title: Decizia Autorității AELS de supraveghere nr. 38/15/COL din 4 februarie 2015 de adoptare a unei comunicări: „Orientări privind aplicabilitatea articolului 53 din Acordul privind SEE acordurilor de transfer de tehnologie” [2016/196]

text:
               18.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 43/30

         DECIZIA AUTORITĂȚII AELS DE SUPRAVEGHERE
   NR. 38/15/COL
   din 4 februarie 2015
   de adoptare a unei comunicări: „Orientări privind aplicabilitatea articolului 53 din Acordul privind SEE acordurilor de transfer de tehnologie” [2016/196]
   AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE,
   AVÂND ÎN VEDERE Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, în special articolul 5 alineatul (2) litera (b) și articolul 25 alineatul (1),
   întrucât:
   Regulamentul (UE) nr. 316/2014 al Comisiei din 21 martie 2014 privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene categoriilor de acorduri de transfer de tehnologie (1) a fost încorporat în Acordul privind SEE ca punctul 5 din anexa XIV la Acordul privind SEE.
   Comisia Europeană a publicat o comunicare intitulată „Orientări privind aplicarea articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene acordurilor de transfer de tehnologie” (2).
   Orientările Comisiei Europene au relevanță și pentru Spațiul Economic European.
   Aplicarea uniformă a normelor SEE în materie de concurență trebuie asigurată pe întregul teritoriu al Spațiului Economic European.
   În conformitate cu punctul II al rubricii „Observații generale” de la sfârșitul anexei XIV la Acordul SEE, Autoritatea AELS de Supraveghere trebuie să adopte, după ce poartă consultări cu Comisia Europeană, acte care să corespundă celor adoptate de Comisia Europeană pentru a menține condiții egale de concurență.
   Comitetul consultativ pentru practici restrictive și poziții dominante și Comisia Europeană au fost consultate,
   ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               1.

               În anexă la prezenta decizie, se publică următoarea comunicare: „Orientări privind aplicabilitatea articolului 53 din Acordul privind SEE acordurilor de transfer de tehnologie”.

               2.

               Decizia, inclusiv comunicarea din anexă, este autentică în limba engleză.

               3.

               Comunicarea este publicată în Secțiunea SEE și în Suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.

               4.

               Statele AELS sunt informate prin comunicarea unei copii a deciziei, inclusiv a anexei.

               5.

               Comisia Europeană este informată prin comunicarea unei copii a deciziei, inclusiv a anexei.

      Adoptată la Bruxelles, 4 februarie 2015.

            Pentru Autoritatea AELS de Supraveghere

         Oda Helen SLETNES

            Președintele

         Helga JÓNSDÓTTIR

            Membru al Colegiului

      (1)  JO L 93, 28.3.2014, p. 17, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 293/2014 a Comitetului mixt al SEE din 12 decembrie 2014 (nepublicată încă).

      (2)  JO C 89, 28.3.2014, p. 3.

      ANEXĂ

         COMUNICAREA AUTORITĂȚII AELS DE SUPRAVEGHERE

         Orientări privind aplicabilitatea articolului 53 din Acordul privind SEE acordurilor de transfer de tehnologie

                  A.

                  Prezenta comunicare este publicată în temeiul dispozițiilor Acordului privind Spațiul Economic European (denumit în continuare „Acordul privind SEE”) și ale Acordului dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție (denumit în continuare „Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție”).

                  B.

                  Comisia Europeană („Comisia”) a publicat o comunicare intitulată „Orientări privind aplicarea articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene acordurilor de transfer de tehnologie” (1). Respectivul act fără caracter obligatoriu stabilește principiile pe care Comisia le respectă în cadrul evaluării acordurilor de transfer de tehnologie în temeiul articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („TFUE”).

                  C.

                  Autoritatea AELS de Supraveghere („autoritatea”) consideră că orientările Comisiei au relevanță pentru SEE. Pentru a menține condiții egale de concurență și a asigura aplicarea uniformă a normelor de concurență ale SEE în întreg Spațiul Economic European („SEE”), autoritatea a adoptat prezenta comunicare în temeiul competenței care i-a fost conferită prin articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție. Aceasta intenționează să urmeze principiile și normele stabilite în prezenta comunicare atunci când aplică normele relevante ale SEE într-un caz particular.

                  D.

                  Prezenta comunicare enunță îndeosebi principiile de evaluare a acordurilor de transfer de tehnologie în temeiul articolului 53 din Acordul privind SEE și oferă îndrumări cu privire la aplicarea acestora.

                  E.

                  Prezenta comunicare se aplică doar cazurilor în care autoritatea are rolul de autoritate de supraveghere competentă în temeiul articolului 56 din Acordul privind SEE.

                  F.

                  Prezenta comunicare înlocuiește comunicarea anterioară, din 2005, a autorității, referitoare la aplicarea articolul 53 din Acordul privind SEE acordurilor de transfer de tehnologie (2).

         CUPRINS

                  1.

                  INTRODUCERE

                  2.

                  PRINCIPII GENERALE

                  2.1.

               Articolul 53 și drepturile de proprietate intelectuală

                  2.2.

               Cadrul general de aplicare a articolului 53

                  2.3.

               Definirea pieței

                  2.4.

               Distincția dintre concurenți și neconcurenți

                  3.

                  APLICAREA REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII A ACORDURILOR DE TRANSFER DE TEHNOLOGIE

                  3.1.

               Efectele Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie

                  3.2.

               Domeniul de aplicare și durata Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie

                  3.2.1.

               Conceptul de acorduri de transfer de tehnologie

                  3.2.2.

               Conceptul de „transfer”

                  3.2.3.

               Acordurile dintre două părți

                  3.2.4.

               Acordurile referitoare la fabricarea produselor contractuale

                  3.2.5.

               Durată

                  3.2.6.

               Relația cu alte regulamente de exceptare pe categorii

                  3.2.6.1.

               Regulamentele de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare și de cercetare și dezvoltare

                  3.2.6.2.

               Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale

                  3.3.

               Pragurile cotei de piață a zonei de securitate

                  3.4.

               Restrângeri grave ale concurenței în temeiul Regulamentului de exceptare pe categorii

                  3.4.1.

               Principii generale

                  3.4.2.

               Acorduri între concurenți

                  3.4.3.

               Acorduri între neconcurenți

                  3.5.

               Restricții excluse

                  3.6.

               Retragerea și neaplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii

                  3.6.1.

               Procedura de retragere

                  3.6.2.

               Neaplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii

                  4.

                  APLICAREA ARTICOLULUI 53 ALINEATELE (1) ȘI (3) ÎN AFARA DOMENIULUI DE APLICARE AL REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII A ACORDURILOR DE TRANSFER DE TEHNOLOGIE

                  4.1.

               Cadrul general de analiză

                  4.1.1.

               Factorii relevanți

                  4.1.2.

               Efectele negative ale acordurilor de licență restrictive

                  4.1.3.

               Efectele pozitive ale acordurilor de licență restrictive și cadrul de analiză a acestor efecte

                  4.2.

               Aplicarea articolului 53 diferitelor tipuri de restrângeri proprii acordurilor de licență

                  4.2.1.

               Obligații în materie de redevențe

                  4.2.2.

               Acordurile de licență exclusivă și restricțiile referitoare la vânzări

                  4.2.2.1.

               Licențele exclusive și unice

                  4.2.2.2.

               Restricții referitoare la vânzări

                  4.2.3.

               Restricții referitoare la producție

                  4.2.4.

               Restricții referitoare la domeniul de utilizare

                  4.2.5.

               Restricții referitoare la utilizarea captivă

                  4.2.6.

               Legarea și gruparea licențelor

                  4.2.7.

               Obligații de neconcurență

                  4.3.

               Acorduri de soluționare

                  4.4.

               Acordurile de regrupare de tehnologii

                  4.4.1.

               Evaluarea formării și a funcționării regrupărilor de tehnologii

                  4.4.2.

               Evaluarea restricțiilor individuale în acordurile dintre regrupare și licențiații acesteia

            1.   INTRODUCERE

                  (1)

                  Prezentele orientări definesc principiile de evaluare a acordurilor de transfer de tehnologie în temeiul articolului 53 din Acordul privind SEE („articolul 53”). Acordurile de transfer de tehnologie se referă la acordarea de licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii prin care licențiatorul autorizează licențiatul să folosească drepturile asupra unei tehnologii acordate pentru producția de bunuri și prestarea de servicii, astfel cum sunt definite la articolul 1 alineatul (1) litera (c) din actul menționat la punctul 5 din anexa XIV la Acordul privind SEE [Regulamentul (UE) nr. 316/2014 al Comisiei din 21 martie 2014 privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene categoriilor de acorduri de transfer de tehnologie (denumit în continuare „Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie”)] (3).

                  (2)

                  Scopul prezentelor orientări este să furnizeze îndrumări de aplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, precum și de aplicare a articolului 53 acordurilor de transfer de tehnologie care nu intră în domeniul de aplicare al regulamentului menționat mai sus. Nici Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, nici orientările nu aduc atingere posibilei aplicări paralele a articolului 54 din Acordul privind SEE („articolul 54”) acordurilor de transfer de tehnologie (4).

                  (3)

                  Standardele menționate în prezentele orientări trebuie aplicate în funcție de circumstanțele specifice fiecărui caz. Aceasta exclude orice aplicare mecanică. Fiecare caz trebuie evaluat pe baza propriilor date, iar orientările trebuie aplicate în mod rezonabil și flexibil. Exemplele oferite au un rol strict ilustrativ și nu urmăresc să fie exhaustive. Autoritatea va studia modul în care Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și orientările sunt aplicate în cadrul noului sistem de aplicare creat în temeiul capitolului II din Protocolul 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție („Protocolul 4”) (5), pentru a aprecia necesitatea unor eventuale modificări.

                  (4)

                  Prezentele orientări nu aduc atingere interpretării articolului 53 și a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie care ar putea fi oferită de Curtea de Justiție și de Tribunal.

            2.   PRINCIPII GENERALE

      2.1.   Articolul 53 și drepturile de proprietate intelectuală

                  (5)

                  Scopul global al articolului 53 este să protejeze concurența de pe piață în vederea promovării bunăstării consumatorilor și a unei alocări eficiente a resurselor. Articolul 53 alineatul (1) interzice toate acordurile și practicile concertate dintre întreprinderi și deciziile asociațiilor de întreprinderi (6) care pot aduce atingere comerțului dintre părțile contractante („statele SEE”) (7) și care au ca obiect sau efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței (8). Prin derogare de la această normă, articolul 53 alineatul (3) dispune ca interdicția prevăzută la articolul 53 alineatul (1) să poată fi declarată neaplicabilă în cazul acordurilor dintre întreprinderi care contribuie la îmbunătățirea producției sau a distribuției de produse ori la promovarea progresului tehnic sau economic, asigurându-le totodată consumatorilor o parte echitabilă din beneficiile rezultate, dar fără a impune restricții care nu sunt indispensabile atingerii acestor obiective și fără a le oferi întreprinderilor în cauză posibilitatea de a elimina concurența în ceea ce privește o parte substanțială a produselor în cauză.

                  (6)

                  Legislația privind proprietatea intelectuală le acordă drepturi exclusive titularilor de brevete, de drepturi de autor, de drepturi privind desenele, mărcile înregistrate și de alte drepturi protejate de lege. Titularul dreptului de proprietate intelectuală are dreptul, în temeiul legislației privind proprietatea intelectuală, să împiedice folosirea neautorizată a proprietății sale intelectuale și să o exploateze, de exemplu, prin acordarea de licențe unor terți. Din momentul în care un produs care încorporează un drept de proprietate intelectuală, cu excepția drepturilor de execuție (9), a fost introdus pe piața din SEE de către titularul dreptului sau cu consimțământul acestuia, dreptul de proprietate intelectuală este epuizat pe întreg teritoriul SEE, inclusiv în statele AELS, în sensul că titularul nu îl mai poate folosi pentru a controla vânzarea produsului în cauză (principiul epuizării unui drept în SEE) (10). Titularul dreptului nu este autorizat, în temeiul legislației privind proprietatea intelectuală, să împiedice vânzarea de către licențiați sau de către cumpărători a respectivelor produse care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței. Principiul epuizării unui drept în SEE este conform funcției esențiale a drepturilor de proprietate intelectuală, care constă în a acorda titularului dreptul de a împiedica alte persoane să exploateze proprietatea sa intelectuală fără consimțământul său.

                  (7)

                  Faptul că legislația privind proprietatea intelectuală acordă drepturi exclusive de exploatare nu înseamnă că drepturile de proprietate intelectuală sunt excluse de la aplicarea dreptului concurenței. Articolul 53 din tratat este aplicabil în special acordurilor prin care titularul acordă unei alte întreprinderi o licență de exploatare a drepturilor sale de proprietate intelectuală (11). De asemenea, aceasta nu înseamnă că există un conflict inerent între drepturile de proprietate intelectuală și normele în materie de concurență ale SEE. Într-adevăr, ambele corpusuri legislative au același obiectiv fundamental de promovare a intereselor consumatorului și a unei alocări eficiente a resurselor. Inovarea constituie o componentă esențială și dinamică a unei economii de piață deschise și concurențiale. Drepturile de proprietate intelectuală promovează concurența dinamică, încurajând întreprinderile să investească în dezvoltarea unor produse sau procese noi ori îmbunătățite. Concurența are un rol similar, obligând întreprinderile să inoveze. De aceea, atât drepturile de proprietate intelectuală, cât și concurența sunt necesare pentru a promova inovarea și a asigura o valorificare în condiții concurențiale a inovării.

                  (8)

                  La evaluarea acordurilor de licență în temeiul articolului 53, trebuie să se țină seama de faptul că crearea drepturilor de proprietate intelectuală presupune adesea investiții substanțiale și că, adeseori, acest efort presupune riscuri. Pentru a nu reduce concurența dinamică și pentru a menține interesul pentru inovare, inovatorul nu trebuie să facă obiectul unor limitări necorespunzătoare în ceea ce privește exploatarea drepturilor de proprietate intelectuală care se dovedesc valoroase. Din aceste motive, inovatorul ar trebui să aibă latitudinea de a urmări să obțină, pentru proiectele reușite, o remunerare adecvată care să fie suficientă pentru a întreține interesul de a investi, ținând seama de proiectele care se soldează cu eșecuri. Acordarea unei licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii poate, de asemenea, să impună licențiatului să realizeze investiții semnificative care nu se recuperează (și anume, la abandonarea domeniului respectiv de activitate, investiția nu poate fi utilizată de către licențiat pentru alte activități sau nu poate fi vândută fără a înregistra o pierdere considerabilă) în tehnologia care face obiectul licenței și în activele de producție necesare exploatării acesteia. Nu se poate aplica articolul 53 fără a ține seama de aceste investiții ex ante efectuate de părți și de riscurile aferente. Riscul asumat de părți și investiția imposibil de recuperat care trebuie realizată pot duce astfel la un acord care nu intră în domeniul de aplicare al articolului 53 alineatul (1) sau care îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), după caz, pentru perioada necesară amortizării investiției.

                  (9)

                  La evaluarea acordurilor de licență în temeiul articolului 53, cadrul analitic existent este suficient de flexibil pentru a ține seama în mod corespunzător de aspectele dinamice ale acordării de licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii. Nu se presupune în nici un caz că drepturile de proprietate intelectuală și acordurile de licență ridică, în sine, probleme de concurență. Cele mai multe acorduri de licență nu restrâng concurența, ci generează creșteri ale eficienței favorabile concurenței. Într-adevăr, acordarea de licențe în sine are un caracter favorabil concurenței, întrucât duce la diseminarea tehnologiei și promovează inovarea de către licențiator și licențiat (licențiați). În afară de aceasta, chiar acordurile de licență care restrâng concurența pot produce creșteri ale eficienței favorabile concurenței, care trebuie examinate în temeiul articolului 53 alineatul (3) și prin comparare cu efectele negative asupra concurenței (12). Prin urmare, marea majoritate a acordurilor de licență sunt compatibile cu articolul 53.

            2.2.   Cadrul general de aplicare a articolului 53

                  (10)

                  Articolul 53 alineatul (1) interzice acordurile care au ca obiect sau ca efect restrângerea concurenței. Articolul 53 alineatul (1) se aplică atât restrângerilor concurenței dintre părțile la un acord, cât și restrângerilor concurenței dintre una dintre părți și terți.

                  (11)

                  Caracterul posibil restrictiv asupra concurenței al unui acord de licență trebuie evaluat în funcție de contextul real în care concurența ar exista în cazul în care acordul și restricțiile sale presupuse nu ar exista (13). La efectuarea evaluării este necesar să se țină seama de impactul posibil al acordului asupra concurenței intertehnologice (cu alte cuvinte, a concurenței dintre întreprinderile care utilizează tehnologii concurente) și asupra concurenței intratehnologice (cu alte cuvinte, a concurenței dintre întreprinderile care utilizează aceeași tehnologie) (14). Articolul 53 alineatul (1) interzice atât restrângerea concurenței intertehnologice, cât și a concurenței intratehnologice. Prin urmare, este necesar să se evalueze măsura în care acordul aduce atingere sau poate aduce atingere acestor două aspecte ale concurenței pe piață.

                  (12)

                  Următoarele două probleme furnizează un cadru util pentru efectuarea acestei evaluări. Prima problemă se referă la impactul acordului asupra concurenței intertehnologice, în timp ce a doua abordează impactul acordului asupra concurenței intratehnologice. Întrucât restricțiile pot aduce atingere ambelor tipuri de concurență în același timp, s-ar putea să fie necesar să se analizeze o restricție din perspectiva celor două întrebări de la literele (a) și (b) înainte de a se stabili dacă a avut sau nu loc o limitare a concurenței în sensul articolului 53 alineatul (1):

                              (a)

                              acordul de licență restrânge o concurență reală sau potențială care ar fi putut exista în lipsa sa? Dacă da, acordul poate intra sub incidența articolului 53 alineatul (1). Pentru a efectua această evaluare, este necesar să se țină seama de concurența dintre părți și concurența din partea terților. De exemplu, în cazul în care două întreprinderi cu sediul în state SEE diferite acordă licențe încrucișate pentru tehnologii concurente și se angajează să nu vândă produse unul pe piața celuilalt, concurența (potențială) anterioară acordului este restrânsă. În mod similar, în cazul în care un licențiator impune licențiaților săi obligația de a nu folosi tehnologii concurente și aceste obligații au ca efect excluderea tehnologiilor terților, concurența reală sau potențială care ar fi existat în absența acordului este restrânsă;

                              (b)

                              acordul de licență restrânge o concurență reală sau potențială care nu ar fi putut exista decât în lipsa restricției (restricțiilor) din contract? Dacă da, acordul poate intra sub incidența articolului 53 alineatul (1). De exemplu, în cazul în care un licențiator le interzice licențiaților săi, care, înainte de acord, nu erau concurenți reali sau potențiali, să concureze între ei, concurența (potențială) care ar fi putut exista între licențiați în lipsa acestor constrângeri este restrânsă. Astfel de restricții includ fixarea verticală a prețului, precum și restricțiile, între licențiați, de a vinde într-un anumit teritoriu sau către anumiți clienți. Cu toate acestea, anumite constrângeri pot, în anumite cazuri, să nu intre sub incidența articolului 53 alineatul (1), atunci când constrângerea este necesară în mod obiectiv pentru existența unui acord de acest tip sau de această natură (15). Această excludere din domeniul de aplicare al articolului 53 alineatul (1) se poate face numai pe baza unor factori obiectivi externi părților, și nu pe baza unor opinii subiective sau a unor caracteristici ale părților. Nu trebuie să se stabilească dacă părțile, în situația lor, nu ar fi acceptat să încheie un acord mai puțin restrictiv, ci dacă, dată fiind natura acordului și caracteristicile pieței, un acord mai puțin restrictiv nu ar fi fost încheiat de întreprinderi într-o situație similară (16). Argumentul potrivit căruia, în lipsa unei constrângeri, furnizorul ar fi recurs la integrare verticală nu este suficient. Deciziile privind realizarea sau nu a unei integrări verticale depind de o gamă largă de factori economici complecși, dintre care o parte sunt interni întreprinderii în cauză.

                  (13)

                  Faptul că articolul 53 alineatul (1) face distincție între acordurile care au ca obiect restrângerea concurenței și acordurile care au ca efect restrângerea concurenței ar trebui să fie luat în considerare la aplicarea cadrului analitic menționat la punctul 12 din prezentele orientări. Un acord sau o restricție contractuală nu este interzis(ă) de articolul 53 alineatul (1) decât în cazul în care are ca obiect sau efect restrângerea concurenței intertehnologice și/sau intratehnologice.

                  (14)

                  Restrângerile concurenței prin obiect sunt acelea care, prin propria lor natură, restrâng concurența. Acestea sunt restrângeri care, ținându-se seama de obiectivele urmărite de normele SEE în materie de concurență, au un potențial atât de mare de a produce efecte negative asupra concurenței, încât nu este necesar să se demonstreze, în scopul aplicării articolului 53 alineatul (1), niciun efect asupra pieței (17). În afară de aceasta, este puțin probabil ca, în cazul restricțiilor prin obiect, condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) să fie îndeplinite. Mai mulți factori permit să se evalueze dacă un acord are sau nu ca obiect restrângerea concurenței. Acești factori includ, în special, conținutul acordului și scopurile obiective urmărite de acesta. De asemenea, ar putea fi necesar să se examineze contextul în care acesta se aplică (urmează să se aplice) și comportamentul efectiv al părților pe piață (18). Cu alte cuvinte, o examinare a faptelor care stau la baza acordului și a circumstanțelor specifice în care acesta funcționează ar putea fi necesară înainte de a se putea concluziona dacă o restricție anume constituie o restrângere prin obiect a concurenței. Modul în care se pune în aplicare efectiv un acord poate dezvălui o restricție prin obiect chiar și în cazul în care acordul formal nu conține o prevedere expresă în acest sens. Proba intenției subiective din partea părților de a restrânge concurența este un factor relevant, dar nu o condiție necesară. Un acord poate fi considerat ca având un obiect restrictiv chiar dacă nu are drept unic obiectiv restrângerea concurenței, ci urmărește, de asemenea, alte obiective legitime (19). Pentru acordurile de licență, autoritatea consideră că restricțiile din lista restrângerilor grave ale concurenței menționate la articolul 4 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie constituie restricții prin însuși obiectul lor (20).

                  (15)

                  În cazul în care un acord nu este restrictiv asupra concurenței prin obiectul său, este necesar să se examineze dacă are efecte de restrângere a concurenței. Trebuie să se țină seama atât de efectele reale, cât și de cele potențiale (21). Cu alte cuvinte, acordul trebuie să aibă efecte anticoncurențiale probabile. Pentru ca acordurile de licență să restrângă concurența prin efectul lor, ele trebuie să afecteze concurența reală sau potențială într-o măsură îndeajuns de mare încât să poată produce, cu un grad rezonabil de probabilitate, efecte negative asupra prețurilor, producției, inovării sau varietății ori asupra calității bunurilor și serviciilor pe piața relevantă. Efectele negative probabile asupra concurenței trebuie să fie semnificative (22). Un acord este susceptibil să aibă efecte anticoncurențiale semnificative atunci când cel puțin una dintre părți are sau obține un anumit grad de putere pe piață, iar acordul contribuie la crearea, menținerea sau consolidarea acestei puteri pe piață ori le permite părților să exploateze această putere pe piață. Puterea de piață este capacitatea de a menține prețurile la un nivel superior celui al prețurilor concurențiale sau producția la un nivel inferior celui al unei producții competitive din punct de vedere al cantității, calității și varietății produselor, precum și al inovării, de-a lungul unei perioade semnificative (23). Gradul de putere pe piață necesar, în mod normal, pentru a se putea constata o încălcare a articolului 53 alineatul (1) este mai mic decât gradul de putere pe piață necesar pentru a se constata o poziție dominantă în temeiul articolului 54 (24).

                  (16)

                  În scopul analizării restrângerilor concurenței prin efect, în mod normal, este necesar să se definească piața relevantă și să se examineze și să se evalueze, în special, natura produselor și a tehnologiilor în cauză, poziția pe piață a părților, poziția pe piață a concurenților, poziția pe piață a cumpărătorilor, existența unor concurenți potențiali și nivelul barierelor la intrare. Cu toate acestea, în anumite cazuri, efectele anticoncurențiale ar putea fi demonstrate în mod direct, analizându-se comportamentul pe piață al părților la acord. Astfel, mai poate fi posibil să se constate că un acord a dus la creșterea prețurilor.

