Orientul Mijlociu, accesibilă gratuit pe site-ul UNIDIR, cuprinzând cronologii, precum și anexe și date importante;

                                    —

                                    Un număr de până la cinci documente de informare cu privire la aspecte, opțiuni și perspective legate de zona fără arme de distrugere în masă din Orientul Mijlociu;

                                    —

                                    Două rezumate ale lucrărilor atelierelor, care vor fi comunicate funcționarilor, autorităților și proceselor multilaterale relevante și care vor prezenta perspectivele, punctele de vedere și căile de urmat cu privire la zonă.

                  În cursul acestui proiect vor fi utilizate mai multe metodologii, inclusiv trecerea în revistă și analiza comparativă a literaturii de specialitate, colectarea și analiza de documente din surse deschise și interviurile orale. Acestea din urmă vor respecta procedurile standard practicate în cercetare, inclusiv solicitarea acordului scris al persoanei intervievate de a fi înregistrată, reexaminarea tuturor declarațiilor sau rezumatelor scrise referitoare la persoana intervievată, în scopul verificării veridicității acestora, și distribuirea înregistrărilor interviurilor orale sau a declarațiilor numai cu acordul expres al persoanei intervievate, în conformitate cu un protocol de interviu standard. Informațiile și detaliile provenite din surse deschise și obținute prin metodele istoriei orale vor fi confruntate pentru a confirma veridicitatea acestora.
            Toate reuniunile desfășurate în cursul acestui proiect vor avea loc cu respectarea normelor institutului Chatham House.
            Toate materialele aferente proiectului, inclusiv cele obținute din surse deschise și materialele orale, vor fi arhivate și întreținute în format digital de către UNIDIR pentru o durată determinată. Ghidurile stilistice și procesele de asigurare a calității ale UNIDIR vor fi aplicate tuturor publicațiilor, inclusiv evaluărilor externe inter pares ale proiectelor de manuscrise.
            4.   Echipa proiectului
            Acest proiect va fi condus de un coordonator de proiect care dispune de cunoștințele și experiența necesare în ceea ce privește regiunea și aspectele legate de armele de distrugere în masă specifice acesteia. Coordonatorul de proiect va dispune de o rețea extinsă de contacte și se va bucura de respect și apreciere în regiune. Coordonatorul de proiect va raporta directorului UNIDIR, va coordona echipa de proiect, va coordona elaborarea cronicii descriptive privind procesele desfășurate începând cu 1995 în legătură cu zona fără arme de distrugere în masă și va conduce și va coordona procesul de implicare a experților și a foștilor funcționari, precum și pe cel de compilare a opiniilor privind eforturile anterioare și perspectivele actuale ale zonei.
            Pentru a coordona și a efectua trecerea în revistă ale literaturii de specialitate relevante, colectarea documentației necesare și desfășurarea interviurilor orale va fi recrutat un director de proiect/cercetător cu normă întreagă. Directorul de proiect/cercetător: (a) va avea o diplomă universitară cu o specializare relevantă (Orientul Mijlociu, securitatea internațională și/sau aspecte referitoare la armele de distrugere în masă), o cunoaștere aprofundată a Orientului Mijlociu, a limbilor relevante și va avea la activ numeroase lucrări relevante publicate; (b) va putea face dovada că este autorul unor studii de cercetare de înaltă calitate, imparțiale și responsabile, precum și că dispune de excelente aptitudini interpersonale; (c) va juca un rol principal în pregătirea de rapoarte de sinteză cu privire la punctele de vedere referitoare la chestiunile și la căile de urmat, identificate de cronică.
            Un cercetător principal, cu jumătate de normă (50 %), va oferi orientare, cunoștințe și consiliere coordonatorului de proiect și directorului de proiect/cercetător și va contribui la elaborarea și redactarea cronicii. Cercetătorul principal va dispune de cunoștințe și de o experiență ample în legătură cu regiunea Orientului Mijlociu și cu eforturile de înființare a unei zone fără arme de distrugere în masă în Orientul Mijlociu.
            Pentru acest proiect, va fi înființat un grup de referință de 4-5 persoane, cu scopul de a oferi orientări și consiliere, de a revizui proiectele de publicații, de a contribui la stabilirea de contacte cu experți și institute relevante și de a participa la reuniuni și la dialoguri la nivel de experți în regiune. Respectivele persoane vor fi selectate pe baza expertizei și a cunoștințelor lor cu privire la inițiativele legate de zona fără arme de distrugere în masă din Orientul Mijlociu și vor participa la proiect în nume propriu. Acestora li se vor rambursa costurile de călătorie și vor primi o diurnă și un mic onorariu atunci când participă la activitățile legate de proiect.
            Având în vedere că acest proiect presupune deplasări frecvente și implicarea unei rețele largi și diverse de experți, va fi recrutat un asistent al echipei care să sprijine gestionarea și logistica proiectului, inclusiv deplasările către regiune și în interiorul acesteia, organizarea de reuniuni și procesele financiare și administrative în cadrul sistemului ONU de resurse pentru activități (Umoja). Ideal ar fi ca asistentul echipei să vorbească limba arabă.
            Un stagiar va sprijini proiectul lucrând cu fracțiune de normă (50 %) și se va ocupa de adunarea și verificarea documentației, de verificarea factuală, de elaborarea de tabele/liste de date relevante și de arhivarea datelor.
            III.   Guvernanța și monitorizarea proiectului