                  (17)

                  Cu toate acestea, acordurile de licență pot avea, de asemenea, un important potențial favorabil concurenței, iar marea majoritate a acestor acorduri sunt, într-adevăr, favorabile concurenței. Acordurile de licență pot promova inovarea, permițându-le inovatorilor să câștige venituri care să acopere cel puțin o parte din costurile de cercetare și dezvoltare. Acordurile de licență duc, de asemenea, la diseminarea tehnologiilor, care pot crea plusvaloare prin reducerea costurilor de producție ale licențiatului sau prin posibilitatea oferită acestuia de a fabrica produse noi sau îmbunătățite. Creșterile în ceea ce privește eficiența realizate la nivelul licențiatului provin adesea dintr-o combinare a tehnologiei licențiatorului cu activele și tehnologiile licențiatului. O asemenea integrare a unor active și tehnologii complementare poate duce la o configurație cost/producție care, altfel, nu ar fi posibilă. De exemplu, combinarea unei tehnologii îmbunătățite a licențiatorului cu activele de producție sau de distribuție mai eficiente ale licențiatului poate reduce costurile de producție sau conduce la fabricarea unui produs de calitate mai bună. Acordarea de licențe poate servi și la realizarea scopului favorabil concurenței de înlăturare a obstacolelor din calea dezvoltării și a exploatării propriei tehnologii a licențiatului. În special în sectoare în care prevalează numeroase brevete, se acordă adesea licențe pentru a oferi libertatea de concepție, eliminându-se riscul de fi acuzat de licențiator de încălcarea drepturilor sale. Atunci când licențiatorul acceptă să nu își invoce drepturile de proprietate intelectuală pentru a împiedica vânzarea produselor licențiatului, acordul elimină o barieră din calea vânzării produsului licențiatului și, astfel, încurajează concurența în general.

                  (18)

                  În cazurile în care un acord de licență intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), efectele sale proconcurențiale trebuie comparate cu cele restrictive, prin raportare la articolul 53 alineatul (3). În cazul în care toate cele patru condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3) sunt îndeplinite, acordul de licență restrictiv în cauză este valid și aplicabil, nemaifiind necesară nici o decizie prealabilă în acest scop (25). Cu toate acestea, este improbabil ca restrângerile grave să poată îndeplini condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În general, asemenea acorduri nu îndeplinesc (cel puțin) una din primele două condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În general, ele nu creează avantaje economice obiective sau avantaje pentru consumatori. În afară de aceasta, acordurile de acest tip nu îndeplinesc în general a treia condiție, care are legătură cu caracterul indispensabil al restricțiilor. De exemplu, în cazul în care părțile fixează prețul la care trebuie vândute produsele realizate sub licență, acest lucru va conduce, în principiu, la o producție mai scăzută și la o alocare greșită a resurselor, precum și la prețuri mai mari pentru consumatori. Nici restricția privind prețul nu este indispensabilă pentru a obține creșterea nivelului de eficiență datorită faptului că ambii concurenți dispun de cele două tehnologii.

            2.3.   Definirea pieței

                  (19)

                  Abordarea Autorității AELS de Supraveghere privind definirea pieței relevante se găsește în Comunicarea sa privind definirea pieței relevante în sensul dreptului SEE al concurenței (26). Prezentele orientări se referă numai la aspectele de definire a pieței care prezintă o importanță deosebită în domeniul acordării de licențe de drepturi asupra unei tehnologii.

                  (20)

                  Tehnologia este un factor de producție care este integrat fie într-un produs, fie într-un proces de producție. Prin urmare, acordarea de licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii poate afecta concurența atât în amonte, pe piața factorilor de producție, cât și în aval, pe cea a produselor finite. De exemplu, un acord între două părți care vând produse concurente în aval și care își acordă licențe încrucișate pentru drepturi asupra unei tehnologii legate de fabricarea acestor produse în amonte poate restrânge concurența pe piața din aval a produselor sau a serviciilor în cauză. Acordarea de licențe încrucișate poate, de asemenea, restrânge concurența pe piața din amonte a tehnologiilor și, de asemenea, pe alte piețe ale factorilor de producție din amonte. Prin urmare, pentru a evalua efectele acordurilor de licență asupra concurenței, este posibil să fie necesară definirea pieței (piețelor) relevante ale produsului, precum și a (ale) tehnologiilor (27).

                  (21)

                  Piața relevantă a produsului cuprinde produsele contractuale (care încorporează tehnologia care face obiectul licenței) și produsele care sunt considerate de cumpărători ca interschimbabile sau substituibile cu produsele contractuale, datorită caracteristicilor produselor, prețurilor și utilizării căreia acestea îi sunt destinate. Produsele contractuale pot face parte dintr-o piață finală și/sau intermediară a produsului

                  (22)

                  Piețele relevante ale tehnologiilor sunt alcătuite din drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței și substituenții săi, cu alte cuvinte alte tehnologii care sunt considerate de licențiați ca interschimbabile sau substituibile drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, datorită caracteristicilor și redevențelor tehnologiilor, precum și utilizării căreia îi sunt destinate. Pornind de la tehnologia comercializată de licențiator, este necesar să se identifice celelalte tehnologii spre care licențiații s-ar putea îndrepta în cazul unei creșteri ușoare, dar permanente, a prețurilor relative, cu alte cuvinte a redevențelor. Într-o abordare alternativă ar trebui examinată piața produselor care încorporează drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței (a se vedea punctul 25 de mai jos).

                  (23)

                  Termenul de „piață relevantă” utilizat la articolul 3 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și definit la articolul 1 alineatul (1) litera (m) se referă la piața relevantă a produselor și la piața relevantă a tehnologiilor atât din punctul de vedere al produselor, cât și din cel geografic.

                  (24)

                  „Piața geografică relevantă” este definită la articolul 1 alineatul (1) litera (l) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și reprezintă zona în care întreprinderile interesate sunt implicate în oferta și cererea de produse sau în acordarea de licențe pentru tehnologie, în care condițiile concurențiale sunt suficient de omogene și care poate fi distinsă de zonele învecinate, deoarece condițiile concurențiale diferă într-o măsură apreciabilă în acele zone. Piața geografică a pieței (piețelor) relevante a (ale) tehnologiei poate fi diferită de piața geografică a piețelor relevante ale produselor.

                  (25)

                  Odată definite piețele relevante, se poate efectua atribuirea cotelor de piață diferitelor surse de concurență care funcționează aici; acestea vor indica puterea relativă a operatorilor de pe piață. În cazul piețelor tehnologiilor, una dintre metode o reprezintă calcularea cotelor de piață pe baza cotei fiecărei tehnologii din totalul veniturilor din redevențe, care reprezintă cota unei tehnologii pe o piață în care diferite tehnologii concurente sunt acordate prin licențe. Totuși, această metodă se dovedește a fi adesea pur teoretică, și nu practică, din cauza lipsei informațiilor clare privind redevențele. O altă abordare, care este cea folosită pentru calcularea zonei de securitate, astfel cum se explică la articolul 8 litera (d) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, constă în a calcula cotele pe piața tehnologiilor pe baza vânzărilor de produse care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței pe piețele produselor aflate în aval (pentru mai multe detalii, a se vedea punctul 86 și următoarele). În cazuri individuale situate în zonei de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, poate fi necesar, dacă acest lucru este posibil din punct de vedere practic, să se aplice ambele abordări descrise pentru evaluarea mai exactă a puterii de piață a licențiatorului și să se ia în considerare alți factori disponibili care oferă o bună aproximare a puterii relative a tehnologiilor disponibile (pentru mai mulți factori, a se vedea punctele 157 și 159 și următoarele) (28).

                  (26)

                  Anumite acorduri de licență pot afecta concurența în materie de inovare. Cu toate acestea, la analiza unor asemenea efecte, autoritatea se va limita, în mod normal, la examinarea impactului acordului asupra concurenței pe piețele produselor și tehnologiilor existente (29). Concurența pe aceste piețe poate fi afectată de acorduri care întârzie introducerea produselor îmbunătățite sau a produselor noi care, în timp, le vor înlocui pe cele existente. În astfel de cazuri, inovarea este o sursă de concurență potențială care trebuie luată în calcul la evaluarea impactului acordului asupra piețelor produselor și piețelor tehnologiilor. Cu toate acestea, într-un număr limitat de cazuri ar putea fi util și necesar să se analizeze și separat efectele asupra concurenței în materie de inovare. Este cazul mai ales atunci când acordul afectează inovarea care are ca scop crearea de noi produse și atunci când este posibilă identificarea încă dintr-o fază incipientă a polilor de cercetare și dezvoltare (30). În astfel de cazuri, se poate analiza dacă în urma încheierii acordului va rămâne un număr suficient de poli concurențiali de cercetare și dezvoltare pentru a fi menținută o concurență efectivă în materie de inovare.

            2.4.   Distincția dintre concurenți și neconcurenți

                  (27)

                  În general, acordurile dintre concurenți prezintă riscuri mai mari pentru concurență decât acordurile dintre neconcurenți. Cu toate acestea, concurența dintre întreprinderi care folosesc aceeași tehnologie (concurența intratehnologică între licențiați) constituie un factor complementar important pentru concurența dintre întreprinderile care utilizează tehnologii concurente (concurența intertehnologică). De exemplu, concurența intratehnologică poate determina scăderea prețurilor pentru produsele care încorporează tehnologia în cauză, ceea ce nu numai că ar putea produce beneficii directe și imediate pentru consumatorii acestor produse, dar și stimula concurența între întreprinderi care folosesc tehnologii concurente. În contextul acordării de licențe, faptul că licențiații își comercializează propriul produs trebuie să fie, de asemenea, luat în considerare. Ei nu revând un produs furnizat de o altă întreprindere. Astfel, există posibilități mai mari de diferențiere a produselor și de concurență bazată pe calitate între licențiați decât în cazul acordurilor verticale privind revânzarea produselor.

                  (28)

                  Pentru a determina relația concurențială dintre părți, este necesar să se examineze dacă părțile ar fi fost concurenți reali sau potențiali în absența acordului. În cazul în care, în lipsa acordului, părțile nu ar fi fost concurenți reali sau potențiali pe niciuna dintre piețele relevante afectate de acordul respectiv, atunci acestea sunt considerate neconcurenți.

                  (29)

                  În principiu, părțile la un acord nu sunt considerate concurenți în cazul în care acestea sunt într-o poziție de blocaj unilateral sau bilateral. O situație de blocaj unilateral există atunci când un drept asupra unei tehnologii nu poate fi exploatat fără a încălca un alt drept valabil asupra unei tehnologii sau dacă una dintre părți nu poate fi activă într-un mod viabil din punct de vedere comercial pe piața relevantă fără a încălca dreptul valabil asupra unei tehnologii al celeilalte părți. Acest lucru se întâmplă, de exemplu, în cazul în care un drept asupra unei tehnologii are ca obiect o îmbunătățire adusă unui alt drept asupra unei tehnologii, iar îmbunătățirea nu poate fi utilizată din punct de vedere juridic fără o licență pentru dreptul asupra tehnologiei de bază. O situație de blocaj bilateral există atunci când niciunul dintre drepturile asupra unei tehnologii nu poate fi exploatat fără să aducă atingere unui alt drept valabil asupra unei tehnologii sau în cazul în care nici una dintre părți nu poate fi activă într-un mod viabil din punct de vedere comercial pe piața relevantă fără a încălca dreptul valabil asupra unei tehnologii al celeilalte părți și în cazul în care părțile sunt astfel nevoite să obțină o licență sau o permisiune reciprocă (31). Cu toate acestea, în practică, vor apărea cazuri în care nu este deloc sigur dacă un anumit drept asupra unei tehnologii este valabil și încălcat.

                  (30)

                  Părțile sunt concurenți reali pe piața produsului în cazul în care, înainte de acord, ambele desfășurau deja activități pe aceeași piață relevantă a produsului. Faptul că ambele părți desfășurau deja activități pe aceeași piață relevantă a produsului, fără a fi încheiat un acord de licență, este un indiciu puternic al faptului că părțile nu se blochează reciproc. Într-un astfel de scenariu, se poate considera că părțile sunt concurenți reali, până când este dovedită o situație de blocaj (în special printr-o hotărâre judecătorească definitivă).

                  (31)

                  Licențiatul poate fi considerat concurent potențial pe piața produsului în cazul în care, în lipsa acordului ar fi făcut probabil investițiile suplimentare necesare pentru a intra pe piața relevantă ca răspuns la o creștere ușoară, dar permanentă, a prețurilor produselor. Posibila intrare ar trebui să fie evaluată în mod realist, adică pe baza faptelor din cazul respectiv. Intrarea este mai probabilă dacă licențiatul deține active care pot fi utilizate cu ușurință pentru a intra pe piață fără costuri nerecuperabile semnificative sau dacă acesta a elaborat deja planuri ori a început să realizeze altfel de investiții pentru a intra pe piață. Trebuie să existe posibilități concrete reale pentru ca licențiatul să intre pe piața relevantă și să concureze cu întreprinderile stabilite (32). În consecință, licențiatul nu poate fi descris ca fiind un concurent potențial dacă intrarea sa pe o piață nu constituie o strategie viabilă din punct de vedere economic (33).

                  (32)

                  În contextul specific al drepturilor de proprietate intelectuală, un factor suplimentar pentru a evalua dacă părțile sunt concurenți potențiali pe o anumită piață este posibilitatea ca drepturile lor de proprietate intelectuală să fie într-o situație de blocaj, și anume ca licențiatul să nu poată intra pe piața respectivă fără a încălca drepturile de proprietate intelectuală ale celeilalte părți.

                  (33)

                  În lipsa unei certitudini sub forma unei hotărâri judecătorești definitive potrivit căreia există o situație de blocaj și, prin urmare, în lipsa unei certitudini cu privire la acest punct, părțile, atunci când trebuie să stabilească dacă sunt concurenți potențiali, vor trebui să se bazeze pe toate datele disponibile la acel moment, inclusiv posibilitatea ca drepturile de proprietate intelectuală să fie încălcate și existența unor posibilități efective ca, într-un caz concret, drepturile de proprietate intelectuală existente să fie conturnate. Investițiile substanțiale efectuate deja sau planurile avansate în vederea intrării pe o anumită piață pot veni în sprijinul opiniei că părțile sunt cel puțin concurenți potențiali, chiar și dacă nu poate fi exclusă o situație de blocaj. Ar putea fi necesare dovezi deosebit de solide în sensul existenței unei situații de blocaj atunci când părțile pot avea un interes comun în invocarea existenței unei astfel de situații de blocaj în scopul calificării lor ca neconcurenți, de exemplu atunci când situația de blocaj bilateral invocată se referă la tehnologii care sunt substituenți tehnologici (a se vedea punctul 22 de mai sus) sau când există un stimulent financiar semnificativ din partea licențiatorului către licențiat.

                  (34)

                  Pentru a constitui o presiune concurențială reală, intrarea trebuie să se poată produce într-o perioadă scurtă de timp (34). În mod normal, o perioadă de 1-2 ani este considerată corespunzătoare. Cu toate acestea, în cazuri individuale, pot fi luate în calcul și perioade mai mari. Perioada de timp necesară întreprinderilor deja aflate pe piață pentru a-și adapta capacitățile poate fi folosită ca etalon pentru a determina această perioadă. De exemplu, părțile pot fi considerate concurenți potențiali pe piața produsului atunci când licențiatul produce pe baza propriei tehnologii pe o piață geografică și începe să producă pe o altă piață geografică pe baza unei tehnologii concurente care face obiectul unei licențe. În astfel de situații, este probabil ca licențiatul să fi putut intra pe cea de a doua piață geografică pe baza propriei tehnologii, cu excepția cazului în care această intrare ar fi fost împiedicată de factori obiectivi, precum existența unor drepturi de proprietate intelectuală de blocaj.

                  (35)

                  Părțile sunt considerate concurenți reali pe piața tehnologiei în cazul în care ambele acordă deja licențe pentru drepturi asupra unor tehnologii substituibile sau licențiatul acordă deja licențe pentru drepturi asupra tehnologiei sale, iar licențiatorul intră pe piața tehnologiei acordând licențiatului o licență pentru drepturi asupra unei tehnologii concurente.

                  (36)

                  Părțile sunt considerate concurenți potențiali pe piața tehnologiilor dacă dețin tehnologii substituibile, iar licențiatul nu acordă licențe pentru propria tehnologie, dar există posibilitatea de a o face în eventualitatea unei creșteri ușoare, dar permanente, a prețurilor tehnologiei în cauză. În cazul piețelor tehnologiilor, este în general mai dificil să se evalueze dacă părțile sunt concurenți potențiali. Din acest motiv, la aplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu este luată în calcul concurența potențială de pe piața tehnologiilor (a se vedea punctul 83 de mai jos), iar părțile sunt considerate neconcurenți.

                  (37)

                  În anumite cazuri, este posibil să se stabilească faptul că, deși licențiatorul și licențiatul fabrică produse concurente, ei nu sunt totuși concurenți pe piața relevantă a produsului sau pe piața relevantă a tehnologiilor, deoarece tehnologia care face obiectul licenței constituie o inovație atât de importantă încât tehnologia licențiatului a devenit depășită moral sau necompetitivă. În astfel de cazuri, tehnologia licențiatorului fie creează o nouă piață, fie exclude de pe piața existentă tehnologia licențiatului. Totuși, acest lucru este adesea imposibil de stabilit la momentul încheierii acordului. De obicei, vechea tehnologie nu apare ca fiind depășită moral sau necompetitivă decât atunci când consumatorii au acces de ceva timp la tehnologia nouă și la produsele care o încorporează. De exemplu, atunci când tehnologia CD-ului a fost dezvoltată, iar cititoarele de CD-uri și discurile au fost lansate pe piață, nu era evident că această nouă tehnologie va înlocui discurile de vinil. Acest fapt a devenit evident abia după câțiva ani. În consecință, părțile vor fi considerate concurenți în cazul în care, la momentul încheierii acordului, nu este evident că tehnologia licențiatului este depășită moral sau necompetitivă. Cu toate acestea, ținându-se seama de faptul că atât articolul 53 alineatul (1), cât și articolul 53 alineatul (3) trebuie să fie aplicate în funcție de contextul real în care acordul este încheiat, evaluarea ar putea fi modificată în cazul unei evoluții semnificative a situației. Prin urmare, relația dintre părți va avea o altă clasificare, fiind considerată o relație între neconcurenți în cazul în care, cu timpul, tehnologia licențiatului devine depășită moral sau necompetitivă pe piață.

                  (38)

                  În unele cazuri, părțile pot deveni concurenți în urma încheierii acordului, deoarece licențiatul dezvoltă sau achiziționează o tehnologie concurentă și începe exploatarea acesteia. În astfel de cazuri, este necesar să se țină seama de faptul că părțile nu au fost concurenți la momentul încheierii acordului și că acordul a fost încheiat în acest context. Prin urmare, autoritatea își va concentra atenția asupra impactului acordului asupra capacității licențiatului de a-și exploata propria tehnologie (concurentă). În special, lista restricțiilor grave aplicabilă acordurilor dintre concurenți nu va fi aplicabilă unor astfel de acorduri, decât dacă acordul a fost modificat ulterior sub un aspect esențial, după ce părțile au devenit concurenți [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie].

                  (39)

                  De asemenea, întreprinderile participante la un acord pot deveni concurenți în urma încheierii acordului atunci când licențiatul era deja activ pe piața relevantă pe care este vândut produsul contractual înainte de acordarea licenței și când licențiatorul intră ulterior pe piața relevantă fie pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, fie pe baza unei noi tehnologii. De asemenea, în acest caz, lista restricțiilor grave aplicabilă acordurilor între neconcurenți va continua să se aplice acordului, cu excepția cazului în care acordul este modificat ulterior sub orice aspect esențial [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie]. O modificare sub un aspect esențial include încheierea unui nou acord de transfer de tehnologie între părți privind drepturi asupra unor tehnologii concurente care pot fi folosite pentru fabricarea de produse care sunt concurente cu produsele contractuale.

            3.   APLICAREA REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII A ACORDURILOR DE TRANSFER DE TEHNOLOGIE

      3.1.   Efectele Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie

                  (40)

                  Categoriile de acorduri de transfer de tehnologie care îndeplinesc condițiile prevăzute de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie sunt exceptate de la interdicția prevăzută la articolul 53 alineatul (1). Acordurile care beneficiază de exceptarea pe categorii sunt, din punct de vedere legal, valabile și aplicabile. Astfel de acorduri pot fi interzise numai pentru viitor și numai prin retragerea exceptării pe categorii de către autoritate sau de către autoritățile din domeniul concurenței ale statelor AELS. Ele nu pot fi interzise în temeiul articolului 53 de către instanțele naționale în cadrul litigiilor private.

                  (41)

                  Exceptarea pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie este întemeiată pe prezumția că, în măsura în care intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), acordurile respective îndeplinesc cele patru condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Prin urmare, se presupune că acordurile conduc la creșteri ale eficienței economice, că restricțiile pe care le conțin sunt indispensabile pentru atingerea acestor creșteri ale eficienței, că li se asigură consumatorilor de pe piața afectată o parte echitabilă din aceste creșteri ale eficienței și că acordurile nu le oferă întreprinderilor implicate posibilitatea de a elimina concurența pentru o parte substanțială a produselor în cauză. Pragurile cotelor de piață (articolul 3, lista restricțiilor grave (articolul 4 și restricțiile excluse (articolul 5 prevăzute de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie urmăresc ca numai acordurile restrictive, despre care se poate presupune în mod rezonabil că îndeplinesc cele patru condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3), să beneficieze de exceptarea pe categorii.

                  (42)

                  Astfel cum prevede secțiunea 4 a prezentelor orientări, numeroase acorduri de licență nu intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), fie pentru că nu restrâng deloc concurența, fie pentru că restrângerea concurenței nu este semnificativă (35). În măsura în care astfel de acorduri intră oricum sub incidența Regulamentului de exceptare pe categorii, nu va fi necesar să se determine dacă ele intră sau nu sub incidența articolul 53 alineatul (1) (36).

                  (43)

                  În afara domeniului de aplicare a exceptării pe categorii, este relevant a se examina dacă, în anumite cazuri, acordul intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) și, în această situație, dacă condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) sunt îndeplinite Nu există o prezumție că acordurile de transfer de tehnologie care nu beneficiază de exceptarea pe categorii intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) sau că nu îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În special, simplul fapt că acele cote de piață ale părților depășesc pragurile cotelor de piață prevăzute la articolul 3 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu reprezintă un temei suficient pentru a se considera că acordul intră sub incidența articolului 53 alineatul (1). Este necesară o evaluare individuală a efectelor posibile ale acordului. Aceasta se întâmplă doar atunci când acordurile conțin restrângeri grave ale concurenței despre care se poate presupune, în mod normal, că sunt interzise de articolul 53.

            3.2.   Domeniul de aplicare și durata Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie

      3.2.1.   Conceptul de acorduri de transfer de tehnologie

                  (44)

                  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări reglementează acordurile de transfer de tehnologie. Potrivit articolului 1 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, conceptul de „drepturi asupra unei tehnologii” se referă la know-how, precum și la brevete, modele de utilitate, drepturile asupra desenelor și modelelor, topografia produselor semiconductoare, certificate de protecție suplimentară pentru medicamente sau alte produse pentru care astfel de certificate de protecție suplimentară pot fi obținute, certificate de ameliorator de plante și drepturi de autor pentru programe informatice sau o combinație a acestora, precum și cererile referitoare la aceste drepturi și cererile de înregistrare a acestor drepturi. Drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței ar trebui să-i permită licențiatului să fabrice produsele contractuale cu sau fără alți factori de producție. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică numai în statele SEE în care licențiatorul deține drepturi asupra tehnologiei relevante. În caz contrar, nu există drepturi asupra tehnologiei care să fie transferate în sensul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

                  (45)

                  Know-how-ul este definit la articolul 1 alineatul (1) litera (i) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie ca fiind un ansamblu de informații practice care rezultă din experiență și testare și care sunt secrete, esențiale și identificate:

                              (a)

                              „secret” înseamnă că know-how-ul nu este, în general, cunoscut sau ușor accesibil;

                              (b)

                              „esențial” înseamnă că know-how-ul include informații importante și utile pentru fabricarea produselor care fac obiectul acordului de licență sau pentru aplicarea procesului care face obiectul acordului de licență. Cu alte cuvinte, aceste informații trebuie să contribuie în mod semnificativ sau să faciliteze fabricarea produselor contractuale. În cazurile în care know-how-ul care face obiectul licenței se referă la un produs, și nu la un proces, această condiție presupune că know-how-ul este util pentru fabricarea produsului contractual. Această condiție nu este îndeplinită în cazul în care produsele contractuale pot fi realizate pe baza unei tehnologii disponibile în mod gratuit. Cu toate acestea, această condiție nu presupune ca produsele contractuale să aibă o valoare mai mare decât produsele realizate pe baza unei tehnologii disponibile în mod gratuit. În cazul proceselor tehnologice, această condiție presupune necesitatea ca know-how-ul să fie util, în sensul că, la data încheierii acordului, se poate conta în mod rezonabil pe capacitatea sa de a îmbunătăți semnificativ poziția concurențială a licențiatului, spre exemplu, prin reducerea costurilor de producție;

                              (c)

                              „identificat” înseamnă că se poate verifica dacă know-how-ul care face obiectul licenței îndeplinește criteriile de „secret” și de „esențial”. Această condiție este îndeplinită atunci când know-how-ul care face obiectul licenței este descris într-un manual sau stabilit în orice altă formă scrisă. Cu toate acestea, în anumite situații, acest lucru poate fi, în mod rezonabil, imposibil. Know-how-ul care face obiectul licenței poate consta în cunoștințele practice deținute de angajații licențiatorului. De exemplu, angajații licențiatorului pot deține cunoștințe secrete și esențiale referitoare la un anumit proces de producție, care sunt transmise licențiatului sub forma instruirii angajaților acestuia din urmă. În astfel de situații, este suficient ca în acord să fie descris caracterul general al know-how-ului și să se enumere angajații care vor fi sau au fost implicați în transferul lui către licențiat.

                  (46)

                  Clauzele din acordurile de transfer de tehnologie referitoare la achiziționarea de produse de către licențiat sunt reglementate de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie dacă și în măsura în care respectivele clauze au o legătură directă cu fabricarea sau comercializarea produselor contractuale. Prin urmare, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu se aplică acelor părți dintr-un acord de transfer de tehnologie care se referă la factori de producție și/sau echipamente utilizate în alte scopuri decât pentru fabricarea produselor contractuale. De exemplu, în cazurile în care se vinde lapte și, în același timp, se acordă licențe pentru tehnologia de fabricare de brânzeturi, numai laptele utilizat pentru fabricarea de brânzeturi cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenței va fi reglementat de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

                  (47)

                  Clauzele din acordurile de transfer de tehnologie referitoare la acordarea de licențe pentru alte tipuri de proprietate intelectuală, cum ar fi mărcile sau drepturile de autor, altele decât drepturile de autor pentru programe informatice (pentru drepturile de autor pentru programe informatice a se vedea punctele 44 și 62), sunt reglementate de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie numai dacă și în măsura în care au o legătură directă cu fabricarea sau comercializarea produselor contractuale. Această condiție face ca de exceptarea pe categorii să beneficieze doar clauzele referitoare la alte categorii de drepturi de proprietate intelectuală, în măsura în care aceste drepturi permit licențiatului o mai bună exploatare a drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței. De exemplu, în cazul în care un licențiator autorizează un licențiat să utilizeze marca sa pe produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței, această licență pentru marcă poate permite licențiatului o mai bună exploatare a tehnologiei care face obiectul licenței, prin faptul că le permite consumatorilor să facă o legătură imediată între produs și caracteristicile conferite acestuia de drepturile asupra tehnologiei care face obiectul licenței. Obligația impusă licențiatului de a folosi marca licențiatorului poate, de asemenea, să aibă ca efect promovarea diseminării tehnologiei, permițându-i licențiatorului să fie identificat ca sursă a tehnologiei subiacente. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează acordurile de transfer de tehnologie în acest scenariu, chiar și în cazul în care interesul principal al părților este de a exploata mai degrabă marca decât tehnologia (37).

                  (48)

                  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu reglementează acordarea de licențe pentru dreptul de autor, altul decât dreptul de autor pentru programe informatice (cu excepția situației prezentate la punctul 47). Cu toate acestea, ca regulă generală, autoritatea va aplica principiile definite în Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și în prezentele orientări atunci când va evalua acordarea de licențe pentru drepturi de autor pentru fabricarea produselor contractuale, în temeiul articolului 53.

                  (49)

                  Pe de altă parte, se consideră că acordarea de licențe asupra drepturilor de închiriere sau de execuție publică, protejate de drepturi de autor, în particular cele referitoare la filme și muzică, ridică probleme specifice și că s-ar putea să nu fie oportun să se analizeze acest tip de licențe pe baza principiilor prezentate în prezentele orientări. La aplicarea articolului 53, trebuie să se țină seama de particularitățile operei și de modalitatea de exploatare a acesteia (38). Prin urmare, autoritatea nu va aplica Regulamentul de exceptare pe categorii și prezentele orientări prin analogie acordării de licențe asupra acestor alte drepturi.

                  (50)

                  De asemenea, autoritatea nu va aplica licențelor asupra mărcilor principiile consacrate de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și de prezentele orientări (cu excepția situației prevăzute la punctul 47). Acordarea de licențe asupra mărcii apare adesea în contextul distribuției și revânzării de bunuri și servicii și este, în general, mai apropiată de acordurile de distribuție decât de acordurile de licență pentru tehnologie. Atunci când licența asupra mărcii este direct legată de folosința, vânzarea sau revânzarea bunurilor și a serviciilor și nu constituie obiectul principal al acordului, acordul de licență este reglementat de actul prevăzut la punctul 2 din anexa XIV la Acordul privind SEE [Regulamentul (UE) nr. 330/2010 al Comisiei din 20 aprilie 2010] privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE categoriilor de acorduri verticale și practici concertate (denumit în continuare „Regulamentul de exceptare pe categorii aplicabil acordurilor verticale”) (39).

            3.2.2.   Conceptul de „transfer”

                  (51)

                  Conceptul de „transfer” presupune transmiterea tehnologiei de la o întreprindere la alta. Astfel de transferuri capătă, de obicei, forma unei acordări de licență prin care licențiatorul acordă licențiatului dreptul de a folosi drepturile sale asupra unei tehnologii în schimbul plății unor redevențe.

                  (52)

                  Astfel cum se prevede la articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, cesiunile în care o parte din riscul asociat exploatării drepturilor asupra unei tehnologii revin în continuare cesionarului sunt, de asemenea, considerate acorduri de transfer de tehnologie. În particular, această situație se regăsește atunci când suma de achitat corespunzătoare cesiunii depinde de cifra de afaceri obținută de către cesionar în ceea ce privește produsele fabricate cu ajutorul tehnologiei cesionate, de cantitatea de produse fabricate sau de numărul operațiunilor efectuate care utilizează tehnologia.

                  (53)

                  Un acord prin care licențiatorul se angajează să nu își exercite drepturile asupra unei tehnologii împotriva licențiatului poate fi considerat, de asemenea, drept un transfer de drepturi asupra unei tehnologii. Într-adevăr, esența unei licențe de brevet pure este dreptul de a acționa în cadrul domeniului reglementat de dreptul exclusiv al brevetului. De aici rezultă că Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează și așa-numitele acorduri de nerevendicare și de soluționare prin care licențiatorul îi permite licențiatului să producă în domeniul reglementat de brevet (40).

            3.2.3.   Acordurile dintre două părți

                  (54)

                  În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, acesta reglementează doar acordurile de transfer de tehnologie „dintre două întreprinderi”. Atunci când sunt încheiate de mai mult de două întreprinderi, acordurile de transfer de tehnologie nu sunt reglementate de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Factorul decisiv de diferențiere între acordurile încheiate între două întreprinderi și acordurile multipartite este dacă acordul în cauză este încheiat între mai mult de două întreprinderi.

                  (55)

                  Acordurile încheiate între două întreprinderi intră în domeniul de aplicare al Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, chiar dacă acordurile respective conțin dispoziții aplicabile mai multor niveluri ale lanțului comercial. De exemplu, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică unui acord de licență care privește nu doar etapa producției, dar și pe cea a distribuției, stipulând obligații pe care licențiatul poate sau trebuie să le impună revânzătorilor de produse fabricate sub licență (41).

                  (56)

                  Acordurile care instituie regrupări de tehnologii și care acordă licență din regrupările de tehnologii sunt, în general, acorduri multilaterale și, prin urmare, nu sunt reglementate de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie (42). Noțiunea de regrupare de tehnologii se referă la acordurile prin care două sau mai multe părți convin să-și reunească tehnologiile respective și să acorde licențe pentru ele sub forma unui pachet. Tot în sfera noțiunii de regrupare de tehnologii intră și acordurile prin care două sau mai multe întreprinderi acceptă să acorde licență unui terț, autorizându-l ca, la rândul său, să acorde licență pentru pachetul de tehnologii.

                  (57)

                  Acordurile de licență încheiate între mai mult de două întreprinderi ridică adesea aceleași probleme ca acordurile de licență de aceeași natură încheiate între două întreprinderi. Cu ocazia evaluării individuale a acordurilor de licență de aceeași natură ca cele care pot beneficia de exceptarea pe categorii, dar care sunt încheiate între mai mult de două întreprinderi, autoritatea va aplica prin analogie principiile stabilite în Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Cu toate acestea, regrupările de tehnologii și acordarea de licențe din regrupările de tehnologii sunt reglementate în mod expres în secțiunea 4.4.

            3.2.4.   Acordurile referitoare la fabricarea produselor contractuale

                  (58)

                  Articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie prevede că pentru a fi reglementate de acesta, acordurile de licență trebuie să fie încheiate „în scopul fabricării de produse contractuale”, cu alte cuvinte de produse care încorporează drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței sau care sunt fabricate pe baza acestora. Licența trebuie să-i permită licențiatului și/sau subcontractanților acestuia să exploateze tehnologia care face obiectul licenței pentru producția de bunuri sau servicii [a se vedea, de asemenea, considerentul 7 din preambulul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie].

                  (59)

                  În cazul în care scopul acordului nu este fabricarea produselor contractuale, ci, de exemplu, doar blocarea dezvoltării unei tehnologii concurente, acordul de licență nu este reglementat de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, iar prezentele orientări pot, de asemenea, să nu fie adecvate pentru evaluarea acordului. Mai general, atunci când părțile se abțin să exploateze drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, nefiind desfășurată nici o activitate care să conducă la o creștere a eficienței, nu există o justificare a exceptării pe categorii. Cu toate acestea, exploatarea nu trebuie, în mod necesar, să ia forma unei integrări de active. Ea se produce, de asemenea, atunci când licența creează libertatea de concepere pentru licențiat, permițându-i să exploateze propria sa tehnologie fără a se expune riscului unei acțiuni a licențiatorului pentru încălcarea drepturilor acestuia. În cazul acordului de licență între concurenți, faptul că părțile nu exploatează tehnologia care face obiectul licenței poate să indice faptul că acordul constituie un cartel deghizat. Din aceste motive, autoritatea va examina cu mare atenție cazurile de neexploatare.

                  (60)

                  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică acordurilor de licență în scopul fabricării de produse contractuale de către licențiat și/sau de către subcontractanții acestuia. Prin urmare, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu se aplică (acelor părți din) acordurilor de transfer de tehnologie care permit acordarea de sublicențe. Cu toate acestea, autoritatea va aplica prin analogie principiile stabilite în Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și în prezentele orientări unor „acorduri-cadru de licență” între licențiator și licențiat (mai precis, un acord prin care licențiatorul îi permite licențiatului să acorde licență la rândul lui pentru tehnologia respectivă). Acordurile dintre licențiat și sublicențiați pentru fabricarea de produse contractuale se încadrează în domeniul de aplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

                  (61)

                  Termenul de „produse contractuale” cuprinde produsele fabricate și serviciile prestate pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței. Acest lucru este valabil atât atunci când tehnologia care face obiectul licenței este folosită în procesul de producție, cât și atunci când aceasta este încorporată chiar în produs. În prezentele orientări, sintagma „produse care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței” se referă la ambele situații. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie este aplicabil în toate cazurile în care drepturile asupra unei tehnologii sunt transferate sub licență în scopul producerii de bunuri și servicii. Cadrul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări au la bază ipoteza că există o legătură directă între drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței și un produs contractual. În cazurile în care nu există o astfel de legătură, și anume atunci când scopul acordului este de a nu permite fabricarea unui produs contractual, cadrul analitic instituit prin Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și de prezentele orientări ar putea să nu fie adecvat.

                  (62)

                  Acordarea de licențe pentru programe informatice în scopul simplei reproduceri și distribuții a operelor protejate, cu alte cuvinte pentru fabricarea de copii destinate revânzării nu se consideră „fabricare” în sensul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și nu este, prin urmare, reglementată de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și de prezentele orientări. Aceste cazuri de reproducere în scopul distribuției sunt reglementate, în schimb, prin Regulamentul de exceptare pe categorii aplicabil acordurilor verticale (43) și prin Orientările privind restricțiile verticale (44). Este vorba despre reproducere în scopul distribuției atunci când se acordă o licență pentru reproducerea programelor informatice pe un suport, indiferent de mijloacele tehnice de distribuire a programelor informatice. De exemplu, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări nu reglementează acordarea de licențe pentru programe informatice prin care licențiatul primește o matriță în vederea reproducerii și vânzării programelor informatice către utilizatorii finali. Aceste texte nu reglementează nici acordarea de licențe privind drepturile de autor asupra programelor informatice și distribuția de programe informatice prin intermediul licențelor de tip „shrink wrap”, cu alte cuvinte, a unui set de condiții incluse în pachetul fizic pe care utilizatorul final se consideră că le-a acceptat prin deschiderea ambalajului pachetului, și nici acordarea de licențe privind drepturile de autor asupra programelor informatice și distribuția de programe informatice prin descărcare online.

                  (63)

                  Cu toate acestea, în cazul în care programul informatic ce face obiectul licenței este încorporat de către licențiat în produsul contractual, aceasta nu este considerată ca o simplă reproducere, ci ca o fabricare. De exemplu, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări reglementează acordarea de licențe privind drepturile de autor asupra programelor informatice în care licențiatul are dreptul de a reproduce programele informatice prin încorporarea acestora într-un dispozitiv cu care acestea interacționează.

                  (64)

                  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează operațiunile de „subcontractare” prin care licențiatorul acordă licență pentru drepturi asupra unei tehnologii licențiatului care se angajează să fabrice anumite produse în exclusivitate pentru licențiator pe baza acestei tehnologii. Subcontractarea poate implica, de asemenea, furnizarea de către licențiator de echipamente care urmează a fi folosite de licențiat în producerea bunurilor și serviciilor vizate de acord. Pentru cel de al doilea tip de subcontractare reglementat de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie ca parte a unui acord de transfer de tehnologie, echipamentele furnizate trebuie să aibă o legătură directă cu fabricarea produselor contractuale. Subcontractarea este reglementată, de asemenea, prin Comunicarea Autorității privind evaluarea anumitor acorduri de subcontractare în temeiul articolului 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE (45). Conform comunicării respective, care rămâne aplicabilă, acordurile de subcontractare prin care subcontractantul se angajează să fabrice anumite produse exclusiv pentru contractant nu intră, în general, sub incidența articolului 53 alineatul (1). Acordurile de subcontractare în care contractantul stabilește prețul de transfer al produsului contractual intermediar între subcontractanții dintr-un lanț valoric de subcontractare nu intră, în general, sub incidența articolului 53 alineatul (1), cu condiția ca produsele contractuale să fie fabricate exclusiv pentru contractant. Cu toate acestea, alte restricții impuse subcontractantului, cum ar fi obligația de a nu desfășura sau exploata propriile activități de cercetare și dezvoltare, pot intra sub incidența articolului 53 (46).

                  (65)

                  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică și acordurilor prin care licențiatul trebuie să întreprindă activități de dezvoltare înainte de a obține un produs sau un proces pregătit pentru exploatare comercială, cu condiția ca produsul contractual să fie identificat. Chiar dacă sunt necesare astfel de activități și de investiții suplimentare, obiectul acordului este fabricarea unui produs contractual identificat, cu alte cuvinte a unui produs fabricat cu ajutorul drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței.

                  (66)

                  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări nu reglementează acordurile prin care se acordă licență pentru drepturi asupra unei tehnologii în scopul de a da posibilitatea licențiatului de a desfășura activități suplimentare de cercetare și dezvoltare în domenii variate, inclusiv continuarea dezvoltării unui produs care rezultă din astfel de activități de cercetare și dezvoltare (47). De exemplu, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și orientările nu reglementează acordarea unei licențe referitoare la un instrument tehnologic de cercetare necesar în scopul desfășurării unei activități de cercetare suplimentare. Acestea nu reglementează nici acordurile de subcontractare de cercetare și dezvoltare în care licențiatul se angajează să realizeze activități de cercetare și dezvoltare în domeniul tehnologiei care face obiectul licenței și să înapoieze pachetul tehnologic astfel îmbunătățit licențiatorului (48). Obiectul principal al unor astfel de acorduri îl constituie prestarea de servicii de cercetare și dezvoltare în scopul îmbunătățirii unei tehnologii, și nu producția de bunuri și servicii pe baza tehnologiei care face obiectul licenței.

            3.2.5.   Durată

                  (67)

                  În funcție de perioada de aplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, care expiră la 30 aprilie 2026, exceptarea pe categorii este aplicabilă atât timp cât dreptul de proprietate care face obiectul licenței nu a devenit caduc, nu a expirat sau nu a fost declarat nul. În cazul know-how-ului, exceptarea pe categorii este aplicabilă atât timp cât know-how-ul care face obiectul licenței rămâne secret, cu excepția situației în care acesta este făcut public, în urma unei acțiuni a licențiatului, caz în care exceptarea se aplică numai pe durata acordului (a se vedea articolul 2 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie).

                  (68)

                  Exceptarea pe categorii se aplică fiecărei drept asupra unei tehnologii care face obiectul acordului de licență și încetează a fi aplicată la data expirării, declarării nulității ori prin trecerea în domeniul public a ultimului „drept asupra unei tehnologii” în sensul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

            3.2.6.   Relația cu alte regulamente de exceptare pe categorii

                  (69)

                  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează acordurile dintre două întreprinderi referitoare la acordarea de licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii în scopul fabricării de produse contractuale. Cu toate acestea, drepturile asupra unei tehnologii pot constitui un element al altor tipuri de acorduri. În afară de aceasta, produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței sunt ulterior vândute pe piață. De aceea, trebuie analizată interacțiunea dintre Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și actul menționat la punctul 6 din anexa XIV la Acordul privind SEE [Regulamentul (UE) nr. 1218/2010 al Comisiei din 14 decembrie 2010 privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene anumitor categorii de acorduri de specializare (denumit în continuare „Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare”)] (49), actul menționat la punctul 7 din anexa XIV la Acordul privind SEE [„Regulamentul (UE) nr. 1217/2010 al Comisiei din 14 decembrie 2010 privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene anumitor categorii de acorduri de cercetare și dezvoltare („Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea”] (50) și Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale (51).

            3.2.6.1.   Regulamentele de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare și de cercetare și dezvoltare

                  (70)

                  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu se aplică acordării de licențe în contextul acordurilor de specializare reglementate prin Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare sau acordării de licențe în contextul acordurilor de cercetare și dezvoltare reglementate prin Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea (a se vedea considerentul 7 și articolul 9 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie).

                  (71)

                  În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare, regulamentul respectiv reglementează îndeosebi acordurile de producție în comun în temeiul cărora două sau mai multe părți convin să fabrice anumite produse în comun. Regulamentul se aplică și dispozițiilor privind cesiunea sau folosirea drepturilor de proprietate intelectuală, cu condiția ca acestea să nu constituie obiectul principal al acordului, ci să fie direct legate și necesare punerii în aplicare a acestuia.

                  (72)

                  Atunci când mai multe întreprinderi înființează o întreprindere comună de producție și îi acordă acesteia o licență pentru exploatarea tehnologiei folosite la producerea produselor fabricate de către întreprinderea comună, o astfel de acordare de licențe intră sub incidența Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare, și nu a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Din acest motiv, acordarea de licențe în cadrul unei societăți în comun de producție este analizată, în mod normal, în temeiul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare. Cu toate acestea, atunci când întreprinderea comună participă la acordarea de licențe pentru tehnologii terților, această activitate nu este legată de fabricarea de produse de către întreprinderea comună și, prin urmare, nu intră sub incidența regulamentului respectiv. Astfel de acorduri de licență, care permit reunirea tehnologiilor părților implicate, constituie regrupări de tehnologii care sunt reglementate în secțiunea 4.4 a prezentelor orientări.

                  (73)

                  Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea reglementează acordurile prin care două sau mai multe întreprinderi convin să desfășoare în comun activități de cercetare și de dezvoltare și să exploateze în comun rezultatele acestora. În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (m) din regulamentul respectiv, cercetarea și dezvoltarea, precum și exploatarea rezultatelor se realizează în comun atunci când activitatea respectivă este realizată de o echipă comună, o organizație comună sau o întreprindere comună, încredințată de comun acord unei părți terțe sau repartizată între părți în funcție de specializarea în cercetare, dezvoltare, producție sau distribuție, inclusiv în acordarea de licențe. Regulamentul respectiv reglementează și acordurile de cercetare și dezvoltare remunerată prin care două sau mai multe întreprinderi convin ca cercetarea și dezvoltarea să fie efectuate de una dintre părți și finanțate de cealaltă parte, cu sau fără exploatarea în comun a rezultatelor lor [a se vedea articolul 1 alineatul (1) litera (a) punctul (vi) din Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea].

                  (74)

                  Prin urmare, Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea reglementează acordarea de licențe între și de către părțile la o întreprindere comună în cadrul unui acord de cercetare și dezvoltare. Această acordare de licențe este reglementată numai de Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea, și nu de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. În cadrul unor astfel de acorduri, părțile pot stabili, de asemenea, condițiile în care rezultatele activității de cercetare și dezvoltare vor face obiectul unor licențe către terți. Cu toate acestea, deoarece terții licențiați nu sunt parte la acordul de cercetare și dezvoltare, acordul de licență individual încheiat cu terții nu este reglementat prin Regulamentul de exceptare pe categorii privind cercetarea și dezvoltarea. Acordul de licență respectiv beneficiază de exceptarea pe categorii prevăzută în Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute de acesta.

            3.2.6.2.   Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale

                  (75)

                  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale reglementează acordurile dintre două sau mai multe întreprinderi, fiecare acționând, în sensul acordului, la un nivel diferit al lanțului de producție sau distribuție, acorduri referitoare la condițiile în care părțile pot cumpăra, vinde sau revinde anumite bunuri sau servicii. Prin urmare, acesta reglementează acordurile de furnizare și distribuție (52).

                  (76)

                  Deoarece Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează numai acordurile încheiate între două părți și deoarece un licențiat care vinde produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței este considerat furnizor în sensul aplicării Regulamentului de exceptare pe categorii privind acordurile verticale, aceste două regulamente de exceptare pe categorii sunt strâns legate între ele. Acordul dintre licențiator și licențiat intră sub incidența Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, în timp ce acordurile dintre licențiat și cumpărătorii produselor contractuale intră sub incidența Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor verticale (53).

                  (77)

                  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie exceptează, de asemenea, acordurile dintre licențiator și licențiat atunci când acestuia din urmă îi sunt impuse obligații referitoare la modul în care trebuie să vândă produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. În special, licențiatul poate fi obligat să instituie un anumit tip de sistem de distribuție, precum distribuția exclusivă sau selectivă. Cu toate acestea, acordurile de distribuție încheiate pentru executarea unor astfel de obligații trebuie să fie conforme cu Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale pentru a putea beneficia de exceptarea pe categorii. De exemplu, licențiatorul poate obliga licențiatul să instituie un sistem bazat pe distribuție exclusivă în conformitate cu normele specificate. Cu toate acestea, din articolul 4 litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale rezultă că, în general, distribuitorii trebuie să dispună de libertatea de a efectua vânzări pasive pe teritoriile altor distribuitori exclusivi ai licențiatului.

                  (78)

                  În plus, în temeiul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor verticale, distribuitorii trebuie, în principiu, să fie liberi să vândă, atât activ, cât și pasiv, pe teritoriile acoperite de sistemele de distribuție ale altor furnizori, cu alte cuvinte ale altor licențiați care își fabrică propriile produse pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței. Aceasta deoarece, în sensul aplicării Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor verticale, fiecare licențiat constituie un furnizor distinct. Cu toate acestea, motivele de acordare a exceptării pe categorii a restricțiilor privind vânzările active din sistemul de distribuție al unui furnizor prevăzute de respectivul regulament se pot aplica și atunci când produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței sunt vândute de licențiați diferiți sub o marcă comună care aparține licențiatorului. Atunci când aceste produse sunt vândute sub o marcă comună, din aceleași motive de eficiență, ar trebui să se aplice aceleași tipuri de restricții între sistemele de distribuție ale licențiaților, ca în cazul unui sistem unic de distribuție vertical. În asemenea cazuri, este puțin probabil ca, atunci când condițiile prevăzute în Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale sunt, prin analogie, îndeplinite, autoritatea să conteste eventuale restricții. Pentru ca identitatea unei mărci comune să existe, produsele trebuie vândute și comercializate sub o marcă comună, care să fie predominantă în ceea ce privește comunicarea ideii de calitate și a altor informații pertinente care trebuie comunicate consumatorilor. Nu este suficient ca produsul să prezinte, alături de marca licențiatului, și marca licențiatorului, permițând astfel identificarea acestuia ca fiind sursa tehnologiei care face obiectul licenței.

            3.3.   Pragurile cotei de piață a zonei de securitate

                  (79)

                  În conformitate cu articolul 3 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, exceptarea pe categorii a acordurilor restrictive, cu alte cuvinte zona de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, este supusă pragurilor cotei de piață, ceea ce limitează domeniul de aplicare al exceptărilor pe categorii la acordurile care, cu toate că pot restrânge concurența, sunt prezumate ca îndeplinind condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În afara zonei de securitate create de pragurile cotei de piață, se impune o analiză individuală. În cazul în care cotele de piață depășesc pragurile, aceasta nu înseamnă neapărat că acordul intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) sau că acordul nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În absența unor restricții grave, astfel cum se prevede la articolul 4 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, se impune efectuarea unei analize de piață.

         Praguri relevante ale cotei de piață

                  (80)

                  Pragul cotei de piață care trebuie aplicat în sensul zonei de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie variază în funcție de faptul că acordul este încheiat între concurenți sau între neconcurenți.