            Acest proiect va fi realizat sub auspiciile UNIDIR. UNIDIR este o instituție autonomă în cadrul Organizației Națiunilor Unite, înființată în 1980 în scopul desfășurării de cercetări independente privind dezarmarea și problemele conexe, în special pe teme legate de securitatea internațională. Cu sediul la Geneva, institutul are o reputație mondială și o expertiză de lungă durată cu privire la chestiuni legate de armele de distrugere în masă, inclusiv o memorie instituțională semnificativă și o arhivă importantă privind procesele de dezarmare, inclusiv privind TNP și zonele fără arme nucleare din întreaga lume, având la activ o serie de publicații importante, care sunt accesibile publicului și disponibile online în mod gratuit.
            O componentă importantă a rolului UNIDIR este reprezentată de convocarea și facilitarea dialogului informal între diverși experți în ceea ce privește aspectele legate de dezarmare, de la problemele legate de armele de distrugere în masă, până la tehnologiile noi și emergente în materie de armament. Prin urmare, UNIDIR dispune de o rețea vastă la care poate apela, precum și de experiență în organizarea de reuniuni la Geneva și în alte părți și în pregătirea de rapoarte de sinteză și acțiuni ulterioare acestora.
            UNIDIR este condus de un consiliu director care joacă și rolul de consiliu consultativ pe probleme de dezarmare, iar directorul UNIDIR raportează acestui organism. Consiliul director reunește un grup divers de experți din întreaga lume, toți participând în nume propriu, și care se reunesc de două ori pe an pentru a evalua activitățile de fond și financiare ale UNIDIR. Consiliul director prezintă anual rapoarte secretarului general al ONU cu privire la activitatea sa. Directorul UNIDIR este responsabil pentru organizarea, conducerea și administrarea UNIDIR, inclusiv pentru rezultatele cercetării de fond întreprinse de acesta, precum și pentru procesele sale financiare și administrative.
            Deși UNIDIR este o organizație autonomă, acesta respectă normele și regulamentele financiare ale ONU, iar finanțele sale sunt supuse auditului Consiliului de audit al ONU. Finanțarea proiectelor este administrată și gestionată în cadrul Umoja și face obiectul unei evaluări trimestriale. UNIDIR raportează cu privire la progresele și finanțarea proiectelor individuale în fața donatorilor relevanți cel puțin o dată pe an sau, cel mai des, trimestrial, în funcție de cerințele fiecărui donator individual.


title: Decizia (UE) 2019/1001 a Consiliului din 14 iunie 2019 de abrogare a Deciziei 2009/417/CE privind existența unui deficit excesiv în Spania

text:
                  20.6.2019

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 163/59

         DECIZIA (UE) 2019/1001 A CONSILIULUI
         din 14 iunie 2019
         de abrogare a Deciziei 2009/417/CE privind existența unui deficit excesiv în Spania
         CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 126 alineatul (12),
         având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
         întrucât:

                     (1)

                     La 27 aprilie 2009, în urma unei recomandări a Comisiei, Consiliul a decis, prin intermediul Deciziei 2009/417/CE (1), în conformitate cu articolul 126 alineatul (6) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), că în Spania există un deficit excesiv. Consiliul a remarcat că deficitul public pentru 2008 raportat în programul de stabilitate din ianuarie 2009 a fost de 3,4 % din produsul intern brut (PIB), depășind astfel valoarea de referință de 3 % din PIB prevăzută în TFUE. Datoria publică brută a fost planificată la 39,5 % din PIB în 2008, cu mult sub valoare de referință de 60 % din PIB.