                  (81)

                  Pragurile cotelor de piață se aplică atât pieței (piețelor) relevante a (ale) drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, cât și pieței (piețelor) relevante ale produselor contractuale. În cazul în care cota de piață deținută este mai mare decât pragul aplicabil pe una sau mai multe piețe ale produsului și ale tehnologiei, acordul nu beneficiază de exceptarea pe categorii pe piața (piețele) relevantă (relevante) în cauză. De exemplu, în cazul în care acordul de licență vizează două piețe distincte ale produsului, exceptarea pe categorii poate fi aplicabilă uneia dintre piețe, fără a fi aplicabilă celeilalte.

                  (82)

                  Potrivit articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, zona de securitate prevăzută la articolul 2 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică acordurilor dintre concurenți dacă cota de piață cumulată deținută de părți nu depășește 20 % pe orice piață relevantă. Pragul cotei de piață prevăzut la articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie este aplicabil dacă părțile sunt concurenți reali sau potențiali pe piața (piețele) produsului și/sau concurenți reali pe piața tehnologiei (pentru distincția dintre concurenți și neconcurenți a se vedea punctul 27 și următoarele).

                  (83)

                  Concurența potențială pe piața tehnologiei nu este luată în considerare pentru aplicarea pragului cotei de piață sau a listei de restricții grave referitoare la acordurile dintre concurenți. În afara zonei de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, concurența potențială de pe piața tehnologiei este luată în considerare, dar nu conduce la aplicarea listei de restricții grave aferente acordurilor dintre concurenți.

                  (84)

                  În cazul în care întreprinderile care sunt părți la acordul de licență nu sunt concurenți, se aplică pragul cotei de piață prevăzut la articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Un acord între neconcurenți intră în domeniul de aplicare al regulamentului în cazul în care cota de piață a fiecărei părți nu depășește 30 % din piețele relevante ale tehnologiei și ale produsului afectate.

                  (85)

                  În cazul în care părțile devin concurenți în sensul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie la un moment ulterior, de exemplu în situația în care licențiatul era deja prezent, înaintea acordării licenței, pe piața relevantă pe care sunt vândute produsele contractuale, iar licențiatorul devine ulterior furnizor real sau potențial pe aceeași piață relevantă, pragul cotei de piață de 20 % se va aplica din momentul în care părțile devin concurenți. Cu toate acestea, în acest caz, lista restricțiilor grave aplicabile acordurilor dintre neconcurenți va continua să se aplice acordului, cu excepția cazului în care acordul este ulterior modificat sub un aspect esențial [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și punctul 39 din prezentele orientări].

         Calcularea cotelor de piață pentru piața (piețele) tehnologiei în scopul aplicării zonei de securitate

                  (86)

                  Calcularea cotelor de piață de pe piețele relevante pe care este acordată licență pentru drepturile asupra unei tehnologii, în temeiul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, se îndepărtează de practicile uzuale, din motivele explicate la punctul 87 din prezentele orientări. În ceea ce privește piețele tehnologiilor, din articolul 8 litera (d) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie rezultă că, atât pentru produse, cât și pentru dimensiunea geografică a pieței relevante, cota de piață a licențiatorului va fi calculată pe baza vânzărilor realizate de către licențiator și de către toți licențiații săi de produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. În cadrul acestei abordări, vânzările combinate de produse contractuale ale licențiatorului și ale licențiaților săi sunt calculate ca parte a tuturor vânzărilor de produse concurente, indiferent dacă aceste produse concurente sunt fabricate sau nu cu o tehnologie care face obiectul unei licențe.

                  (87)

                  Această abordare, constând în calcularea cotei de piață a licențiatorului pe piața tehnologiei sub forma „amprentei” sale la nivelul produselor, este aleasă din cauza dificultăților practice legate de calcularea cotei de piață a unui licențiator pe baza veniturilor din redevențe (a se vedea punctul 25 de mai sus). Pe lângă dificultatea generală legată de obținerea unor date fiabile privind veniturile din redevențe, veniturile efective din redevențe pot, de asemenea, subestima considerabil poziția unei tehnologii pe piață în cazurile în care plățile de redevențe sunt reduse ca urmare a acordării de licențe încrucișate sau a furnizării de produse legate. Acest risc nu ar mai exista în cazul în care calculul cotei de piață a licențiatorului pe piața tehnologiei s-ar baza pe produsele fabricate cu ajutorul respectivei tehnologii comparativ cu produsele fabricate folosind tehnologii concurente. O astfel de „amprentă” la nivelul produselor reprezintă, în general, o bună aproximare a poziției de piață a tehnologiei respective.

                  (88)

                  În mod ideal, această „amprentă” ar fi calculată excluzând de pe piața produsului acele produse fabricate cu tehnologii interne, pentru care nu se acordă licențe, întrucât respectivele tehnologii interne reprezintă doar o constrângere indirectă asupra tehnologiei care face obiectul licenței. Cu toate acestea, întrucât, în practică, ar putea fi dificil pentru licențiator și pentru licențiați să știe dacă alte produse de pe aceeași piață a produsului sunt fabricate cu tehnologii acordate sub licență sau interne, în sensul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, calcularea cotei de piață a tehnologiei se bazează pe produsele fabricate cu ajutorul tehnologiei acordate sub licență prin raportare la toate produsele vândute pe piața respectivului produs. Se preconizează că această abordare, bazată pe „amprenta” tehnologiei de pe piața (piețele) globală (globale) a (ale) produselor, conduce la reducerea cotei de piață calculate, prin includerea unor produse fabricate cu tehnologii interne, dar, cu toate acestea, în general, reprezintă un bun indicator al ponderii acelei tehnologii. În primul rând, ea înglobează concurența potențială din partea întreprinderilor care fabrică produse cu propria tehnologie și care pot începe acordarea de licențe pentru aceasta ca răspuns la o creștere mică, dar permanentă, a prețului licențelor. În al doilea rând, chiar dacă este improbabil ca alți deținători de tehnologii să înceapă să acorde licențe, licențiatorul nu dispune neapărat de putere de piață pe piața tehnologiei, chiar dacă îi revine o mare parte din venitul rezultat din licențe. În cazul în care piața produsului din aval este competitivă, concurența de la acest nivel îl poate constrânge efectiv pe licențiator. O creștere a redevențelor în amonte afectează costurile licențiatului, făcându-l mai puțin competitiv și provocând astfel o scădere a vânzărilor sale. Cota unei tehnologii pe piața produsului reflectă, de asemenea, acest element și constituie, așadar, în mod normal, un bun indicator al puterii de piață a licențiatorului pe piața tehnologiei.

                  (89)

                  Pentru a estima ponderea unei tehnologii trebuie, de asemenea, să se ia în considerare dimensiunea geografică a pieței tehnologiei. Aceasta poate fi uneori diferită de dimensiunea geografică a pieței din aval a produsului respectiv. În scopul aplicării Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, dimensiunea geografică a pieței tehnologiei relevante este determinată și de piața (piețele) produsului. Cu toate acestea, în afara zonei de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, ar putea fi indicat să se țină seama și de o zonă geografică eventual mai mare, în care licențiatorul și licențiații unor tehnologii concurente sunt implicați în acordarea de licențe pentru aceste tehnologii, în care condițiile concurențiale sunt suficient de omogene și care poate fi diferențiată de zonele învecinate din cauza caracterului considerabil diferit al condițiilor concurențiale din respectivele zone.

                  (90)

                  În cazul unor tehnologii noi care nu au generat încă vânzări în anul calendaristic precedent, este atribuită o cotă de piață egală cu zero. Atunci când vor începe vânzările, tehnologia care face obiectul licenței va începe să acumuleze cote de piață. În cazul în care cota de piață crește ulterior până la un nivel superior pragului relevant de 20 % sau 30 %, zona de securitate va continua să se aplice pe perioada celor doi ani calendaristici consecutivi care urmează anului în care a fost depășit pragul [a se vedea articolul 8 litera (e) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie].

         Calcularea cotelor de piață pentru piața (piețele) produsului în scopul aplicării zonei de securitate

                  (91)

                  În ceea ce privește piețele relevante pe care sunt vândute produsele contractuale, cota de piață a licențiatului trebuie calculată pe baza vânzărilor sale de produse care încorporează tehnologia licențiatorului și a vânzărilor sale de produse concurente, cu alte cuvinte pe baza totalului vânzărilor licențiatului pe piața respectivă a produsului. Atunci când licențiatorul acționează și ca furnizor de produse pe piața relevantă, trebuie să fie luate în considerare și vânzările licențiatorului pe piața produselor în cauză. Cu toate acestea, la calcularea cotelor de piață pe piețele produselor, vânzările realizate de alți licențiați nu sunt luate în considerare la calcularea cotei de piață a licențiatului și/sau a licențiatorului.

                  (92)

                  Cotele de piață ar trebui să fie calculate pe baza valorii vânzărilor din anul anterior, atunci când aceste date sunt disponibile. Datele de acest tip indică, în mod normal, mult mai exact ponderea unei tehnologii decât datele privind volumul vânzărilor. Totuși, atunci când nu sunt disponibile date bazate pe valori, pot fi utilizate estimări bazate pe alte informații fiabile privind piața, inclusiv datele privind volumul vânzărilor pe piață.

                  (93)

                  Principiile menționate în secțiunea 3.3 din prezentele orientări pot fi ilustrate cu următoarele exemple:

         Acordarea de licențe între neconcurenți

            Exemplul 1

      Întreprinderea A este specializată în dezvoltarea de produse și tehnici biotehnologice și a dezvoltat un nou produs, Xeran. Întrucât nu dispune nici de instalațiile de producție, nici de instalațiile de distribuție necesare, ea nu acționează ca producător al acestui produs. Întreprinderea B este unul dintre fabricanții de produse concurente, pe care le fabrică utilizând tehnologii care nu sunt deținute de vreo entitate, disponibile în mod liber. În cursul anului 1, B a vândut produse fabricate cu ajutorul tehnologiei disponibile în mod liber în valoare de 25 de milioane EUR. În cursul anului 2, A acordă o licență lui B pentru a produce Xeran. În același an, B vinde, în valoare de 15 milioane EUR, produse fabricate cu ajutorul tehnologiei disponibile în mod liber și, în valoare de 15 milioane EUR, Xeran. În cursul anului 3 și în anii următori, B produce și vinde numai Xeran, în valoare de 40 de milioane EUR anual. În plus, în anul 2, A acordă de asemenea o licență întreprinderii C, care nu a fost activă pe piața produsului respectiv înainte. C produce și vinde doar Xeran, în valoare de 10 milioane EUR în cursul anului 2 și în valoare de 15 milioane EUR în cursul anului 3 și în anii următori. S-a stabilit că piața totală a Xeran-ului și a substituenților lui, pe care acționau B și C, se ridica anual la suma de 200 de milioane EUR.
      În cursul anului 2, pe parcursul căruia au fost încheiate acordurile de licență, cota de piață a lui A pe piața tehnologiei este de 0 %, deoarece aceasta trebuie să fie calculată pe baza vânzărilor totale de Xeran din anul anterior. În cursul anului 3, A deține pe piața tehnologiei o cotă de 12,5 %, care reflectă valoarea Xeran-ului produs de B și C în anului anterior, și anume anul 2. În cursul anului 4 și în anii următori, A deține pe piața tehnologiei o cotă de 27,5 %, care reflectă valoarea Xeran-ului produs de B și C în cursul anului precedent.
      În cursul anului 2, B deține pe piața produsului o cotă de 12,5 %, care reflectă vânzările de 25 de milioane EUR realizate de B în anul 1. În cursul anului 3, cota de piață a lui B este de 15 %, pentru că vânzările sale au crescut la 30 de milioane EUR în anul 2. În cursul anului 4 și în anii următori, cota de piață a lui B este de 20 %, fiindcă vânzările sale reprezintă 40 de milioane EUR pe an. Cota de piață a lui C pe piața produsului este de 0 % în anii 1 și 2, de 5 % în anul 3 și de 7,5 % în anii următori.
      Deoarece acordurile de licență dintre A și B și cele dintre A și C sunt încheiate între neconcurenți, iar cotele de piață individuale ale lui A, B și C sunt sub 30 % în fiecare an, acordurile intră în zona de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

            Exemplul 2

      Situația este aceeași ca în exemplul 1, doar că acum B și C acționează pe piețe geografice diferite. S-a stabilit că piața totală a Xeran-ului și a substituenților săi valorează 100 de milioane EUR anual pe fiecare piață geografică.
      În acest caz, cota de piața a întreprinderii A pe piețele tehnologiei relevante trebuie calculată separat pe baza datelor privind vânzarea produselor pe fiecare dintre cele două piețe geografice ale produsului. Pe piața unde acționează B, cota de piață a lui A depinde de vânzările de Xeran ale lui B. În acest exemplu, se presupune că valoarea totală a pieței este de 100 de milioane EUR, cu alte cuvinte jumătate din valoarea pieței de la exemplul 1, cota de piață a lui A este de 0 % în anul 2, de 15 % în anul 3 și de 40 % în anii următori. Cota de piață a lui B este de 25 % în cursul anului 2, de 30 % în cursul anului 3 și de 40 % în anii următori. Pe parcursul anilor 2 și 3, nici cotele de piață ale lui A, nici cele ale lui B nu depășesc pragul de 30 %. Pragul este totuși depășit începând cu anul 4, iar aceasta înseamnă că, în conformitate cu articolul 8 litera (e) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, după anul 6 acordul de licență dintre A și B nu mai poate beneficia de zona de securitate și trebuie evaluat în mod individual.
      Pe piața pe care C este activă, cota de piață care aparține lui A depinde de vânzările de Xeran realizate de C. Cota lui A pe piața tehnologiei, bazată pe vânzările lui C din anul precedent, este așadar de 0 % în cursul anului 2, de 10 % în cursul anului 3 și de 15 % în anii următori. Cota lui C pe piața produselor este aceeași: 0 % în cursul anului 2, 10 % în cursul anului 3 și 15 % în anii următori. Acordul de licență dintre A și C intră, așadar, în zona de securitate pe toată perioada.

         Acordarea de licențe între concurenți

            Exemplul 3

      Întreprinderile A și B acționează pe aceeași piață relevantă a produsului și pe aceeași piață geografică relevantă a unui anumit produs chimic. Fiecare dintre cele două întreprinderi deține brevet pentru diverse tehnologii utilizate pentru fabricarea acestui produs. În cursul anului 1, A și B au semnat un acord de licențe încrucișate prin care își acordau una alteia o licență de utilizare a respectivelor tehnologii. În cursul anului 1, A și B au produs doar pe baza tehnologiei proprii, A vânzând produse în valoare de 15 milioane EUR, iar B vânzând produse în valoare de 20 de milioane EUR. Începând cu anul 2, ambele întreprinderi folosesc atât propria tehnologie, cât și pe a celuilalt. Din acel an, A vinde, în valoare de 10 milioane EUR, produse fabricate cu propria tehnologie și, în valoare de 10 milioane EUR, produse fabricate cu tehnologia lui B. Începând cu anul 2, B vinde, în valoare de 15 milioane EUR, produse fabricate cu propria tehnologie și, în valoare de 10 milioane EUR, produse fabricate cu tehnologia lui A. S-a stabilit că valoarea anuală totală a pieței produsului și a substituenților lui se ridică la de 100 de milioane euro.
      Pentru a evalua acordul de licență în temeiul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, cotele de piață ale lui A și B trebuie să fie calculate atât pe piața tehnologiei, cât și pe piața produsului. Cota lui A pe piața tehnologiilor depinde de valoarea vânzărilor realizate în cursul anului precedent din produsul fabricat atât de către A, cât și de către B, plecând de la tehnologia lui A. În cursul anului 2, A deținea, așadar, pe piața tehnologiei, o cotă de 15 %, care reflectă propria producție și vânzări în valoare de 15 milioane EUR în cursul anului 1. Din anul 3, A deține pe piața tehnologiei o cotă de 20 %, care reflectă valoarea de 20 de milioane EUR a vânzărilor produsului fabricat cu tehnologia lui A și produs și vândut de A și B (10 milioane EUR fiecare). În mod similar, cota lui B pe piața tehnologiilor este de 20 % în cursul anului 2 și de 25 % în anii următori.
      Cotele de piață ale lui A și B de pe piața produsului depind de vânzările produsului realizate de fiecare dintre ele în anul anterior, indiferent de tehnologia folosită. Cota de piață a lui A pe piața produsului este de 15 % în cursul anului 2 și de 20 % în următorii ani. Cota de piață a lui B pe piața produsului este de 20 % în cursul anului 2 și de 25 % în anii următori.
      Deoarece acordul este încheiat între concurenți, cota lor de piață cumulată, atât pe piața tehnologiei, cât și pe piața produsului, trebuie să fie inferioară pragului de 20 % al cotei de piață, pentru a beneficia de zona de securitate. Este clar că, în această situație, nu este cazul. Cota de piață cumulată pe piața tehnologiei și pe piața produsului este de 35 % în cursul anului 2 și de 45 % în anii următori. Acest acord între concurenți va trebui, prin urmare, să fie analizat în mod individual.
      3.4.   Restrângeri grave ale concurenței în temeiul Regulamentului de exceptare pe categorii

      3.4.1.   Principii generale

                  (94)

                  Articolul 4 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie conține o listă a restrângerilor grave ale concurenței. O restricție este clasificată drept restrângere gravă a concurenței pe baza naturii ei și deoarece experiența arată că asemenea restricții sunt aproape întotdeauna anticoncurențiale. Potrivit jurisprudenței Curții de Justiție și a Tribunalului (54), o astfel de restrângere poate rezulta dintr-un obiectiv clar al acordului sau din circumstanțele fiecărui caz (a se vedea punctul 14 de mai sus). În mod obiectiv, restrângerile grave pot fi necesare în cazuri excepționale în ceea ce privește un acord de un anumit tip sau de o anumită natură (55) și, prin urmare, pot să nu intre sub incidența articolului 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE. În plus, întreprinderile pot întotdeauna să invoce o apărare pe bază de argumente de eficiență în conformitate cu articolul 53 alineatul (3) într-un caz individual (56).

                  (95)

                  Din articolul 4 alineatele (1) și (2) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, rezultă că, atunci când un acord de transfer de tehnologie conține o restrângere gravă a concurenței, acordul, per ansamblu, nu intră în domeniul de aplicare a exceptării pe categorii. În sensul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, restricțiile grave nu pot fi separate de restul acordului. În plus, autoritatea consideră că, în cazul evaluării individuale, este improbabil ca restrângerile grave ale concurenței să îndeplinească cele patru condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3) (a se vedea punctul 18 de mai sus).

                  (96)

                  Articolul 4 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie face distincție între acordurile dintre concurenți și cele dintre neconcurenți.

            3.4.2.   Acorduri între concurenți

                  (97)

                  Articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie enumeră restrângerile grave în cazul acordurilor de licență dintre concurenți. Potrivit articolului 4 alineatul (1), nu intră sub incidența Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie acordurile care, în mod direct sau indirect, izolat sau în combinație cu alți factori aflați sub controlul părților, au ca obiect oricare dintre următoarele:

                              (a)

                              limitarea capacității unei părți de a-și stabili prețurile de vânzare către terți;

                              (b)

                              limitarea producției, cu excepția limitării producției de produse contractuale impuse licențiatului într-un acord nereciproc sau impuse doar unuia dintre licențiați în cadrul unui acord reciproc;

                              (c)

                              alocarea piețelor sau a clienților, cu excepția:

                                          (i)

                                          obligației impuse licențiatorului și/sau licențiatului, în cadrul unui acord nereciproc, de a nu produce utilizând drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței pe teritoriul exclusiv rezervat celeilalte părți și/sau de a nu vinde, atât în mod activ, cât și pasiv sau doar în mod activ, pe teritoriul exclusiv sau către grupul de clienți exclusiv rezervat celeilalte părți;

                                          (ii)

                                          restricționării, în cadrul unui acord nereciproc, a vânzărilor active realizate de către licențiat pe teritoriul exclusiv sau către grupul de clienți exclusiv, repartizat de licențiator unui alt licențiat, cu condiția ca acesta din urmă să nu fi fost o întreprindere concurentă a licențiatorului la momentul încheierii propriului său acord de licență;

                                          (iii)

                                          obligației impuse licențiatului de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru uzul său, cu condiția ca licențiatul să nu fie restricționat la vânzarea activă și pasivă a produselor contractuale ca piese de schimb pentru propriile sale produse;

                                          (iv)

                                          obligației impuse licențiatului, în cadrul unui acord nereciproc, de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru un anumit client, atunci când licența a fost acordată pentru a crea o sursă alternativă de aprovizionare pentru acel client;

                              (d)

                              restrângerea capacității licențiatului de a-și exploata drepturile asupra propriei sale tehnologii sau restrângerea capacității oricăreia dintre părțile la acord de a desfășura activități de cercetare și dezvoltare, cu excepția cazului în care acest din urmă tip de restrângere este indispensabil pentru a preveni divulgarea know-how-ului care face obiectul licenței către terți.

         Distincția dintre acorduri reciproce și acorduri nereciproce între concurenți

                  (98)

                  Pentru un anumit număr de restrângeri grave, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie face distincția între acordurile reciproce și cele nereciproce. Lista restricțiilor grave este mai strictă pentru acordurile reciproce decât pentru acordurile nereciproce între concurenți. Acordurile reciproce sunt acordurile de licențe încrucișate în cadrul cărora tehnologiile care fac obiectul licențelor sunt tehnologii concurente sau pot fi folosite pentru fabricarea de produse concurente. Un acord nereciproc este un acord prin care doar una dintre părți acordă licență pentru drepturile sale asupra unei tehnologii celeilalte părți sau în cadrul căruia, în cazul licențelor încrucișate, drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licențelor nu sunt concurente, iar drepturile care fac obiectul licenței nu pot fi folosite pentru fabricarea de produse concurente. Un acord nu este reciproc în sensul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie doar prin simplul fapt că el prevede o obligație de retrocesiune sau pentru că licențiatul retrocedează sub licență propriile îmbunătățiri aduse tehnologiei care face obiectul licenței. În cazul în care un acord nereciproc devine ulterior reciproc datorită încheierii unei a doua licențe între aceleași părți, s-ar putea ca acestea să trebuiască să revizuiască prima licență pentru a evita ca acel acord să conțină o restricționare gravă. La evaluarea cazului individual, autoritatea va lua în considerare perioada scursă între încheierea primei licențe și încheierea celei de a doua.

         Restricții referitoare la prețuri între concurenți

                  (99)

                  Restricția gravă prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie privește acordurile dintre concurenți care au ca obiect fixarea prețurilor pentru produsele vândute terților, inclusiv produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. Fixarea prețurilor între concurenți constituie o restrângere a concurenței prin însuși obiectul său. Fixarea prețurilor poate să capete forma unui acord direct asupra prețurilor exacte care urmează a fi practicate sau asupra unei liste de prețuri care să prevadă anumite rabaturi maxime autorizate. Nu prezintă importanță dacă acordul privește prețuri fixe, minime, maxime sau recomandate. Fixarea prețurilor se poate practica și în mod indirect, prin aplicarea unor măsuri de descurajare a abaterilor de nivelul convenit al prețurilor, prevăzând, de exemplu, creșterea cuantumului redevenței în cazul în care prețurile produselor sunt reduse sub un anumit nivel. Cu toate acestea, o obligație impusă licențiatului de a plăti o anumită redevență minimă nu echivalează, în sine, cu fixarea de prețuri.

                  (100)

                  Atunci când redevențele sunt calculate pe baza vânzărilor individuale, cuantumul redevenței are un impact direct asupra costului marginal al produsului și, astfel, un impact direct asupra prețurilor produsului (57). Astfel, concurenții pot folosi licențe încrucișate care prevăd redevențe variabile reciproce pentru a coordona și/sau pentru a majora prețurile pe piețele produsului din aval (58). Cu toate acestea, autoritatea nu va aplica unui acord de licențe încrucișate care prevede redevențe variabile reciproce tratamentul prevăzut în cazul măsurilor de fixare a prețurilor atunci când acordul nu are niciun obiectiv favorabil concurenței și, prin urmare, nu constituie un acord de licență încheiat cu bună-credință. În asemenea cazuri, un acord care nu creează niciun fel de valoare și, astfel, este lipsit de orice justificare comercială valabilă, este un acord fictiv, echivalentul unui cartel.

                  (101)

                  Restricția gravă prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie vizează, de asemenea, și acordurile în care redevențele sunt calculate în baza totalului vânzărilor produselor în cauză, indiferent dacă tehnologia care face obiectul licenței este sau nu folosită. Astfel de acorduri intră, de asemenea, în domeniul de aplicare al articolului 4 alineatul (1) litera (d), potrivit căruia capacitatea licențiatului de a-și folosi propriile drepturi asupra unei tehnologii nu trebuie restrânsă (a se vedea punctul 116 din prezentele orientări). În general, astfel de acorduri restrâng concurența, întrucât cresc, pentru licențiat, costul utilizării propriilor drepturi asupra unei tehnologii concurente și restrâng concurența care exista în absența acordului (59). Acest lucru este valabil atât pentru acordurile reciproce, cât și pentru cele nereciproce.

                  (102)

                  Cu toate acestea, un acord în care redevențele sunt calculate pe baza totalului vânzărilor produsului poate, în mod excepțional, să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), atunci când este posibil să se concluzioneze, pe baza unor factori obiectivi, că restricția este indispensabilă pentru ca acordarea de licență să fie favorabilă concurenței. Această situație se poate regăsi în cazul în care, în lipsa restricției în cauză, ar fi imposibil sau extrem de dificil să se calculeze și să se monitorizeze redevențele datorate de licențiat, de exemplu, deoarece tehnologia licențiatorului nu lasă nicio amprentă vizibilă asupra produsului final și nu există alte metode de monitorizare viabile.

         Restricții referitoare la producție între concurenți

                  (103)

                  Restricționarea gravă prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie vizează impunerea de restricții reciproce asupra producției părților. O restricționare a producției este o limitare a volumului producției și vânzărilor părților. Prevederile articolului 4 alineatul (1) litera (b) nu se aplică limitărilor producției impuse licențiatului în cadrul unui acord nereciproc și nici limitării producției impuse unuia dintre licențiați într-un acord reciproc, cu condiția ca aceste limitări să vizeze doar produsele fabricate cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenței. În temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (b), restricțiile reciproce asupra producției impuse părților și restricțiile asupra producției impuse licențiatorului în ceea ce privește tehnologia proprie constituie, așadar, restricții grave. Atunci când concurenții convin să impună limitări reciproce ale producției, acordul are ca obiect și ca efect probabil reducerea producției pe piață. Același lucru este valabil și pentru acordurile care limitează interesul părților de a-și extinde producția, de exemplu prin aplicarea unor redevențe reciproce unitare care cresc odată cu creșterea producției sau prin obligații reciproce de a plăti despăgubiri impuse fiecărei părți în cazul în care este depășit un anumit nivel al producției.

                  (104)

                  Tratamentul mai favorabil al limitărilor cantitative nereciproce se întemeiază pe argumentul că o restricție unilaterală nu conduce neapărat la o producție mai scăzută pe piață și că, atunci când restricția nu este reciprocă, riscul ca acordul să nu fie un acord de licență încheiat cu bună-credință este, de asemenea, mai mic. În cazul în care un licențiat este dispus să accepte o restricție unilaterală, este probabil ca acordul să conducă la o integrare reală a unor tehnologii complementare sau la creșteri ale eficienței care favorizează integrarea tehnologiei mai performante a licențiatorului și a activelor de producție ale licențiatului. În mod similar, într-un acord reciproc, restricționarea producției impusă doar unuia dintre licențiați riscă să reflecte valoarea superioară a tehnologiei care face obiectul licenței acordate de către una dintre părți și poate servi la promovarea acordării de licențe favorabile concurenței.

         Alocarea piețelor și a clienților între concurenți

                  (105)

                  Restrângerea gravă a concurenței prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie vizează alocarea piețelor și a clienților. Acordurile prin care concurenții împart piețe și clienți au ca obiect restrângerea concurenței. Restrângerea este considerată gravă atunci când concurenții convin, în cadrul unui acord reciproc, să nu producă pe anumite teritorii și să nu vândă, nici în mod activ, nici în mod pasiv sau exclusiv în mod activ, pe anumite teritorii sau anumitor clienți rezervați celeilalte părți. Astfel, de exemplu, acordarea reciprocă de licențe exclusive între concurenți este considerată o împărțire a pieței.

                  (106)

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (c) se aplică indiferent dacă licențiatul își păstrează sau nu libertatea de a-și folosi propriile drepturi asupra unei tehnologii. Odată ce licențiatul și-a pregătit echipamentele pentru a utiliza tehnologia licențiatorului în vederea fabricării unui produs determinat, poate fi costisitor pentru el să mențină un lanț de producție separat, utilizând o altă tehnologie, pentru a răspunde nevoilor clienților vizați de restricții. În afară de aceasta, având în vedere potențialul anticoncurențial al restricțiilor, licențiatul ar putea să nu fie motivat să producă apelând la propria sa tehnologie. De asemenea, este puțin probabil ca asemenea restricții să fie indispensabile pentru ca acordarea de licențe favorabile concurenței să aibă loc.

                  (107)

                  În temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c) punctul (i), nu există o restricție gravă atunci când licențiatorul, într-un acord nereciproc, acordă licențiatului o licență exclusivă de producție în baza tehnologiei care face obiectul licenței pe un teritoriu determinat și acceptă, astfel, să nu producă el însuși produsele contractuale pe acest teritoriu și nici să nu le furnizeze din acest teritoriu. Aceste licențe exclusive fac obiectul unei exceptări pe categorii, indiferent de întinderea teritoriului. În cazul în care licența este mondială, exclusivitatea presupune că licențiatorul se abține să intre pe piață sau să rămână pe piață. Exceptarea pe categorii se aplică, de asemenea, în cazul în care, în cadrul unui acord nereciproc, licențiatul nu este autorizat să producă într-un teritoriu exclusiv, rezervat licențiatorului. Scopul unor astfel de acorduri poate fi de a motiva licențiatorul și/sau licențiatul să investească în tehnologia care face obiectul licenței și să dezvolte respectiva tehnologie. Prin urmare, obiectul acordului nu îl constituie, în mod obligatoriu, împărțirea piețelor.

                  (108)

                  În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (i) și din aceleași motive, exceptarea pe categorii se aplică și acordurilor nereciproce prin care părțile convin să nu își vândă produsele în mod activ sau pasiv pe un teritoriu exclusiv sau unui grup exclusiv de clienți rezervați celeilalte părți. Pentru aplicarea regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, autoritatea interpretează vânzările „active” și „pasive” astfel cum sunt definite în Orientările privind restricțiile verticale (60). Restricțiile impuse licențiatului sau licențiatorului de a vinde în mod activ și/sau pasiv pe teritoriul sau către grupul de clienți al celeilalte părți sunt exceptate pe categorii numai dacă respectivul teritoriu sau grup de clienți a fost rezervat exclusiv pentru cealaltă parte în cauză. Cu toate acestea, în anumite circumstanțe specifice, este posibil ca acordurile care conțin astfel de restricții privind vânzările să respecte, într-un caz individual, condițiile de la articolul 53 alineatul (3), dacă exclusivitatea este partajată în mod ad-hoc, de exemplu dacă este necesară pentru a face față unui deficit temporar al producției licențiatorului sau a licențiatului căruia îi este alocat în mod exclusiv teritoriul sau grupul de clienți în cauză. În astfel de cazuri, este în continuare foarte probabil ca licențiatorul sau licențiatul să fie suficient de protejați împotriva vânzărilor active și/sau pasive pentru a fi motivați să își procure o licență pentru tehnologia proprie sau să investească pentru a lucra cu tehnologia care face obiectul licenței. Asemenea restrângeri, chiar și în cazul în care restrâng concurența, ar promova, în condiții favorabile concurenței, o diseminare și o integrare a tehnologiei respective în activele de producție ale licențiatului.

                  (109)

                  Implicit, nici faptul că licențiatorul desemnează licențiatul ca fiind singurul său licențiat pe un teritoriu determinat, acest lucru presupunând că nicio licență nu va fi acordată terților pentru a fabrica pe baza tehnologiei licențiatorului pe teritoriul în cauză, nu constituie o restricționare gravă. În cazul acestor licențe unice, exceptarea pe categorii se aplică indiferent dacă acordul este sau nu reciproc, întrucât acordul nu afectează capacitatea părților de a-și exploata total propriile drepturi asupra unei tehnologii în teritoriile lor respective.

                  (110)

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) exclude din lista restricțiilor grave restricțiile dintr-un acord nereciproc privind vânzările active ale unui licențiat pe teritoriul sau către grupul de clienți alocat de licențiator unui alt licențiat și, prin urmare, le acordă beneficiul exceptării pe categorii, până la pragul cotei de piață. Aceasta presupune totuși ca licențiatul protejat să nu fi fost un concurent al licențiatorului în momentul încheierii acordului. Nu se justifică să se considere că astfel de restricții aplicate în situația respectivă constituie restricții grave. Permițându-i licențiatorului să acorde unui licențiat care nu era încă prezent pe piață o protecție împotriva vânzărilor active ale licențiaților care sunt concurenți ai licențiatorului și care au fost, din acest motiv, deja stabiliți pe piață, astfel de restricții ar putea încuraja licențiatul să exploateze tehnologia care face obiectul licenței într-un mod mult mai eficient. Pe de altă parte, în cazul în care licențiații s-ar înțelege să nu își vândă produsele în mod activ sau pasiv pe anumite teritorii sau anumitor grupuri de clienți, acordul ar deveni echivalentul unui cartel între licențiați. Deoarece un asemenea acord nu implică niciun transfer de tehnologie, acesta nu intră în domeniul de aplicare al Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

                  (111)

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iii) conține o altă excepție de la restricția gravă de la articolul 4 alineatul (1) litera (c), și anume restricțiile legate de utilizarea captivă, respectiv obligații în temeiul căreia licențiatul nu poate fabrica produsele care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței decât pentru uz propriu. Atunci când produsul contractual este o componentă, licențiatul poate fi, astfel, obligat să producă acea componentă doar pentru a o încorpora în produsele proprii, și nu pentru a o vinde altor producători. Cu toate acestea, licențiatul trebuie să poată vinde componentele ca piese de schimb pentru propriile produse și trebuie, astfel, să poată aproviziona terții care prestează servicii postvânzare pentru aceste produse. Restricțiile legate de utilizarea captivă pot fi necesare pentru a încuraja diseminarea tehnologiei, în special între concurenți, și beneficiază de exceptarea pe categorii. Acest tip de restricții este analizat și la secțiunea 4.2.5.

                  (112)

                  În ultimul rând, articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iv) exclude din lista de restricții grave obligația impusă licențiatului în cadrul unui acord nereciproc de a nu fabrica produsele contractuale decât pentru un anumit client, astfel încât să-i ofere clientului în cauză o sursă alternativă de aprovizionare. Pentru aplicarea articolului 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iv) se cere, așadar, ca licența să fie limitată la crearea unei surse alternative de aprovizionare pentru clientul în cauză. Cu toate acestea, nu este obligatoriu să se acorde o singură licență de acest tip. Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iv) reglementează, de asemenea, situațiile în care licențele sunt acordate mai multor întreprinderi în vederea aprovizionării aceluiași client identificat în mod precis. Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iv) se aplică indiferent de durata acordului de licență. De exemplu, o licență singulară destinată îndeplinirii cerințelor unui proiect al unui anumit client face obiectul acestei excepții. Atunci când licența este acordată doar în vederea aprovizionării unui anumit client, astfel de acorduri au un potențial limitat de împărțire a piețelor. În aceste condiții nu se poate presupune, în special, că acordul va determina licențiatul să înceteze exploatarea propriei tehnologii.

                  (113)

                  Restricțiile prevăzute de acordurile dintre concurenți care limitează licența la una sau mai multe piețe ale produsului sau la domenii tehnice de utilizare (61) nu constituie restricții grave. Aceste restricții beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 20 %, indiferent de eventuala reciprocitate a acordului. Nu se consideră că aceste restricții au drept obiect alocarea piețelor sau a clienților. Exceptarea pe categorii nu se aplică totuși decât în cazul în care limitările domeniului de utilizare nu depășesc sfera tehnologiilor care fac obiectul licenței. De exemplu, în cazul în care licențiații sunt, de asemenea, limitați la domenii tehnice în care își pot utiliza propriile drepturi asupra unei tehnologii, acordul echivalează cu o împărțire a pieței.

                  (114)

                  Exceptarea pe categorii se aplică indiferent de caracterul simetric sau asimetric al limitării domeniului de utilizare. O limitare asimetrică a domeniului de utilizare într-un acord de licență reciproc presupune că cele două părți sunt autorizate să folosească respectivele tehnologii care fac obiectul licenței doar în cadrul unor domenii de utilizare diferite. Atât timp cât părțile nu sunt restricționate în ceea ce privește folosirea propriilor tehnologii, nu se poate presupune că acordul le va determina să renunțe sau să se abțină să intre în domeniul (domeniile) vizat(e) de licența acordată celeilalte părți. Chiar dacă licențiații se echipează în vederea utilizării tehnologiei care face obiectul licenței în domeniul de utilizare transmis, se poate să nu existe niciun impact asupra activelor utilizate pentru a produce în afara cadrului licenței. Este important, în această privință, ca restricția să vizeze piețe distincte ale produsului, sectoare industriale sau domenii de utilizare diferite, și nu clienți, alocați după teritoriu sau după grup, care achiziționează produse ce țin de aceeași piață a produsului sau de același domeniu tehnic de utilizare. Riscul împărțirii pieței este considerat ca fiind mult mai mare în acest ultim caz (a se vedea punctul 106 de mai sus). În afară de aceasta, pot fi necesare restricționări în ceea ce privește domeniul de utilizare pentru a se promova acordarea de licențe favorabile concurenței (a se vedea punctul 212 de mai jos).

         Restricții privind capacitatea părților de a desfășura activități de cercetare și dezvoltare

                  (115)

                  Restrângerea gravă a concurenței prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (d) din regulament vizează restrângerea capacității oricărei părți de a efectua activități de cercetare și dezvoltare. Ambele părți trebuie să fie libere să întreprindă activități independente de cercetare și dezvoltare. Această normă se aplică indiferent dacă restricția vizează un domeniu acoperit de licență sau alte domenii. Cu toate acestea, simplul fapt că părțile convin să-și furnizeze reciproc îmbunătățirile viitoare aduse tehnologiilor respective nu echivalează cu o restrângere a activităților independente de cercetare și dezvoltare. Efectul unor asemenea acorduri asupra concurenței trebuie evaluat în funcție de circumstanțele proprii fiecărui caz. De asemenea, articolul 4 alineatul (1) litera (d) nu extinde restrângerea capacității unei părți de a întreprinde activități de cercetare și dezvoltare împreună cu terți, atunci când această restrângere este necesară pentru a împiedica divulgarea know-how-ului licențiatorului. Pentru a intra sub incidența exceptării, restricțiile impuse pentru protejarea know-how-ului licențiatorului împotriva divulgării trebuie să fie indispensabile acestei protecții și proporționale. De exemplu, atunci când acordul desemnează anumiți angajați ai licențiatului care să fie formați în ceea ce privește utilizarea know-how-ului ce face obiectul licenței și care să fie responsabilii pentru această utilizare, poate fi suficient să se impună licențiatului să nu autorizeze participarea acelor angajați la activități de cercetare și dezvoltare desfășurate împreună cu terți. Alte măsuri de securitate pot fi, de asemenea, adecvate.

         Restricții privind utilizarea tehnologiei proprii a licențiatului

                  (116)

                  În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (d), licențiatul trebuie, de asemenea, să își poată utiliza fără nicio restricție propriile drepturi asupra unei tehnologii concurente, cu condiția ca, în cazul acesta, să nu facă uz de drepturile asupra unei tehnologii acordate sub licență de către licențiator. În legătură cu propriile drepturi asupra unei tehnologii, licențiatul nu trebuie să fie supus niciunei limitări în ceea ce privește teritoriul în care produce sau vinde, domeniile tehnice de utilizare sau piața produsului pe care produce, cantitatea pe care o produce sau vinde ori prețul de vânzare. El nu trebuie nici să fie obligat să plătească redevențe pe produsele fabricate pe baza propriilor drepturi asupra unei tehnologii (a se vedea punctul 101 de mai sus). În afară de aceasta, el trebuie să poată acorda licențe terților pentru propriile drepturi asupra unei tehnologii fără a fi restricționat. Atunci când licențiatului îi sunt impuse restricții în ceea ce privește utilizarea propriilor drepturi asupra unei tehnologii sau dreptul său de a efectua activități de cercetare și dezvoltare, competitivitatea tehnologiei licențiatului este redusă. Aceasta are ca efect reducerea concurenței pe piețele produsului și tehnologiilor existente și descurajarea licențiatului de a investi în dezvoltarea și îmbunătățirea propriei tehnologii. Articolul 4 alineatul (1) litera (d) nu acoperă restricțiile privind utilizarea de către licențiat a tehnologiilor părții terțe care intră în concurență cu tehnologia care face obiectul licenței. Deși astfel de obligații de neconcurență pot avea efectul de a împiedica utilizarea tehnologiilor părții terțe (a se vedea secțiunea 4.2.7), acestea nu conduc, de obicei, la reducerea motivației licențiaților de a investi în dezvoltarea și ameliorarea propriilor tehnologii.

            3.4.3.   Acorduri între neconcurenți

                  (117)

                  Articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie enumeră restricțiile grave în cazul acordurilor de licență dintre neconcurenți. Potrivit acestei dispoziții, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu reglementează acordurile care, în mod direct sau indirect, izolat sau în combinație cu alți factori aflați sub controlul părților, au ca obiect oricare dintre următoarele:

                              (a)

                              restrângerea capacității unei părți de a-și stabili prețurile la vânzarea de produse către terți fără să se aducă atingere posibilității de a impune un preț de vânzare maxim sau de a recomanda un preț de vânzare, cu condiția ca acest fapt să nu ducă la un preț de vânzare fix sau minim în urma unor presiuni sau măsuri de stimulare oferite de oricare dintre părți;

                              (b)

                              restricția referitoare la teritoriul în care licențiatul poate vinde în mod pasiv produsele contractuale sau la clienții către care licențiatul poate realiza astfel de vânzări, cu excepția:

                                          (i)

                                          restrângerii vânzărilor pasive pe un teritoriu exclusiv sau către un grup de clienți exclusiv rezervat licențiatorului;

                                          (ii)

                                          obligației de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru uzul propriu, cu condiția ca licențiatul să nu fie restricționat în ceea ce privește vânzarea activă și pasivă a produselor contractuale ca piese de schimb pentru propriile sale produse;

                                          (iii)

                                          obligației de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru un anumit client, atunci când licența a fost acordată pentru a crea o sursă alternativă de aprovizionare pentru acel client;

                                          (iv)

                                          restrângerii vânzărilor către utilizatorii finali de către un licențiat care operează ca angrosist pe piață;

                                          (v)

                                          restrângerii vânzărilor către distribuitori neautorizați de către membrii unui sistem de distribuție selectivă;

                              (c)

                              restrângerii vânzărilor active sau pasive către utilizatorii finali de către un licențiat care este membru al unui sistem de distribuție selectivă și care operează ca vânzător cu amănuntul pe piață, fără să se aducă atingere posibilității de a interzice unui membru al sistemului să opereze dintr-un sediu neautorizat.

         Fixarea prețurilor

                  (118)

                  Restrângerea gravă a concurenței prevăzută la articolul 4 alineatul (2) litera (a) se referă la fixarea prețurilor de vânzare către terți. Mai precis, dispoziția respectivă reglementează restricțiile care au ca obiect direct sau indirect stabilirea unui preț de vânzare fix sau minim sau a unui nivel al prețului fix sau minim pe care licențiatorul sau licențiatul va trebui să-l respecte atunci când vinde produse terților. Atunci când acordurile fixează în mod direct prețul de vânzare, restricția este evidentă. Cu toate acestea, fixarea prețurilor de vânzare poate fi realizată prin mijloace indirecte. Exemple în acest sens sunt oferite de acordurile care stabilesc marje, fixând nivelul maxim al rabaturilor sau condiționând prețul de vânzare de prețurile de vânzare ale concurenților, sau de amenințări, acte de intimidare, avertismente, penalități sau rezilierea contractului, în cazul în care un nivel dat al prețurilor nu este respectat. Mijloacele directe sau indirecte utilizate în vederea fixării prețurilor pot fi mai eficace în cazul în care sunt combinate cu măsuri care permit identificarea vânzărilor la prețuri scăzute, de exemplu, introducerea unui sistem de supraveghere a prețurilor sau obligația impusă licențiaților de a semnala orice abatere de la prețurile convenite. De asemenea, fixarea directă sau indirectă a prețurilor poate fi eficientizată în cazul în care este combinată cu măsuri menite să descurajeze dorința licențiatului de a diminua prețul de vânzare, licențiatorul obligând, de exemplu, licențiatul să acorde clauza clientului celui mai favorizat, cu alte cuvinte obligația de a acorda unui client orice condiții mai favorabile acordate oricărui alt client. Aceleași mijloace pot fi utilizate pentru a face dintr-un preț maxim sau recomandat echivalentul unui preț de vânzare fix sau minim. Cu toate acestea, nu se consideră că, prin comunicarea unei liste de prețuri recomandate de către licențiator licențiatului sau prin impunerea unui preț maxim acestuia, s-ar determina prețuri fixe sau minime de vânzare.

         Restricții impuse vânzărilor pasive ale licențiatului

                  (119)

                  În conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (b), acordurile sau practicile concertate care au ca obiect direct sau indirect restrângerea vânzărilor pasive (62) ale licențiaților de produse care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței (63) constituie restrângeri grave ale concurenței. Restrângerile vânzărilor pasive impuse licențiaților pot fi rezultatul obligațiilor directe, de exemplu, obligația de a nu vinde anumitor clienți sau clienților stabiliți în anumite teritorii sau obligația de a trimite comenzile acestor clienți altor licențiați. Aceasta poate rezulta și din măsurile indirecte menite să stimuleze licențiatul să se abțină de la acest tip de vânzări, cum ar fi stimulente financiare sau implementarea unui sistem de supraveghere care să permită verificarea destinației efective a produselor care fac obiectul licenței. Limitările cantitative pot constitui un mijloc indirect de restrângere a vânzărilor pasive. Autoritatea nu va porni de la ipoteza că aceste limitări cantitative servesc unui asemenea scop. Cu toate acestea, se va impune o altă abordare în cazul în care aceste limitări cantitative sunt utilizate pentru a pune în aplicare un acord subiacent de împărțire a pieței. Printre indiciile asupra existenței unui asemenea acord putem cita ajustarea cantităților în timp, astfel încât să nu acopere decât cererea locală, limitări cantitative asociate obligației de a vinde cantități minime în teritoriu, precum și obligații de redevențe minime condiționate de vânzările realizate în teritoriu, rate diferențiate de redevențe în funcție de destinația produselor și supravegherea destinației produselor vândute de către diferiți licențiați. Această restricție generală gravă referitoare la vânzările pasive efectuate de către licențiați face obiectul unui anumit număr de exceptări, care sunt analizate în punctele 120-125.

                  (120)

                  Excepția 1: articolul 4 alineatul (2) litera (b) nu reglementează restrângerile vânzărilor (pasive și active) ale licențiatorului. Toate restrângerile vânzărilor licențiatorului beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 30 %. La fel se întâmplă cu toate restrângerile vânzărilor active realizate de către licențiat, sub rezerva observațiilor referitoare la vânzările active de la punctul 125. Exceptarea pe categorii a restrângerilor vânzărilor active este sprijinită de ipoteza că aceste restricții favorizează investițiile și concurența, alta decât cea prin prețuri, și îmbunătățirea calității serviciilor furnizate de către licențiat prin rezolvarea tuturor problemelor de parazitism și de renunțare la anumite investiții. În cazul restrângerilor vânzărilor active între teritoriile sau grupurile de cumpărători ale licențiaților, nu este necesar ca licențiatului protejat să-i fi fost desemnat un teritoriu exclusiv sau un grup de clienți exclusiv. Exceptarea pe categorii se aplică, de asemenea, restrângerilor vânzărilor active atunci când mai mulți licențiați au fost desemnați pentru un teritoriu sau pentru un grup determinat de clienți. Investițiile generatoare de creșteri ale eficienței sunt susceptibile să fie încurajate atunci când un licențiat poate fi sigur că nu trebuie să înfrunte decât concurența vânzărilor active ale unui număr limitat de licențiați, în interiorul teritoriului, și nu pe cea a licențiaților din exteriorul teritoriului.

                  (121)

                  Excepția 2: restricțiile impuse vânzărilor active și pasive realizate de către licențiați pe un teritoriu exclusiv sau către un grup exclusiv de clienți rezervați licențiatorului nu constituie o restrângere gravă a concurenței [a se vedea articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (i)] și sunt exceptate pe categorii. Se presupune că, de vreme ce cotele de piață sunt inferioare pragului, asemenea restricții, chiar în cazul în care limitează concurența, pot fi totuși favorabile concurenței, în măsura în care favorizează difuzarea de tehnologii și integrarea acestora în activele de producție ale licențiatului. Licențiatorul nu trebuie, de fapt, să producă în mod efectiv cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenței pe un teritoriu sau pentru grupul de clienți în cauză pentru ca un teritoriu sau un grup de clienți să îi fie rezervat. Licențiatorul poate, de asemenea, să își rezerve un teritoriu sau un grup de clienți în vederea exploatării ulterioare.

                  (122)

                  Excepția 3: articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (ii) permite exceptarea unei restricții prin care licențiatul este constrâns să fabrice produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței doar pentru propriul său uz (captiv). Atunci când produsul contractual reprezintă o componentă, licențiatul poate fi constrâns astfel să nu utilizeze acest produs decât pentru a-l integra în propriile sale produse și îi poate fi interzisă vânzarea produsului către alți producători. Cu toate acestea, licențiatul trebuie să poată vinde activ și pasiv produsele ca piese de schimb pentru propriile sale produse și, astfel, trebuie să poată să le livreze terților care prestează servicii postvânzare pentru aceste produse. Restricțiile legate de utilizarea captivă sunt analizate, de asemenea, la secțiunea 4.2.5.