                     (2)

                     La 27 aprilie 2009, în conformitate cu articolul 126 alineatul (7) din TFUE și cu articolul 3 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97 (2), Consiliul a emis, pe baza unei recomandări a Comisiei, o recomandare adresată Spaniei în vederea încheierii situației de deficit excesiv până cel târziu la sfârșitul anului 2012.

                     (3)

                     La 2 decembrie 2009, 10 iulie 2012 și 21 iunie 2013, Consiliul a adresat Spaniei trei noi recomandări pe baza articolului 126 alineatul (7) din TFEU, prelungind termenul-limită pentru corectarea deficitului excesiv până în 2013, 2014 și, respectiv, 2016. În toate cele trei recomandări, Consiliul a considerat că Spania a luat măsuri eficace, dar că au survenit evenimente economice negative și neprevăzute, cu consecințe nefavorabile majore pentru finanțele publice.

                     (4)

                     La 12 iulie 2016, în temeiul articolului 126 alineatul (8) din TFUE, Consiliul a stabilit că Spania nu a luat măsuri eficace ca răspuns la recomandarea Consiliului din 21 iunie 2013. La 8 august 2016, pe baza articolului 126 alineatul (9) din TFUE, Consiliul a adoptat Decizia (UE) 2017/984 (3) transmițând Spaniei o notificare prin care îi solicita să ia măsuri în vederea unei reduceri a deficitului considerate necesare pentru a remedia situația de deficit excesiv și stabilind un nou termen pentru corecție, și anume până în 2018. Consiliul a stabilit, de asemenea, termenul de 15 octombrie 2016 pentru luarea de măsuri corective și pentru prezentarea unui raport către Consiliu și Comisie cu privire la măsurile luate ca răspuns la notificarea Consiliului.

                     (5)

                     La 16 noiembrie 2016, Comisia a concluzionat că Spania a luat măsuri eficace în temeiul articolului 126 alineatul (9) din TFUE, în conformitate cu Decizia (UE) 2017/984.

                     (6)

                     În conformitate cu articolul 4 din Protocolul nr. 12 privind procedura aplicabilă deficitelor excesive, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la TFUE, Comisia furnizează datele necesare pentru punerea în aplicare a procedurii aplicabile deficitelor excesive. În cadrul aplicării protocolului respectiv, statele membre notifică date privind deficitele și datoriile publice și alte variabile conexe de două ori pe an, și anume înainte de 1 aprilie și înainte de 1 octombrie, în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 479/2009 (4).

                     (7)

                     Pe baza datelor notificate, Consiliul ia o decizie de abrogare a deciziei privind existența unui deficit excesiv. În plus, o decizie privind existența unui deficit excesiv ar trebui să fie abrogată numai dacă previziunile Comisiei indică faptul că, pe parcursul perioadei analizate în previziuni, deficitul nu va depăși valoarea de referință de 3 % din PIB prevăzută în TFUE.

                     (8)

                     Pe baza datelor furnizate de Comisie (Eurostat) în conformitate cu articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 479/2009, pe baza notificării efectuate de Spania în aprilie 2019, a programului de stabilitate pentru 2019 și a previziunilor Comisiei din primăvara anului 2019, se impun următoarele concluzii:

                                 —

                                 După ce a atins 3,1 % din PIB în 2017, deficitul public a fost redus la 2,5 % din PIB în 2018. Comparativ cu estimările din proiectul de plan bugetar pentru 2019, prezentat în octombrie 2018, deficitul din 2018 a fost cu 0,2 puncte procentuale mai redus, datorită faptului că ponderea veniturilor în PIB, mai ridicată cu 0,3 puncte procentuale, a fost compensată doar parțial de o pondere a cheltuielilor mai ridicată cu 0,1 puncte procentuale. În ceea ce privește veniturile, atât cele obținute din impozitul pe profitul întreprinderilor, cât și alte venituri au fost mai mari decât s-a prevăzut, în timp ce, în ceea ce privește cheltuielile, remunerarea angajaților a fost ceva mai ridicată.