                  (123)

                  Excepția 4: la fel ca în cazul acordurilor între concurenți (a se vedea punctul 112 de mai sus), exceptarea pe categorii se aplică, de asemenea, acordurilor prin care licențiatul este obligat să producă produsele contractuale doar pentru un client determinat, în vederea constituirii pentru acesta a unei surse alternative de aprovizionare, indiferent de durata acordului de licență [a se vedea articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (iii)]. În cazul acordurilor între neconcurenți, este puțin probabil ca aceste restricții să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1).

                  (124)

                  Excepția 5: articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (iv) permite exceptarea obligației impuse licențiatului de a nu vinde utilizatorilor finali, în cazul în care face comerț angro, ci exclusiv vânzătorilor cu amănuntul. O asemenea obligație permite licențiatorului să atribuie calitatea de distribuitor angro licențiatului și nu intră, în general, sub incidența articolului 53 alineatul (1) (64).

                  (125)

                  Excepția 6: în ultimul rând, articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (v) permite exceptarea unei restricții care constă în interdicția impusă licențiaților de a vinde produsele către distribuitori neautorizați. Această exceptare permite licențiatorului să impună licențiaților obligația de a face parte dintr-un sistem de distribuție selectiv. Cu toate acestea, în acest caz, licențiații trebuie, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (c), să poată efectua atât vânzări active, cât și pasive către utilizatorii finali, fără a aduce atingere posibilității de a impune licențiatului exercitarea exclusivă a funcției de vânzător angro, astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (2) litera (b) punctul (iv) (a se vedea punctul 124 de mai sus). Într-un teritoriu în care licențiatorul operează un sistem de distribuție selectiv, acest sistem nu poate fi combinat cu teritorii exclusive sau cu grupuri de clienți exclusive, caz în care aceasta ar duce la o restrângere a vânzărilor active și pasive către utilizatorii finali, deoarece ar conduce la o restricționare gravă în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (c), fără a se aduce atingere posibilității de a interzice unui licențiat să opereze dintr-un sediu neautorizat.

                  (126)

                  Restricțiile privind vânzările pasive realizate de licențiați într-un teritoriu exclusiv sau către un grup de clienți alocat altui licențiat reprezintă în mod normal o restricție gravă, dar pot să nu intre sub incidența articolului 53 alineatul (1) pentru o anumită durată dacă restricțiile sunt necesare în mod obiectiv pentru ca licențiatul protejat să pătrundă pe o piață nouă. Aceasta se poate întâmpla în cazul în care licențiații trebuie să efectueze investiții substanțiale în active de producție și în acțiuni de promovare pentru a iniția și a dezvolta activități pe o piață nouă. Riscurile cu care se confruntă un licențiat pot fi, prin urmare, importante, în special deoarece cheltuielile de promovare și investițiile în active necesare pentru activități de producție pe baza unei anumite tehnologii nu se pot recupera, cu alte cuvinte la părăsirea respectivului domeniu de activitate investiția nu poate fi utilizată de licențiat pentru alte activități și nu poate fi vândută decât cu pierderi semnificative. De exemplu, licențiatul poate fi primul care fabrică și vinde un nou tip de produs sau primul care aplică o tehnologie nouă. În asemenea circumstanțe, se întâmplă destul de frecvent ca licențiații să nu încheie un acord de licență fără a li se garanta, pentru o anumită perioadă de timp, o protecție împotriva vânzărilor (active și) pasive efectuate de către alți licențiați în interiorul teritoriului lor sau către grupurile lor de clienți. Atunci când este necesară realizarea de investiții substanțiale de către licențiat pentru a iniția și a dezvolta o nouă piață, restrângerile vânzărilor pasive ale altor licențiați pe un astfel de teritoriu sau către un astfel de grup de clienți nu intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) pe perioada de care licențiatul are nevoie pentru a amortiza acele investiții. În majoritatea cazurilor, s-ar considera suficientă o perioadă de până la doi ani de la data la care produsul contractual a fost comercializat pentru prima oară, pe teritoriul exclusiv de către licențiatul în cauză sau vândut grupului său de clienți exclusiv pentru ca licențiatul să își amortizeze investițiile realizate. Cu toate acestea, în anumite cazuri, ar putea fi necesară o perioadă mai lungă de protecție pentru licențiat, pentru ca acesta să își amortizeze costurile suportate.

                  (127)

                  În mod similar, o interdicție impusă tuturor licențiaților de a vinde anumitor categorii de utilizatori finali poate să nu restrângă concurența în cazul în care restricția, din punct de vedere obiectiv, este necesară din motive de siguranță sau de sănătate legate de riscul prezentat de produsul în cauză.

            3.5.   Restricții excluse

                  (128)

                  Articolul 5 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie enumeră trei tipuri de restricții care nu pot beneficia de exceptarea pe categorii și care necesită, așadar, o evaluare individuală în ceea ce privește efectele anticoncurențiale și cele favorabile concurenței. Scopul dispozițiilor de la articolul 5 este de a evita exceptarea pe categorii a acordurilor susceptibile a limita interesul de a inova. Din articolul 5 reiese că includerea într-un acord de licență a oricăreia din restricțiile care figurează la respectivul articol nu împiedică aplicarea exceptării pe categorii pentru restul acordului, dacă acest rest poate fi separat de restricția (restricțiile) exclusă (excluse). Doar restricția individuală în cauză este cea care nu beneficiază de exceptare pe categorii și trebuie, așadar, evaluată individual.

         Retrocesiuni exclusive

                  (129)

                  Articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se referă la retrocesiunile exclusive (adică o licență exclusivă înapoi la licențiatorul îmbunătățirii aduse de licențiat) sau la cesionări către licențiator ale îmbunătățirilor aduse tehnologiei care face obiectul licenței. Este probabil ca obligația de a acorda licențiatorului o licență exclusivă pentru îmbunătățiri aduse tehnologiei care face obiectul licenței sau de a-i cesiona astfel de îmbunătățiri să reducă interesul licențiatului de a inova, întrucât îl împiedică pe acesta să exploateze îmbunătățirile aduse, inclusiv prin acordarea de licențe terților. O retrocesiune exclusivă este definită ca o retrocesiune care împiedică licențiatul (care este inovatorul și licențiatorul îmbunătățirii în acest caz) să exploateze îmbunătățirea (fie pentru producția proprie, fie pentru a acorda licența unor terți). Această situație se regăsește atât în cazul în care îmbunătățirile vizează aceeași aplicare ca tehnologia care face obiectul licenței, cât și în cazul în care licențiatul dezvoltă noi aplicații ale tehnologiei care face obiectul licenței. În conformitate cu articolul 5 alineatul (1) litera (a), asemenea obligații nu beneficiază de exceptare pe categorii.

                  (130)

                  Aplicarea articolului 5 alineatul (1) litera (a) nu depinde de eventuala plată de către licențiator a unei remunerații pentru achiziționarea îmbunătățirii sau pentru obținerea unei licențe exclusive. Cu toate acestea, existența și nivelul unei asemenea contravalori pot fi relevante în cadrul unei evaluări individuale în temeiul articolului 53. Atunci când retrocesiunile sunt acordate în schimbul unei remunerații, obligația va avea mai puține șanse de a descuraja licențiatul să inoveze. Cu ocazia evaluării retrocesiunilor exclusive în afara sferei de aplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii, poziția licențiatorului pe piața tehnologiilor este, de asemenea, un factor relevant. Cu cât această poziție este mai puternică, cu atât obligația de retrocesiune exclusivă riscă să producă efecte restrictive asupra concurenței în domeniul inovării. Cu cât poziția tehnologiei licențiatorului este mai puternică, cu atât mai important este ca licențiatul să devină o sursă importantă de inovare și de concurență viitoare. Efectele negative ale obligațiilor de retrocesiune pot, de asemenea, să fie accentuate în cazul rețelelor paralele de acorduri de licență care implică astfel de obligații. Atunci când tehnologiile disponibile sunt controlate de un număr limitat de licențiatori care impun obligații exclusive de retrocesiune licențiaților, riscul de impact anticoncurențial este mai mare decât atunci când există mai multe tehnologii și numai pentru unele dintre acestea se acordă licențe cu obligația de retrocesiune exclusivă.

                  (131)

                  Obligațiile de retrocesiune neexclusivă intră în zona de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Acest lucru este valabil chiar și atunci când obligația de retrocesiune nu este reciprocă, adică este impusă doar licențiatului, și atunci când, în temeiul acordului, licențiatorul este autorizat să transmită îmbunătățirile altor licențiați. O obligație nereciprocă de retrocesiune poate favoriza inovarea și difuzarea tehnologiei noi, permițându-i licențiatorului să stabilească în mod liber dacă și în ce măsură va transmite propriile îmbunătățiri licențiaților lui. O astfel de clauză de transmitere poate, de asemenea, să favorizeze difuzarea tehnologiei, în special atunci când fiecare licențiat știe la momentul semnării acordului că va fi pe picior de egalitate cu ceilalți licențiați din punct de vedere al tehnologiei care stă la baza producției sale.

                  (132)

                  Obligațiile de retrocesiune neexclusivă pot avea în special efecte negative asupra inovării în cazul licențelor încrucișate între concurenți în cazul cărora o obligație de retrocesiune impusă ambelor părți este asociată cu o obligație impusă ambelor părți de a-și pune la dispoziție în mod reciproc îmbunătățirile aduse propriilor tehnologii. Punerea la dispoziție în mod reciproc a îmbunătățirilor de către concurenți îi poate împiedica pe aceștia să obțină un avans concurențial unii față de ceilalți (a se vedea și punctul 241 de mai jos). Cu toate acestea, este puțin probabil ca părțile să fie împiedicate să obțină un avans concurențial unele față de celelalte atunci când scopul licenței este de a permite dezvoltarea tehnologiilor lor corespunzătoare și nu conduce la utilizarea aceleiași baze tehnologice pentru conceperea produselor lor. Aceasta este situația atunci când scopul licenței este de a crea libertatea de creație și mai puțin de a îmbunătăți baza tehnologică a licențiatului.

         Clauze de necontestare și de reziliere

                  (133)

                  Restricția exclusă prevăzută la articolul 5 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se referă la clauzele de necontestare, și anume, la obligații directe sau indirecte de a nu contesta valabilitatea drepturilor de proprietate intelectuală ale licențiatorului, fără a aduce atingere posibilității pentru licențiator, de a rezilia, în cazul unei licențe exclusive, acordul de transfer de tehnologie, în eventualitatea în care licențiatul contestă validitatea oricăruia dintre drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței.

                  (134)

                  Motivul pentru care aceste clauze au fost excluse din domeniul de aplicare a exceptării pe categorii este acela că licențiații sunt, în mod normal, cei mai în măsură să stabilească dacă un drept de proprietate intelectuală este sau nu valabil. Pentru a se evita orice denaturare a concurenței și în conformitate cu principiile care stau la baza protecției proprietății intelectuale, drepturile de proprietate intelectuală care nu sunt valabile ar trebui să fie eliminate, pentru că împiedică inovarea, în loc să o favorizeze. Articolul 53 alineatul (1) s-ar putea aplica clauzelor de necontestare atunci când tehnologia care face obiectul licenței are o anumită valoare și defavorizează, așadar, pe plan concurențial, întreprinderile care nu pot să o utilizeze sau care pot să o utilizeze numai în schimbul plății unei redevențe. În acest caz, este puțin probabil să fie îndeplinite condițiile prevăzute la articolului 53 alineatul (3). Cu toate acestea, în cazul în care tehnologia care face obiectul licenței este legată de un proces depășit din punct de vedere tehnic pe care licențiatul nu îl utilizează sau în cazul în care licența este acordată gratis, nu există o restrângere a concurenței (65). Pentru clauzele de necontestare din cadrul acordurilor de soluționare, a se vedea punctele 242 și 243 de mai jos.

                  (135)

                  În general, o clauză prin care licențiatul este obligat să nu conteste deținerea drepturilor asupra unei tehnologii nu reprezintă o restrângere a concurenței în sensul articolului 53 alineatul (1). Indiferent dacă licențiatorul deține sau nu drepturile asupra unei tehnologii, utilizarea acesteia de către licențiat și de către orice alte parte depinde oricum de obținerea unei licențe, iar concurența nu ar fi, astfel, afectată în general (66).

                  (136)

                  Articolul 5 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie exclude, de asemenea, din zona de securitate a exceptării pe categorii, în contextul licențelor neexclusive, dreptul licențiatorului de a rezilia acordul în eventualitatea în care licențiatul contestă valabilitatea oricăruia dintre drepturile de proprietate intelectuală deținute de licențiator în SEE. Un astfel de drept reziliere poate avea același efect ca și clauza de necontestare, în special în cazul în care trecerea de la tehnologia licențiatorului ar duce la o pierdere semnificativă pentru licențiat (de exemplu, atunci când licențiatul a investit deja în anumite mașini sau instrumente speciale care nu pot fi utilizate pentru producerea cu o altă tehnologie) sau atunci când tehnologia licențiatorului este necesară pentru producția licențiatului. De exemplu, în contextul unor brevete esențiale standard, licențiatul care fabrică un produs ce respectă standardele va trebui să utilizeze toate brevetele care respectă standardul. Într-un astfel de caz, contestarea valabilității brevetelor relevante poate duce la o pierdere semnificativă dacă acordul de transfer de tehnologie încetează. În cazul în care tehnologia licențiatorului nu este esențială pentru aplicarea unor standarde, dar are o poziție foarte importantă pe piață, și factorii care ar descuraja contestarea ar putea fi puternici, având în vedere dificultățile cu care s-ar confrunta licențiatul în a găsi o tehnologie alternativă viabilă pentru care să obțină licență. Pentru un răspuns la întrebarea dacă pierderile licențiatului ar fi semnificative, și, prin urmare, dacă acestea ar acționa ca un puternic factor de descurajare a contestării, este necesară o evaluare de la caz la caz.

                  (137)

                  În scenariile descrise la punctul 136, licențiatul poate fi descurajat să conteste validitatea dreptului de proprietate intelectuală, întrucât acest lucru ar risca să conducă la rezilierea acordului de licență și, astfel, licențiatul s-ar confrunta cu riscuri semnificative, care depășesc cu mult obligațiile sale de plată a redevențelor. Cu toate acestea, ar trebui să se remarce, de asemenea, că în afara contextului acestor scenarii, o clauză de denunțare nu va oferi prea des un factor puternic de descurajare a contestării și, prin urmare, nu are același efect ca o clauză de necontestare.

                  (138)

                  Interesul public de a crește motivația licențiatorului de a acorda o licență, licențiatorul nefiind nevoit să continue relațiile comerciale cu un licențiat care contestă chiar obiectul acordului de licență, trebuie să fie pus în balanță cu interesul public de a elimina orice obstacol din calea activităților economice care ar putea apărea dacă un drept de proprietate intelectuală a fost acordat în mod eronat (67). La punerea în balanță a acestor interese ar trebui să se analizeze dacă licențiatul își îndeplinește toate obligațiile contractuale la momentul contestării, în special obligația de a plăti redevențele convenite.

                  (139)

                  În cazul unei licențe exclusive, este mai puțin probabil ca o clauză de reziliere să aibă efecte anticoncurențiale. Odată ce se acordă licența, licențiatorul s-ar putea regăsi într-o anumită situație de dependență, întrucât licențiatul va fi singura sa sursă de venit în ceea ce privește drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței în cazul în care redevențele sunt acordate în funcție de producția pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, întrucât acestea pot fi adesea o modalitate eficientă de a structura plata redevențelor. În acest scenariu, stimulentele pentru inovare și pentru acordarea de licențe ar putea avea de suferit în cazul în care, de exemplu, licențiatorul ar fi constrâns de un acord cu un licențiat exclusiv care nu mai face eforturi semnificative pentru a dezvolta, produce și comercializa produsul fabricat (care urmează a fi fabricat) pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței (68). Acesta este motivul pentru care Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie exceptează pe categorii clauzele de reziliere pentru acordurile de licență exclusivă atât timp cât sunt îndeplinite și celelalte condiții ale zonei de securitate, cum ar fi respectarea pragului cotei de piață. În afara zonei de securitate, trebuie realizată o evaluare de la caz la caz ținându-se seama de diferitele interese, astfel cum sunt descrise la punctul 138 de mai sus.

                  (140)

                  Mai mult, autoritatea este mai favorabilă clauzelor de necontestare și de reziliere legate de know-how în cazul în care este foarte probabil ca know-how-ul pentru care s-a acordat licența să fie imposibil sau foarte dificil de recuperat odată ce a fost divulgat. În astfel de cazuri, o obligație impusă licențiatului de a nu contesta know-how-ul care face obiectul licenței favorizează difuzarea noilor tehnologii, în special prin posibilitatea licențiatorilor mai puțin puternici de a acorda licențe licențiaților mai puternici, fără să se teamă de o contestare după absorbția acelui know-how de către licențiat. Prin urmare, clauzele de necontestare și de reziliere care se referă exclusiv la know-how nu sunt excluse din domeniul de aplicare al Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

         Limitarea utilizării sau a dezvoltării de către licențiat a propriei sale tehnologii (între neconcurenți)

                  (141)

                  În cazul acordurilor dintre neconcurenți, articolul 5 alineatul (2) exclude de la aplicarea exceptării pe categorii, orice obligație directă sau indirectă care limitează capacitatea licențiatului de a-și exploata propriile drepturi asupra unei tehnologii sau capacitatea părților la acord de a efectua activități de cercetare și dezvoltare, cu excepția cazului în care această restricție este indispensabilă pentru împiedicarea divulgării know-how-ului care face obiectul licenței către terți. Această condiție este aceeași cu cea prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (d) în lista de restricții grave privind acordurile dintre concurenți, analizată la punctele 115 și 116 din prezentele orientări. Cu toate acestea, în cazul acordurilor între neconcurenți, nu se poate prezuma că astfel de restricții vor avea, în general, efecte negative asupra concurenței sau că, în general, condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) nu sunt îndeplinite (69). Prin urmare, aceste acorduri necesită o evaluare individuală.

                  (142)

                  În cazul acordurilor dintre neconcurenți, în general, licențiatul nu deține tehnologie concurentă. Cu toate acestea, pot exista cazuri în care, în sensul exceptării pe categorii, părțile să fie considerate ca nefiind concurente, în pofida faptului că licențiatul deține o tehnologie concurentă. Această situație se regăsește atunci când licențiatul deține o tehnologie, dar nu acordă o licență pentru ea, iar licențiatorul nu este un furnizor real sau potențial pe piața produsului. În sensul exceptării pe categorii, părțile nu sunt considerate în astfel de situații concurenți nici pe piața tehnologiilor, nici pe piața din aval a produsului (70). În asemenea cazuri, este important să se asigure că nu este restrânsă capacitatea licențiatului de a-și exploata propria tehnologie și de a continua dezvoltarea acesteia. Această tehnologie poate exercita o presiune concurențială pe piață, care ar trebui să fie menținută. Într-o asemenea situație, restricțiile privitoare la utilizarea de către licențiat a propriei sale tehnologii sau a cercetării și dezvoltării sunt, în mod normal, considerate ca restrângând concurența și neîndeplinind condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). De exemplu, obligația impusă licențiatului de a plăti redevențe nu numai pe baza produselor pe care le fabrică cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenței, ci și pe baza acelora pe care le produce numai cu ajutorul propriei tehnologii, va limita, în general, capacitatea sa de a-și exploata propria tehnologie și, astfel, va fi exclusă din domeniul de aplicare a exceptării pe categorii.

                  (143)

                  Atunci când licențiatul nu deține o tehnologie concurentă sau nu este pe punctul de a realiza o astfel de tehnologie, orice restricție care împiedică părțile să desfășoare activități independente de cercetare și dezvoltare poate restrânge concurența atunci când doar câteva tehnologii sunt disponibile pe piață. Într-o asemenea situație, părțile pot reprezenta o importantă sursă (potențială) de inovare pe piață. Acesta este cazul, în special, atunci când părțile dețin activele și competențele necesare pentru a desfășura activități de cercetare și dezvoltare. În acest caz, este puțin probabil să fie îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Atunci când mai multe tehnologii sunt disponibile și părțile nu dețin active sau competențe speciale, restrângerile activității de cercetare și dezvoltare pot să nu intre sub incidența articolului 53 alineatul (1), deoarece nu au efecte restrictive semnificative sau pot să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Aceste restrângeri pot favoriza difuzarea noilor tehnologii, garantându-i licențiatorului că licențiatul nu va deveni un nou concurent și stimulând licențiatul să se concentreze asupra exploatării și dezvoltării tehnologiei care face obiectul licenței. În afară de aceasta, articolul 53 alineatul (1) se aplică numai atunci când acordul descurajează licențiatul să îmbunătățească și să exploateze propria sa tehnologie. Este, de exemplu, improbabil ca această situație să apară atunci când licențiatorul este îndreptățit să rezilieze acordul de licență imediat ce licențiatul începe să producă pe baza propriei tehnologii concurente. Un asemenea drept nu descurajează licențiatul să inoveze, deoarece acordul nu poate fi reziliat decât atunci când o tehnologie viabilă din punct de vedere comercial a fost realizată și produsele fabricate cu ajutorul acestei tehnologii sunt gata pentru a fi comercializate.

            3.6.   Retragerea și neaplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii

      3.6.1.   Procedura de retragere

                  (144)

                  În conformitate cu articolul 6 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, autoritatea și autoritățile din domeniul concurenței ale statelor SEE pot retrage beneficiul aplicării exceptării pe categorii pentru acordurile individuale care s-ar putea să aibă efecte anticoncurențiale (trebuie să se ia în considerare atât efectele reale, cât și cele potențiale) și nu îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Autoritățile din domeniul concurenței ale statelor AELS nu sunt abilitate să retragă beneficiul exceptării pe categorii decât în cazurile în care piața geografică relevantă este mai mare decât teritoriul statului AELS în cauză.

                  (145)

                  Cele patru condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3) sunt cumulative și este necesar ca toate să fie îndeplinite pentru ca exceptarea să fie aplicabilă (71). Exceptarea pe categorii poate fi, așadar, retrasă în cazul în care un anumit acord nu îndeplinește una sau mai multe dintre cele patru condiții.

                  (146)

                  Atunci când procedura de retragere este aplicată, autoritatea care retrage beneficiul exceptării trebuie să dovedească faptul că acordul intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) și nu îndeplinește toate cele patru condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Dat fiind faptul că retragerea implică faptul că acordul în cauză restrânge concurența în sensul articolului 53 alineatul (1) și nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), este obligatoriu ca retragerea să fie însoțită de o decizie negativă în baza articolelor 5, 7 sau 9 din capitolul II din protocolul 4.

                  (147)

                  În conformitate cu articolul 6 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, retragerea se poate justifica, în special, în următoarele cazuri:

                              (a)

                              accesul pe piață al tehnologiilor terților este restricționat, de exemplu ca urmare a efectului cumulativ al rețelelor paralele de acorduri restrictive similare care interzic licențiaților să utilizeze tehnologiile terților;

                              (b)

                              accesul pe piață al potențialilor licențiați este restricționat, de exemplu, ca urmare a efectului cumulativ al rețelelor paralele de acorduri restrictive similare care interzic licențiatorilor să acorde licențe altor licențiați sau pentru că singurul deținător de tehnologie care acordă licențe pentru drepturile asupra tehnologiei relevante încheie un acord de licență exclusivă cu un licențiat care este deja activ pe piața produsului pe baza unor drepturi substituibile asupra tehnologiei. Pentru a se califica drept relevante, drepturile asupra unei tehnologii trebuie să fie substituibile din punct de vedere tehnic și comercial pentru ca licențiatul să desfășoare activități pe piața relevantă a produsului.

                  (148)

                  Articolele 4 și 5 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie care conțin lista de restrângeri grave ale concurenței, precum și de restricții excluse, au ca obiectiv garantarea faptului că acordurile care beneficiază de o exceptare pe categorii nu limitează dorința de inovare, nu întârzie diseminarea tehnologiilor și nu restrâng în mod necorespunzător concurența dintre licențiator și licențiat sau dintre licențiați. Cu toate acestea, lista de restricții grave și lista de restricții excluse nu țin seama de toate efectele posibile ale acordurilor de licență. Exceptarea pe categorii nu reglementează, în special, eventualele efecte cumulative ale restricțiilor similare din cadrul rețelelor de acorduri de licență. Acordurile de licență pot avea ca efect excluderea terților de pe piață, atât la nivelul licențiatorului, cât și la nivelul licențiatului. Excluderea altor licențiatori poate fi cauzată de efectul cumulativ al rețelelor de acorduri de licență care interzic licențiaților să exploateze tehnologiile concurente, ceea ce duce la excluderea altor licențiatori (potențiali). Există riscul de excludere a licențiatorilor, atunci când majoritatea întreprinderilor de pe piață, care pot (în mod eficient) să dobândească o licență concurentă, sunt împiedicate să o facă din cauza existenței diverselor acorduri restrictive și atunci când licențiații potențiali sunt confruntați cu bariere la intrare destul de înalte. Poate exista excluderea altor licențiați în cazul efectului cumulativ al acordurilor de licență care interzic licențiatorilor să acorde licențe altor licențiați, ceea ce împiedică licențiații potențiali să ajungă la tehnologia necesară. Problema blocării pieței se examinează mai în detaliu în secțiunile 4.2.2 și 4.2.7. În afară de aceasta, autoritatea poate retrage beneficiul exceptării pe categorii atunci când, în acorduri individuale, un număr important de licențiatori de tehnologii concurente impun licențiaților lor să extindă asupra lor condițiile mai favorabile convenite cu alți licențiatori.

            3.6.2.   Neaplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii

                  (149)

                  O procedură specială de neaplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie în statele AELS este prevăzută la articolul 7 alineatul (2) din regulamentul în cauză, astfel cum este încorporat în Acordul privind SEE. Întrucât Comisia poate să nu aplice Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie prin intermediul unui regulament adresat statelor membre ale UE, articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie autorizează autoritatea să declare, prin intermediul unei recomandări, că, atunci când rețele paralele de acorduri similare de transfer de tehnologie acoperă mai mult de 50 % din piața relevantă din statele AELS, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu se aplică acordurilor de transfer de tehnologie care prevăd restrângeri specifice referitoare la această piață. Recomandarea este adresată statelor AELS sau statelor AELS care alcătuiesc piața relevantă în cauză. Ca urmare a adoptării de către autoritate a unei recomandări, în temeiul articolului 7, statele AELS au la dispoziție o perioadă de trei luni pentru a notifica autorității dacă acceptă sau nu recomandarea. Nemanifestarea din partea statelor AELS va fi interpretată ca acceptare. În cazul în care un stat AELS acceptă sau este considerat că acceptă recomandarea, statul AELS trebuie să pună în aplicare recomandarea în termen de 3 luni de la data adoptării acesteia (72).

                  (150)

                  În timp ce retragerea beneficiului Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie de către autoritate în temeiul articolului 6 implică adoptarea unei decizii în temeiul articolului 7 sau 9 din capitolul II din Protocolul 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea, efectul neaplicării exceptării pe categorii ca urmare a unei recomandări a autorității și a acceptării de către statele AELS în temeiul articolului 7 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie este pur și simplu acela de a retrage, în ceea ce privește restricțiile și piețele în cauză, beneficiul Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și a restabili aplicarea integrală a articolului 53 alineatele (1) și (3) din Acordul privind SEE. În cazul declarării exceptării pe categorii inaplicabilă, pe o piață anume, pentru acordurile care conțin anumite restricții, criteriile dezvoltate de jurisprudența relevantă a Curții AELS și a instanțelor Uniunii, precum și comunicările și deciziile anterioare adoptate de autoritate vor orienta aplicarea articolului 53 la acordurile individuale. După caz, autoritatea va lua o decizie într-un caz individual, care să ofere îndrumări pentru toate întreprinderile care acționează pe piața în cauză.

                  (151)

                  Pentru calculul nivelului de acoperire de 50 %, ar trebui să se țină seama de fiecare rețea individuală de acorduri de licență care cuprind restricții sau combinații de restricții, producând efecte similare asupra pieței.

                  (152)

                  Articolul 7 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu implică pentru autoritate o obligație de a interveni din momentul în care nivelul de acoperire de 50 % este depășit. În general, excluderea din sfera de aplicare a exceptării pe categorii se justifică atunci când accesul pe piața relevantă sau concurența pe această piață pot fi limitate semnificativ. Atunci când va fi chemată să evalueze necesitatea aplicării articolului 7, autoritatea va examina dacă o retragere individuală nu ar constitui o soluție mai potrivită. În special, aceasta poate să depindă de numărul întreprinderilor concurente care contribuie la producerea unui efect cumulativ asupra unei piețe sau de numărul de piețe geografice afectate din statele AELS.

                  (153)

                  Sfera de aplicare a oricărei recomandări adoptate în temeiul articolului 7 trebuie să fie clar definită. În primul rând, autoritatea trebuie să definească piețele relevante ale produselor și piața (piețele) geografică (geografice) relevantă (relevante) și, după aceea, trebuie să identifice tipul de restricții proprii acordurilor de licență pentru care Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu va mai fi aplicabil. Pentru acest al doilea aspect, autoritatea poate modela sfera de aplicare a recomandării sale în funcție de problema de concurență vizată. De exemplu, chiar dacă toate rețelele paralele de acorduri de neconcurență sunt luate în considerare pentru a determina dacă cota de acoperire de 50 % din piață este atinsă, autoritatea poate totuși limita sfera de aplicare a recomandării sale la obligațiile de neconcurență care depășesc o anumită durată. Astfel, acordurile de durată mai scurtă sau de o natură mai puțin restrictivă ar putea să nu fie atinse, efectul de excludere al restricțiilor în cauză fiind considerat mai puțin important. După caz, autoritatea va putea, de asemenea, furniza îndrumări prin care specifică nivelul cotei de piață sub care estimează că, în contextul în cauză, o întreprindere individuală nu poate contribui într-o manieră semnificativă la efectul cumulativ. În general, se consideră că, atunci când cota de piață deținută de produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței de către un licențiator individual nu depășește 5 %, acordul sau rețeaua de acorduri acoperind această tehnologie nu contribuie de o manieră semnificativă la un efect cumulativ de blocare a pieței (73).

                  (154)

                  Perioada de tranziție pentru neaplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie de cel puțin șase luni care trebuie să fie prevăzută în recomandare de către autoritate în temeiul articolului 7 alineatul (2) ar trebui să permită întreprinderilor implicate să-și adapteze acordurile pentru a ține seama de procedura de neaplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Autoritatea consideră că perioada de tranziție trebuie să înceapă la data adoptării de către un stat AELS destinatar a măsurilor naționale de punere în aplicare.

                  (155)

                  Recomandarea și măsurile naționale de punere în aplicare a procedurii de neaplicare a regulamentului de exceptare pe categorii nu afectează exceptarea pe categorii acordată acordurilor în cauză înainte de intrarea în vigoare a acestor măsuri naționale.

            4.   APLICAREA ARTICOLULUI 53 ALINEATELE (1) ȘI (3) ÎN AFARA DOMENIULUI DE APLICARE AL REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII A ACORDURILOR DE TRANSFER DE TEHNOLOGIE

      4.1.   Cadrul general de analiză

                  (156)

                  Acordurile care nu pot beneficia de o exceptare pe categorii, de exemplu, deoarece pragurile cotelor de piață sunt depășite sau deoarece acordul a fost încheiat între mai mult de două părți, trebuie evaluate individual. Acordurile care, fie nu restrâng concurența în sensul articolului 53 alineatul (1), fie îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) sunt valabile și aplicabile. Se reamintește că nu există nici o prezumție de ilegalitate pentru acordurile care nu intră sub incidența exceptării pe categorii, atât timp cât acestea nu conțin restrângeri grave ale concurenței. În mod special, nu există nici o prezumție privind aplicarea articolului 53 alineatul (1) pentru simplul fapt că pragurile cotei de piață sunt depășite. Evaluare individuală bazată pe principiile enunțate în prezentele orientări trebuie să fie făcută întotdeauna.

         Zona de securitate dacă există suficiente tehnologii sub control independent

                  (157)

                  Pentru favorizarea caracterului previzibil dincolo de aria de aplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și pentru limitarea analizei detaliate la cazurile susceptibile să pună probleme reale de concurență, autoritatea consideră că, în afara restricțiilor grave, este puțin probabilă o încălcare a articolului 53 atunci când există, în afara tehnologiilor controlate de părțile la acord, cel puțin patru tehnologii independente, substituibile tehnologiei care face obiectul licenței, la costuri comparabile pentru utilizator. Pentru a aprecia dacă tehnologiile sunt suficient de substituibile, trebuie să se țină seama de puterea lor comercială relativă. Presiunea concurențială exercitată de o tehnologie este limitată în cazul în care aceasta nu constituie un substituent viabil din punct de vedere comercial pentru tehnologia care face obiectul licenței. În cazul în care, de exemplu, datorită efectelor de rețea de pe piață, consumatorii indică o preferință netă pentru produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței, se poate ca alte tehnologii, deja disponibile pe piață sau susceptibile să ajungă pe piață într-un termen rezonabil, să nu ofere alternative reale și, în consecință, să nu exercite decât o presiune concurențială limitată.

                  (158)

                  Faptul că un acord nu intră sub incidența zonei de securitate descrise la punctul 157 nu însemnă că el intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), nici că, dacă ar intra, nu sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În ceea ce privește zona de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie legată de cotele de piață, această zonă de securitate suplimentară conduce doar la prezumția că acordul nu este interzis de articolul 53. În afara zonei de securitate, se impune o evaluare individuală a acordului, întemeiată pe principiile enunțate de prezentele orientări.

            4.1.1.   Factorii relevanți

                  (159)

                  Atunci când se aplică articolul 53 cazurilor individuale, trebuie să se țină seama de modul în care concurența se exercită pe piața în cauză. În acest sens, trebuie să se țină seama, în special, de următorii factori:

                              (a)

                              natura acordului;

                              (b)

                              poziția părților pe piață;

                              (c)

                              poziția concurenților pe piață;

                              (d)

                              poziția pe piețele relevante a cumpărătorilor;

                              (e)

                              barierele la intrare; și

                              (f)

                              maturitatea pieței.

                  (160)

                  Importanța diferiților factori poate să difere de la un caz la altul și depinde de toți ceilalți factori. De exemplu, faptul că părțile dețin o cotă de piață ridicată constituie, în general, un bun indicator al puterii lor de piață, în afara cazului când barierele la intrare sunt reduse. Nu este, așadar, posibilă precizarea unor reguli fixe privind importanța acestor factori individuali.

                  (161)

                  Acordurile de transfer de tehnologie pot îmbrăca diferite forme. Din acest motiv este important de analizat natura acordului din perspectiva relației concurențiale dintre părți și a restricțiilor pe care acesta le conține. În ceea ce privește acest ultim punct, este necesar să se meargă dincolo de termenii concreți ai acordului. Existența unor restricții implicite poate deriva din modul în care acordul a fost pus în aplicare de către părți și din stimulentele pentru acestea.

                  (162)

                  Poziția părților pe piață, inclusiv orice întreprindere controlată de facto sau de jure de către acestea, oferă un indiciu asupra gradului puterii de piață deținute, după caz, de licențiator, licențiat sau de ambii. Cu cât cota lor de piață este mai ridicată, cu atât poate fi mai mare puterea lor de piață. Acesta este cazul, în special, atunci când cota de piață reflectă avantajele în materie de costuri sau alte avantaje concurențiale pe care părțile le dețin în raport cu concurenții lor. Aceste avantaje concurențiale pot rezulta, de exemplu, din a fi primul care intră pe piață, din a deține brevete esențiale sau o tehnologie superioară celor ale altor operatori. Cu toate acestea, cotele de piață reprezintă întotdeauna doar unul din factorii relevanți pentru evaluarea pozițiilor de pe piață. De exemplu, în special în cazul piețelor de tehnologie, cotele de piață pot să nu fie întotdeauna un bun indicator al ponderii relative a tehnologiei în cauză și valorile cotelor de piață pot varia considerabil în funcție de diversele metode de calcul.

                  (163)

                  Cotele de piață și posibilele avantaje și dezavantaje concurențiale constituie, de asemenea, factori utilizați pentru evaluarea poziției concurenților pe piață. Cu cât sunt mai puternici și mai numeroși concurenții existenți, cu atât mai mic este riscul ca părțile să își poată exercita individual puterea pe piață. Cu toate acestea, în cazul în care numărul concurenților este relativ limitat și poziția lor pe piață este mai mult sau mai puțin similară (dimensiune, costuri, potențialul pentru cercetare și dezvoltare etc.), această structură a pieței poate crește riscul coluziunii.

                  (164)

                  Poziția cumpărătorilor pe piață permite să se observe dacă unul sau mai mulți cumpărători dețin sau nu putere de cumpărare. Primul indicator al puterii de cumpărare este cota deținută de cumpărător pe piața achizițiilor. Această cotă reflectă importanța cererii sale pentru de eventuali furnizori. Alți indicatori sunt poziția cumpărătorului pe piața sa de revânzare, inclusiv caracteristici precum întinderea geografică a piețelor de desfacere și imaginea mărcii sale în rândul consumatorilor finali. În anumite cazuri, puterea unui cumpărător poate împiedica licențiatorul și/sau licențiatul să-și exercite puterea pe piață și să împiedice, astfel, să se producă o eventuală problemă de concurență. Acesta este cazul, în special, atunci când cumpărătorii puternici au capacitatea și interesul necesare pentru introducerea unor noi surse de aprovizionare pe piață în cazul creșterii ușoare, dar permanente, a prețurilor relative. Atunci când cumpărătorii obțin doar condiții favorabile de la furnizor sau se mulțumesc cu repercutarea oricărei creșteri de prețuri asupra clienților lor, poziția pe care o dețin nu este de natură să împiedice licențiatul să-și exercite puterea pe piața produselor și, prin urmare, să soluționeze problemele de concurență de pe această piață (74).

                  (165)

                  Barierele la intrare sunt evaluate prin luarea în calcul a măsurii în care întreprinderile prezente pe piață își pot crește prețurile peste nivelul concurențial, fără a determina intrarea pe piață a unor noi societăți. În absența barierelor la intrare, posibilitatea unei intrări ușoare și rapide ar face asemenea creșteri nerentabile. Atunci când intrările efective, care împiedică sau limitează exercitarea puterii de piață, pot interveni într-un termen de un an sau doi, se consideră că, în general, barierele la intrare sunt reduse.

                  (166)

                  Barierele la intrare se pot datora unui număr mare de factori, de exemplu, economii de scară și de gamă, reglementări, în special atunci când acestea creează drepturi exclusive, ajutoare de stat, drepturi vamale la import, drepturi de proprietate intelectuală, deținerea de resurse a căror disponibilitate este limitată, de exemplu, din motive naturale, deținerea de instalații esențiale, avantajul legat de faptul de a fi prima întreprindere care acționează pe piața în cauză sau fidelitatea față de marcă a consumatorilor creată prin acțiunile publicitare de mare amploare pe o perioadă îndelungată. Acordurile restrictive între întreprinderi pot, în egală măsură, să constituie bariere la intrare, făcând mai dificil accesul pe piață și excluzând concurenții (potențiali). Pot exista bariere la intrare în toate stadiile procesului de cercetare și dezvoltare, de producție și de distribuție. Problema de a ști dacă unii dintre acești factori trebuie să fie considerați drept bariere la intrare depinde, în special, de faptul dacă aceștia comportă sau nu costuri care nu se recuperează. Costurile care nu se recuperează sunt costurile care au fost suportate pentru a intra sau a acționa pe o piață, dar care nu pot fi recuperate atunci când întreprinderea părăsește piața. Cu cât costurile irecuperabile sunt mai mari, cu atât va fi mai necesară evaluarea, de către potențialii noi-veniți, a riscurilor pe care le presupune intrarea pe piață și cu atât va fi mai credibilă amenințarea ca întreprinderile deja existente pe piață să poată rivaliza cu noii concurenți, deoarece valoarea costurilor irecuperabile face ca retragerea acestor întreprinderi de pe piață să fie costisitoare. În general, intrarea pe o piață presupune costuri irecuperabile, care uneori sunt scăzute, alteori substanțiale. De aceea, o concurență reală este, în general, mai eficace și va cântări mai mult în evaluarea unui caz decât concurența potențială.

                  (167)

                  Pe o piață matură, adică o piață care există de o anumită perioadă de timp, în care tehnologia utilizată este bine cunoscută, utilizată pe scară largă și nu se schimbă foarte mult și pe care cererea este relativ stabilă sau în scădere, restrângerile concurenței au mai multe șanse să aibă efecte negative decât pe piețe mai dinamice.

                  (168)

                  La evaluarea anumitor restricții, poate fi necesară luarea în considerare a altor factori. Aceștia cuprind efectele cumulative, cu alte cuvinte procentajul din piață acoperit de acorduri similare, durata acordurilor, cadrul de reglementare și comportamentele susceptibile de a indica sau facilita existența unei coluziuni, cum ar fi, de exemplu, o influență dominantă asupra prețurilor, modificările de prețuri anunțate în avans, discuțiile asupra prețului „corect”, o rigiditate a prețurilor în condiții de capacitate excedentară, discriminarea prin prețuri și comportamentul coluziv din trecut.

            4.1.2.   Efectele negative ale acordurilor de licență restrictive

                  (169)

                  Efectele negative pe care acordurile de transfer de tehnologie restrictive riscă să le producă asupra concurenței sunt următoarele:

                              (a)

                              reducerea concurenței intertehnologice între societățile care acționează pe piața tehnologiilor sau pe piața produselor care încorporează tehnologia în cauză, inclusiv facilitarea coluziunii, atât explicite, cât și implicite;

                              (b)

                              eliminarea concurenților, obținută prin creșterea costurilor acestora, prin restricționarea accesului lor la factorii de producție esențiali sau prin ridicarea altor bariere la intrare; precum și

                              (c)

                              reducerea concurenței intratehnologice între întreprinderile care fabrică produse în baza aceleiași tehnologii.

                  (170)

                  Acordurile de transfer de tehnologie pot reduce concurența intertehnologică, cu alte cuvinte concurența dintre întreprinderile care acordă licențe sau fabrică produse pe baza tehnologiilor substituibile. În special, această situație de întâlnește atunci când sunt impuse obligații reciproce. De exemplu, atunci când concurenții transferă reciproc tehnologii concurente și impun o obligație reciprocă de a-și transmite unul altuia viitoarele îmbunătățiri aduse respectivelor tehnologii și atunci când acordul împiedică unul dintre concurenți să obțină un avans tehnologic față de altul, concurența în materie de inovație între părți este, astfel, restrânsă (a se vedea și punctul 241 de mai jos).

                  (171)

                  De asemenea, acordarea de licențe între concurenți poate facilita coluziunea. În special pe piețele concentrate, riscul de coluziune este ridicat. Pentru a avea o coluziune, trebuie ca întreprinderile implicate să aibă aceleași opinii în ceea ce privește interesul lor comun și asupra modului în care mecanismul de coordonare trebuie să funcționeze. Pentru ca o coluziune să funcționeze, întreprinderile trebuie, de asemenea, să-și poată supraveghea reciproc comportamentul pe piață și să dispună de mijloace suficiente pentru a descuraja orice abatere de la politica comună convenită, iar barierele la intrare trebuie să fie suficient de ridicate pentru a limita intrarea sau extinderea întreprinderilor din exterior. Acordurile pot facilita coluziunea prin îmbunătățirea transparenței pieței, controlarea anumitor comportamente și prin ridicarea de bariere la intrare. Acordurile de licență care conduc la un înalt grad de similitudine a costurilor pot, de asemenea, să faciliteze în mod excepțional coluziunea, deoarece întreprinderile care au costuri similare sunt predispuse a avea opinii identice asupra modalităților de coordonare a punerii în aplicare (75).

                  (172)

                  Acordurile de licență pot, de asemenea, să aibă impact asupra concurenței intertehnologice prin crearea de bariere care împiedică intrarea concurenților sau expansiunea acestora. Asemenea efecte de blocare a pieței pot fi produse prin restricții care împiedică licențiații să acorde licențe terților sau care creează stimulente pentru ca acest lucru să nu se producă. De exemplu, terții pot fi excluși de pe piață atunci când licențiatorii existenți impun licențiaților obligații de neconcurență în asemenea măsură încât numărul licențiaților cărora terții li se pot adresa este insuficient, și atunci când intrarea la nivelul licențiaților este dificilă. Furnizorii de tehnologii substituibile pot, de asemenea, să se vadă excluși atunci când un licențiator care deține o putere de piață suficientă reunește diferite părți ale unei tehnologii pentru care acordă licențe în mod global sub forma unui pachet, în timp ce doar o parte din acest ansamblu este necesară pentru fabricarea unui produs dat.

                  (173)

                  De asemenea, acordurile de licență pot reduce concurența intratehnologică, altfel spus concurența dintre întreprinderile care fabrică produse pe baza aceleiași tehnologii. Un acord care impune restricții teritoriale licențiaților, împiedicându-i astfel să vândă unul pe teritoriul celuilalt, reduce concurența între aceștia. De asemenea, acordurile de licență pot reduce concurența intratehnologică prin facilitarea unei coluziuni între licențiați. În afară de aceasta, acordurile de licență care reduc concurența intratehnologică pot facilita coluziunea între proprietarii de tehnologii concurente sau reduce concurența intertehnologică, creând bariere la intrare.

            4.1.3.   Efecte pozitive ale acordurilor de licență restrictive și cadrul de analiză a acestor efecte

                  (174)

                  Chiar și acordurile de licență restrictive au adeseori efecte favorabile concurenței, concretizate prin creșteri ale eficienței, care ar putea compensa efectele lor anticoncurențiale. Evaluarea posibilelor efecte favorabile concurenței se face în temeiul articolului 53 alineatul (3), care conține o exceptare de la interdicția prevăzută la 53 alineatul (1). Pentru ca această exceptare să fie aplicabilă, acordul de licență trebuie să aducă avantaje economice obiective, restricțiile concurenței trebuie să fie indispensabile pentru a ajunge la aceste creșteri ale eficienței, consumatorii trebuie să primească o parte echitabilă a acestei creșteri a eficienței și acordul nu trebuie să dea părților posibilitatea de a elimina concurența pentru o parte semnificativă a produselor în cauză. O întreprindere care se prevalează de articolul 53 alineatul (3) trebuie să demonstreze, prin argumente și prin elemente de probă convingătoare, că sunt îndeplinite condițiile necesare pentru a beneficia de o exceptare (76).

                  (175)

                  Acordurile restrictive sunt evaluate în temeiul articolului 53 alineatul (3), în contextul real în care acestea s-au produs (77) și pe baza faptelor existente la un moment dat. Evaluarea ține seama, prin urmare, de schimbări majore ale situației. Exceptarea prevăzută la articolul 53 alineatul (3) se aplică atât timp cât cele patru condiții sunt îndeplinite, dar încetează să se aplice de îndată ce acestea nu mai sunt îndeplinite (78). Cu toate acestea, atunci când se aplică articolul 53 alineatul (3), trebuie să se țină seama de investițiile inițiale care nu se recuperează, făcute de către oricare dintre părți, precum și de termenele sau de constrângerile necesare pentru efectuarea și pentru rentabilizarea unei investiții destinate creșterii eficienței unei întreprinderi. Nu este posibilă aplicarea articolului 53 fără să se țină seama de investițiile ex ante și de riscurile pe care acestea le comportă. Riscurile cu care se confruntă părțile și investițiile care nu se recuperează care trebuie să fie consimțite pentru a pune în aplicare acordul pot avea, așadar, drept consecință faptul că acesta nu intră sub incidența prevederilor articolului 53 alineatul (1) sau că îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), după caz, pe parcursul perioadei necesare amortizării investiției.

                  (176)

                  Prima condiție menționată la articolul 53 alineatul (3) impune o evaluare a avantajelor obiective reflectate prin creșteri ale eficienței datorate acordului. Din acest punct de vedere, acordurile de licență oferă posibilitatea de a grupa tehnologii și alte active complementare, permițând introducerea pe piață a unor produse noi sau îmbunătățite ori fabricarea unor produse existente cu costuri reduse. Cu excepția cazului cartelurilor grave, în numeroase situații se recurge la acordarea de licențe pentru că este mai eficient pentru licențiator să acorde licențe pentru o tehnologie decât să o exploateze el însuși. Acest raționament este valabil mai ales în cazurile în care licențiatul are deja acces la activele de producție necesare. În această situație, acordul îi permite licențiatului să obțină acces la o tehnologie care poate fi combinată cu activele respective, permițându-i să exploateze tehnologii noi sau îmbunătățite. Un alt caz în care acordarea unei licențe poate să favorizeze creșterea eficienței este acela în care licențiatul deține deja o tehnologie, iar combinarea acestei tehnologii cu cea a licențiatorului creează sinergii. Atunci când cele două tehnologii sunt combinate, licențiatul poate obține un raport costuri/producție pe care nu l-ar putea realiza într-un alt mod. Acordurile de licență pot, de asemenea, să conducă la creșterea eficienței pe parcursul procesului de distribuție, la fel ca acordurile de distribuție verticale. Această creștere poate consta într-o reducere a costurilor sau în prestarea unor servicii de bună calitate către consumatori. Efectele pozitive ale acordurilor verticale sunt descrise în Orientările Autorității privind restricțiile verticale (79). Un alt exemplu de posibilă creștere a eficienței îl reprezintă acordurile prin care deținătorii de tehnologii grupează mai multe tehnologii într-un singur pachet pentru a le acorda sub licență unor terți. Asemenea acorduri de regrupare de tehnologii pot, în special, să reducă costurile de tranzacție, în măsura în care licențiații nu sunt obligați să încheie un acord de licență diferit cu fiecare licențiator. Acordarea de licențe poate fi, la rândul ei, favorabilă concurenței atunci când urmărește să asigure libertatea de creație. În sectoarele în care există numeroase drepturi de proprietate intelectuală și în care diferite produse pot aduce atingere anumitor drepturi existente și viitoare, acordurile de licență prin care părțile convin să nu-și exercite drepturile de proprietate intelectuală una în detrimentul celeilalte sunt, adesea, favorabile concurenței, deoarece le permit părților să-și dezvolte propriile tehnologii fără a se expune riscului unei căi de atac introduse ca urmare a încălcării drepturilor în cauză.