                                 —

                                 Programul de stabilitate pentru 2019-2022, prezentat de guvernul spaniol la 30 aprilie 2019, preconizează o scădere a deficitului public la 2 % din PIB în 2019 și la 1,1 % din PIB în 2020. Potrivit previziunilor Comisiei din primăvara anului 2019, în perioada analizată, deficitul va fi de 2,3 % din PIB în 2019 și de 2 % din PIB în 2020, menținându-se astfel sub valoarea de referință de 3 % prevăzută în TFUE.

                                 —

                                 Soldul structural, care reprezintă soldul administrației publice ajustat în funcție de ciclul economic și fără a include măsurile cu caracter excepțional și alte măsuri temporare, a rămas neschimbat în perioada 2017-2018, pe baza previziunilor Comisiei din primăvara anului 2019. Ameliorarea acumulată a soldului structural începând din 2016 s-a ridicat la 0,4 % din PIB.

                                 —

                                 Ponderea brută a datoriei publice în PIB a scăzut la 97,1 % în 2018, de la 98,1 % în 2017, în principal datorită faptului că efectele de reducere a datoriei pe care le-au avut inflația și creșterea reală au compensat cu prisosință efectele contrare ale cheltuielilor cu dobânzile, în timp ce soldul primar este aproape de zero. Previziunile Comisiei din primăvara anului 2019 preconizează că ponderea datoriei va scădea la 96,3 % în 2019 și la 95,7 % în 2020, în principal datorită creșterii nominale ridicate, care neutralizează efectele ajustărilor stoc-flux și ale cheltuielilor cu dobânzile, care au dus la sporirea datoriei, în timp ce soldul primar înregistrează doar o îmbunătățire ușoară.

                     (9)

                     În conformitate cu articolul 126 alineatul (12) din TFUE, o decizie a Consiliului privind existența unui deficit excesiv trebuie abrogată atunci când, din punctul de vedere al Consiliului, deficitul excesiv din statul membru în cauză a fost corectat.

                     (10)

                     În opinia Consiliului, deficitul excesiv din Spania a fost corectat și, prin urmare, Decizia 2009/417/CE ar trebui abrogată.

                     (11)

                     Începând din 2019, anul următor corectării deficitului excesiv, Spania face obiectul componentei preventive a Pactului de stabilitate și de creștere și ar trebui să înregistreze progrese într-un ritm adecvat în vederea atingerii obiectivului său bugetar pe termen mediu, inclusiv prin respectarea criteriului de referință privind cheltuielile, și să respecte criteriul datoriei, în conformitate cu articolul 2 alineatul (1a) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

            Articolul 1
            În urma unei evaluări globale, se concluzionează că deficitul excesiv din Spania a fost corectat.

            Articolul 2
            Decizia 2009/417/CE se abrogă.

            Articolul 3
            Prezenta decizie se adresează Regatului Spaniei.

            Adoptată la Luxemburg, 14 iunie 2019.

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               E.O. TEODOROVICI

            (1)  Decizia 2009/417/CE a Consiliului din 27 aprilie 2009 privind existența unui deficit excesiv în Spania (JO L 135, 30.5.2009, p. 25).

            (2)  Regulamentul (CE) nr. 1467/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind accelerarea și clarificarea aplicării procedurii de deficit excesiv (JO L 209, 2.8.1997, p. 6).

            (3)  Decizia (UE) 2017/984 a Consiliului din 8 august 2016 de notificare a Spaniei în vederea luării unor măsuri de reducere a deficitului considerate necesare pentru remedierea situației de deficit excesiv (JO L 148, 10.6.2017, p. 38).

            (4)  Regulamentul (CE) nr. 479/2009 al Consiliului din 25 mai 2009 privind aplicarea Protocolului privind procedura aplicabilă deficitelor excesive anexat la Tratatul de instituire a Comunității Europene (JO L 145, 10.6.2009, p. 1).