                  (177)

                  Pentru a se asigura că restricțiile sunt indispensabile, în conformitate cu cerința prevăzută la articolul 53 alineatul (3), autoritatea va verifica îndeosebi dacă fiecare restricție permite realizarea activității în cauză într-un mod mai eficient decât în cazul în care restricția respectivă nu ar fi existat. Această evaluare trebuie să țină seama de condițiile pieței și de realitățile cu care părțile se confruntă. Întreprinderile care invocă beneficiul articolului 53 alineatul (3) nu sunt obligate să aibă în vedere soluții pur ipotetice sau teoretice. Ele trebuie totuși să explice și să demonstreze de ce alternative care, aparent, sunt realiste și mult mai puțin restrictive ar fi mult mai puțin eficace decât acordul. În cazul în care recurgerea la o alternativă care pare realistă pe plan comercial și mai puțin restrictivă ar cauza reducerea semnificativă a nivelului de eficiență, restricția în cauză este considerată indispensabilă. În anumite cazuri, poate fi necesar să se analizeze și dacă un acord este indispensabil pentru creșterea nivelului de eficiență. În această situație se pot afla, de exemplu, regrupările de tehnologii care cuprind tehnologii ce sunt complementare, fără a fi esențiale (80); în astfel de cazuri trebuie să se examineze dacă și în ce măsură includerea tehnologiilor respective conduce la creșteri deosebite ale eficienței sau dacă regruparea în cauză ar putea fi limitată la tehnologii pentru care nu există niciun substituent, fără ca o astfel de limitare să provoace diminuări semnificative ale nivelului de eficiență. În cazul unei simple acordări de licență între două părți, este suficient, în general, să se analizeze dacă restricțiile individuale sunt sau nu indispensabile. De obicei, nu există soluții mai puțin restrictive decât acordul de licență.

                  (178)

                  Condiția potrivit căreia consumatorii trebuie să primească o parte echitabilă din beneficii înseamnă că, cel puțin pentru efectele negative ale acordului, consumatorii de produse fabricate în cadrul licenței trebuie să beneficieze de compensații (81). Aceasta înseamnă că creșterea eficienței trebuie să compenseze integral eventualul impact negativ al acordului asupra prețurilor, asupra producției și asupra altor factori relevanți. Astfel de măsuri pot consta în a modifica structura costurilor întreprinderilor implicate, încurajându-le să scadă prețurile practicate, sau în a le permite consumatorilor să aibă acces la produse noi sau îmbunătățite, pentru a compensa posibilele creșteri ale prețurilor (82).

                  (179)

                  Ultima condiție prevăzută la articolul 53 alineatul (3), potrivit căreia acordul nu trebuie să le ofere părților posibilitatea de a elimina concurența de pe o parte substanțială a pieței produselor în cauză, presupune o analiză a altor surse de presiune concurențială asupra pieței și a impactului acordului asupra acestor surse concurențiale. Aplicarea ultimei condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3) trebuie să țină seama de relația dintre articolul 53 alineatul (3) și articolul 54. În conformitate cu jurisprudența constantă privind articolul 101 alineatul (3) și articolul 102 din tratat, aplicarea articolului 53 alineatul (3) nu poate împiedica aplicarea articolului 54 (83). De asemenea, întrucât articolele 53 și 54 au, ambele, ca obiectiv menținerea unei concurențe reale pe piață, este necesar ca, din motive de coerență, articolul 53 alineatul (3) să fie interpretat în sensul că exceptarea nu se poate aplica acordurilor restrictive care constituie un abuz de poziție dominantă (84).

                  (180)

                  Faptul că acordul reduce semnificativ unul dintre parametrii concurenței nu semnifică neapărat că este eliminată concurența în sensul articolului 53 alineatul (3). Un acord de regrupare de tehnologii, de exemplu, poate conduce la crearea unui standard industrial și la o situație în care concurența este redusă din punctul de vedere al formatului tehnologic. Din momentul în care principalii operatori de pe piață au adoptat un anumit format, efectele de rețea îngreunează deosebit de mult supraviețuirea altor formate. Aceasta nu înseamnă totuși că realizarea de facto a unui standard industrial elimină întotdeauna concurența în sensul ultimei condiții prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În cadrul acestui standard, furnizorii pot concura în ceea ce privește prețurile, calitatea și caracteristicile produselor. Cu toate acestea, pentru ca acordul să fie conform prevederilor articolului 53 alineatul (3), trebuie să se ia măsuri pentru ca respectivul acord să nu restrângă în mod nejustificat nici concurența, nici inovațiile viitoare.

            4.2.   Aplicarea articolului 53 diferitelor tipuri de restricții proprii acordurilor de licență

                  (181)

                  Prezenta secțiune abordează diferitele tipuri de restricții care sunt înscrise de obicei în acordurile de licență. Având în vedere frecvența lor, este util să se ofere îndrumări cu privire la modul în care acestea sunt evaluate în afara zonei de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Restricțiile care au fost deja analizate în alte secțiuni ale prezentelor orientări, în special în secțiunile 3.4 și 3.5, nu sunt tratate decât succint în această secțiune.

                  (182)

                  Prezenta secțiune se referă atât la acordurile între neconcurenți, cât și la acordurile între concurenți. În ceea ce îi privește pe cei din urmă, se face o distincție, după caz, între acordurile reciproce și acordurile nereciproce. O astfel de distincție nu este necesară în cazul acordurilor între neconcurenți. Într-adevăr, atunci când întreprinderile nu sunt nici concurenți reali, nici concurenți potențiali pe o piață a tehnologiilor în cauză sau pe o piață a produselor care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței, o licență reciprocă nu diferă, în practică, de acordarea a două licențe separate. Situația este diferită pentru acordurile prin care părțile reunesc un ansamblu tehnologic care, ulterior, este acordat sub licență terților. Astfel de acorduri reprezintă regrupări de tehnologii, care sunt prezentate în secțiunea 4 de mai jos.

                  (183)

                  Prezenta secțiune nu se referă la obligațiile conținute în acordurile de licență care, în general, nu restrâng concurența în sensul articolului 53 alineatul (1). Este vorba despre următoarele obligații, fără ca această enumerare să fie exhaustivă:

                              (a)

                              obligația de confidențialitate;

                              (b)

                              obligația impusă licențiaților de a nu acorda sublicențe;

                              (c)

                              obligația de a nu utiliza drepturile asupra tehnologiei care fac obiectul licenței după încetarea acordului, atât timp cât drepturile asupra tehnologiei care fac obiectul licenței rămân valabile și în vigoare;

                              (d)

                              obligația de a ajuta licențiatorul să aplice drepturile de proprietate intelectuală care fac obiectul licenței;

                              (e)

                              obligația de a plăti redevențele minime sau de a produce o cantitate minimă de produse care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței; precum și

                              (f)

                              obligația de utilizare a mărcii licențiatorului sau de a indica numele acestuia pe produs.

            4.2.1.   Obligații în materie de redevențe

                  (184)

                  În mod normal, părțile la un acord de licență sunt libere să stabilească redevențele de plătit de către licențiat și modul de plată, fără ca acordul să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1). Acest principiu se aplică atât acordurilor între concurenți, cât și acordurilor între neconcurenți. Plata redevențelor poate, de exemplu, să ia forma unor sume forfetare, a unui procent din prețul de vânzare sau a unei sume fixe pentru fiecare produs care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței. Atunci când tehnologia care face obiectul licenței implică un factor de producție încorporat în produsul final, faptul că redevențele sunt calculate pe baza prețului produsului final nu conduce, în general, la restricții ale concurenței, cu condiția ca produsul în cauză să încorporeze tehnologia ce face obiectul licenței (85). În cazul licențelor pentru programe de calculator, redevențele calculate pe baza numărului de utilizatori și cele calculate per calculator sunt în general compatibile cu articolul 53 alineatul (1).

                  (185)

                  În cazul acordurilor de licență dintre concurenți, trebuie reținut faptul că (a se vedea punctele 100-101 și 116 de mai sus), într-un număr limitat de situații, obligația de plată a redevențelor poate echivala cu un acord de fixare a prețurilor, care este considerat a fi o restricție gravă [a se vedea articolul 4 alineatul (1) litera (a)]. Există o restricție gravă în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) în cazul în care concurenții prevăd redevențe variabile reciproce atunci când licența este fictivă, adică scopul său nu este să permită o integrare a tehnologiilor complementare și nici să atingă un alt obiectiv favorabil concurenței. Există, de asemenea, o restricție gravă în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (a) și cu articolul 4 alineatul (1) litera (d), în cazul în care redevențele se extind la produse fabricate exclusiv pe baza drepturilor proprii ale licențiatului asupra unei tehnologii.

                  (186)

                  Alte tipuri de acorduri între concurenți privind redevențele beneficiază de o exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 20 %, chiar dacă acestea restrâng concurența. În afara zonei de securitate a exceptării pe categorii, articolul 53 alineatul (1) este aplicabil atunci când concurenții își acordă licențe încrucișate și impun redevențe variabile care sunt în mod evident disproporționate în raport cu valoarea de piață a licenței și atunci când aceste redevențe au un impact semnificativ asupra prețurilor pe piață. La evaluarea eventualului caracter disproporționat al redevențelor, este necesar să se examineze redevențele plătite de alți licențiați pe piața produsului respectiv, pentru aceeași tehnologie sau pentru tehnologii substitut. În asemenea condiții, este puțin probabil să fie îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3).

                  (187)

                  În pofida faptului că exceptarea pe categorii se aplică doar în cazul în care drepturile asupra unei tehnologii sunt valide și în vigoare, părțile pot, în mod normal, să convină continuarea obligației de plată a redevențelor după perioada de validitate a drepturilor de proprietate intelectuală care fac obiectul licenței, fără a încălca prevederile articolului 53 alineatul (1). Odată ce drepturile au expirat, terții pot, de asemenea, să exploateze tehnologia în cauză în mod legal și să intre în concurență cu părțile la acord. În mod normal, o astfel de concurență reală și potențială este suficientă pentru a garanta că obligația în cauză nu va avea efecte anticoncurențiale semnificative.

                  (188)

                  În cazul acordurilor între neconcurenți, exceptarea pe categorii reglementează acordurile în care redevențele sunt calculate atât în funcție de produsele fabricate pe baza tehnologiei care face obiectul licenței, cât și în funcție de produsele fabricate pe baza unor tehnologii ce fac obiectul unor licențe acordate de terți. Asemenea acorduri pot facilita calculul redevențelor. Respectivele acorduri pot totuși să conducă și la excludere prin creșterea costurilor de utilizare a factorilor de producție ai terților și să producă, în acest fel, efecte similare efectelor unei obligații de neconcurență. În cazul în care redevențele sunt plătite nu doar pentru produsele fabricate cu tehnologia care face obiectul licenței, ci și pentru cele fabricate cu tehnologia părții terțe, ele vor crește costul acestora din urmă și vor determina scăderea cererii de tehnologii care aparțin terților. Prin urmare, în afara domeniului de aplicare al exceptării pe categorii, trebuie să fie analizată întrebarea dacă restricția are efecte de excludere. Pentru aceasta, trebuie aplicat cadrul de analiză definit în secțiunea 4.2.7 de mai jos. Atunci când efectele de blocare a pieței sunt semnificative, astfel de acorduri pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1) și este puțin probabil să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), cu excepția cazului în care nu există niciun alt mijloc practic de a calcula și de a controla plata redevențelor.

            4.2.2.   Licența exclusivă și restrângerile vânzărilor

                  (189)

                  În sensul prezentelor orientări, este util să se stabilească diferența dintre restricțiile privind producția pe un teritoriu determinat (licențele exclusive sau unice) și restrângerile vânzărilor de produse care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței pe un teritoriu determinat și către un grup determinat de clienți (restrângeri ale vânzării).

            4.2.2.1.   Licențele exclusive și unice

                  (190)

                  O „licență exclusivă” înseamnă că licențiatorul nu este autorizat nici să producă pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, nici să acorde licență pentru drepturile asupra unei tehnologii unor terțe părți, în general sau pentru o utilizare specifică ori pe un teritoriu determinat. Aceasta înseamnă că, în general sau pentru acea utilizare specifică ori în acel teritoriu determinat, numai licențiatul este autorizat să producă pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței.

                  (191)

                  Atunci când licențiatorul se angajează să nu producă el însuși sau să acorde licențe de producție altora pe un anumit teritoriu, acest teritoriu poate însemna întregul glob sau oricare parte a acestuia. Atunci când licențiatorul se angajează doar să nu transmită licențe de producție terților pe un teritoriu dat, licența este o licență unică. Licențele exclusive sau unice sunt însoțite adesea de restrângeri ale vânzărilor care limitează teritoriul pe care părțile pot vinde produsele care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței.

                  (192)

                  Acordarea reciprocă de licențe exclusive între concurenți intră sub incidența articolului 4 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie a acordurilor de transfer de tehnologie, în temeiul căruia împărțirea piețelor și a clienților între concurenți reprezintă o restricție gravă. Acordarea reciprocă de licențe unice între concurenți beneficiază, cu toate acestea, de exceptarea pe categorii până la un prag al cotei de piață de 20 %. În cazul unui asemenea acord, părțile se angajează reciproc să nu acorde licențe terților pentru tehnologiile lor concurente. În cazul în care părțile au o putere de piață importantă, aceste acorduri pot facilita coluziunea, garantând că părțile sunt singurele surse de producție pe piață, producție realizată pe baza tehnologiilor ce fac obiectul licențelor.

                  (193)

                  Acordarea nereciprocă de licențe exclusive între concurenți beneficiază de exceptarea pe categorii până la un prag al cotei de piață de 20 %. Dincolo de acest prag, este necesară efectuarea unei analize a efectelor anticoncurențiale probabile ale acestor licențe exclusive. Atunci când licența exclusivă este mondială, acest fapt presupune părăsirea pieței de către licențiator. Atunci când exclusivitatea se limitează la un teritoriu determinat, cum ar fi cel al unui stat din SEE, acordul presupune ca licențiatorul să se abțină să producă bunuri și servicii pe teritoriul respectiv. În contextul articolului 53 alineatul (1), trebuie să se analizeze mai ales importanța licențiatorului din punctul de vedere al concurenței. Este puțin probabil ca acordul să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1), în cazul în care licențiatorul deține o poziție limitată pe piața produsului sau în cazul în care nu are capacitatea de a exploata efectiv tehnologia pe teritoriul licențiatului. Situația devine specială atunci când licențiatorul și licențiatul sunt concurenți doar pe piața tehnologiei și atunci când licențiatorul, care poate fi, de exemplu, un institut de cercetare sau o întreprindere mică orientată spre cercetare, nu dispune de active de producție și de distribuție care să îi permită comercializarea efectivă a produselor care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței. În aceste condiții, este foarte puțin probabil să fie încălcat articolul 53 alineatul (1).

                  (194)

                  Este posibil ca acordarea de licențe exclusive între neconcurenți, în măsura în care intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) (86), să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Dreptul de a acorda o licență exclusivă este, în general, necesar pentru a stimula licențiatul să investească în tehnologia care face obiectul licenței și să comercializeze produsele în timp util. Este cazul, în special, atunci când licențiatul trebuie să realizeze investiții importante pentru a continua dezvoltarea tehnologiei care face obiectul licenței. Odată ce licențiatul a comercializat cu succes tehnologia ce face obiectul licenței, contestarea exclusivității l-ar priva de rezultatele succesului său și ar acționa în detrimentul concurenței, diseminării tehnologiei și inovării. Prin urmare, autoritatea nu va contesta decât în cazuri excepționale licențele exclusive din acordurile dintre neconcurenți, indiferent de sfera teritorială a licenței.

                  (195)

                  Cu toate acestea, în cazul în care licențiatul deține deja o tehnologie substituibilă utilizată pentru producția internă, este posibil ca licența exclusivă să nu fie necesară pentru a motiva licențiatul să introducă un produs pe piață. Într-o astfel de situație, acordarea de licențe exclusive poate, în schimb, să intre sub incidența articolul 53 alineatul (1), în special în cazul în care licențiatul deține o putere de piață pe piața produsului. Principala situație în care intervenția poate fi justificată este cea în care un licențiat aflat în poziție dominantă obține o licență exclusivă pentru una sau mai multe tehnologii concurente. Acordurile de acest tip pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1) și este puțin probabil să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Cu toate acestea, pentru a se aplica articolul 53 alineatul (1), intrarea pe piața tehnologiilor trebuie să fie dificilă, iar tehnologia care face obiectul licențelor trebuie să constituie o sursă reală de concurență pe piață. În aceste circumstanțe, o licență exclusivă poate bloca accesul pe piață al licențiaților terți și ridica obstacole în calea intrării pe piață și îi permite licențiatului să-și mențină puterea de piață.

                  (196)

                  Acordurile prin care două sau mai multe părți își acordă reciproc licențe încrucișate și se angajează să nu acorde licențe terților conduc la apariția unor probleme speciale atunci când pachetul de tehnologii care rezultă din licențele încrucișate creează un standard industrial de facto, la care terții trebuie să aibă acces pentru a concura efectiv pe acea piață. În aceste cazuri, acordurile creează un standard închis, rezervat părților. Autoritatea va evalua astfel de acorduri în conformitate cu aceleași principii ca cele aplicabile acordurilor de regrupare de tehnologii (a se vedea secțiunea 4.4). În mod normal, va exista cerința ca tehnologiile care susțin un asemenea standard să fie acordate sub licență terților în condiții echitabile, rezonabile și nediscriminatorii (87). Atunci când părțile la acord concurează cu terți pe piața existentă a produsului, iar acordul se referă la această piață, un standard închis riscă să aibă efecte de excludere importante. Acest impact negativ asupra concurenței poate fi evitat numai prin acordarea de licențe și unor terți.

            4.2.2.2.   Restrângerile vânzărilor

                  (197)

                  Și în ceea ce privește restrângerile vânzărilor trebuie făcută o distincție importantă între acordurile de licență între concurenți și cele între neconcurenți.

                  (198)

                  Restrângerile vânzărilor active și pasive impuse de una sau de ambele părți în cadrul unui acord reciproc între concurenți reprezintă restrângeri grave ale concurenței în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Astfel de restrângeri ale vânzărilor intră sub incidența articolului 53 alineatul (1) și este puțin probabil să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Restrângerile în cauză au, în general, ca obiect împărțirea pieței, deoarece împiedică partea afectată să-și vândă produsele, în mod activ și pasiv, pe teritoriul și către grupurile de clienți pe care le aproviziona sau pe care le-ar fi putut aproviziona, în mod real, în absența acordului.

                  (199)

                  În cazul acordurilor nereciproce între concurenți, exceptarea pe categorii se aplică restrângerii vânzărilor active și/sau ale celor pasive realizate de către licențiat sau licențiator în teritoriul exclusiv sau către grupul exclusiv de cumpărători rezervat celeilalte părți [a se vedea articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (i) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie]. Peste pragul cotei de piață de 20 %, restrângerile vânzărilor dintre licențiator și licențiat intră sub incidența articolul 53 alineatul (1) atunci când una sau ambele părți dispun de o putere de piață importantă. Astfel de restrângeri pot fi totuși indispensabile pentru diseminarea tehnologiilor valoroase și s-ar putea, prin urmare, să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). O astfel de situație apare atunci când licențiatorul are o poziție relativ fragilă pe piață în teritoriul pe care își exploatează el însuși tehnologia. În astfel de situații, mai ales restrângerile vânzărilor active pot fi indispensabile pentru a-l convinge pe licențiator să acorde licența. În absența unor astfel de restrângeri, licențiatorul ar risca să fie confruntat cu o concurență activă în domeniul său de activitate principal. În mod similar, restrângerile vânzărilor active realizate de către licențiator pot fi indispensabile, mai ales atunci când licențiatul are o poziție de piață relativ slabă pe teritoriul care i-a fost atribuit și trebuie să facă investiții substanțiale pentru a putea să exploateze, în mod eficient, tehnologia care face obiectul licenței.

                  (200)

                  Exceptarea pe categorii se referă și la restrângerile vânzărilor active pe teritoriul sau către grupul de cumpărători alocate altui licențiat, care nu era un concurent al licențiatorului la momentul încheierii acordului de licență cu acesta. Totuși acest lucru se întâmplă numai în situația în care acordul dintre părțile în cauză nu este reciproc [a se vedea articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie]. Peste pragul cotei de piață, astfel de restrângeri ale vânzărilor active pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1), atunci când părțile au un grad semnificativ de putere de piață. Cu toate acestea, restrângerea poate fi indispensabilă, în sensul articolului 53 alineatul (3), pe perioada de timp necesară licențiatului protejat pentru a intra pe o nouă piață și a-și consolida prezența pe teritoriul alocat sau față de grupul de cumpărători alocat. Această protecție împotriva vânzărilor active îi permite licențiatului să depășească asimetria cu care se confruntă pentru că unii dintre licențiați sunt întreprinderi concurente ale licențiatorului și, prin urmare, sunt deja stabiliți pe piață. Restrângerile vânzărilor pasive realizate de către licențiați pe un teritoriu sau către un grup de cumpărători atribuiți unui alt licențiat sunt restricții grave în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

                  (201)

                  În cazul acordurilor între neconcurenți, restrângerile vânzărilor între licențiator și un licențiat beneficiază de exceptarea pe categorii până la pragul cotei de piață de 30 %. După depășirea pragului cotei de piață, restrângerile vânzărilor active și pasive efectuate de licențiați pe teritorii sau către grupuri de clienți rezervate exclusiv licențiatorului pot fi indispensabile pentru diseminarea tehnologiilor cu valoare ridicată, acestea neintrând, prin urmare, sub incidența articolul 53 alineatul (1) sau îndeplinind condițiile de la articolul 53 alineatul (3). O astfel de situație apare atunci când licențiatorul are o poziție pe piață relativ fragilă în teritoriul pe care își exploatează el însuși tehnologia. În astfel de împrejurări, mai ales restrângerile vânzărilor active pot fi indispensabile pentru a-l convinge pe licențiator să acorde licența. În absența unor astfel de restrângeri, licențiatorul ar risca să fie confruntat cu o concurență activă în domeniul său de activitate principal. În alte situații, restrângerile impuse vânzărilor licențiatului pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1) și pot să nu îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Această probabilitate există atunci când licențiatorul, în mod individual, deține o putere de piață importantă și, de asemenea, în cazul în care o serie de acorduri similare, încheiate de licențiatori care, împreună, dețin o poziție puternică pe piață, au un efect cumulativ.

                  (202)

                  Atunci când intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), restrângerile impuse vânzărilor licențiatorului pot îndeplini condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3), cu excepția cazului în care nu există alternative reale la tehnologia licențiatorului pe piață sau astfel de alternative fac deja obiectul unor licențe primite de respectivul licențiat de la terți. Asemenea restrângeri, în special cele privind vânzările active, sunt, de obicei, indispensabile, în sensul articolului 53 alineatul (3), pentru a-l determina pe licențiat să investească în producția, comercializarea și vânzarea produselor care încorporează tehnologia ce face obiectul licenței. Este foarte probabil ca licențiatul să fie, în mod clar, mai puțin motivat să investească, în cazul în care face față concurenței directe a licențiatorului ale cărui costuri de producție nu sunt grevate de plata redevențelor, ceea ce ar putea duce la niveluri ale investițiilor inferioare celor optime.

                  (203)

                  În ceea ce privește restrângerile vânzărilor între licențiați în cadrul unor acorduri între neconcurenți, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie exceptează pe categorii restrângerile vânzărilor active între teritorii sau grupuri de clienți. Peste pragul cotei de piață de 30 %, restrângerile vânzărilor active dintre teritoriile sau grupurile de clienți ale licențiaților limitează concurența intratehnologică și pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1), în cazul în care licențiatul are o importantă putere de piață. Cu toate acestea, astfel de restrângeri pot îndeplini condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) atunci când sunt necesare pentru a preveni parazitismul și pentru a-l motiva pe licențiat să facă investițiile necesare pentru exploatarea eficientă a tehnologiei care face obiectul licenței în teritoriul său și să promoveze vânzările produsului fabricat sub licență. Restrângerile vânzărilor pasive sunt reglementate de lista de restricții grave de la articolul 4 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie (a se vedea punctele 119-127 de mai sus).

            4.2.3.   Restrângerile producției

                  (204)

                  Limitarea reciprocă a producției în cadrul acordurilor de licență dintre concurenți constituie o restricție gravă astfel cum a fost prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie (a se vedea punctul 103 de mai sus). Articolul 4 alineatul (1) litera (b) nu reglementează limitările producției aferente tehnologiei licențiatorului care iau fost impuse licențiatului în cadrul unui acord nereciproc sau care i-au fost impuse unuia dintre licențiați în cadrul unui acord reciproc. Astfel de limitări beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 20 %. Peste acest prag, limitarea producției impusă licențiatului poate restrânge concurența atunci când părțile au o importantă putere de piață. Cu toate acestea, articolul 53 alineatul (3) poate fi aplicat atunci când tehnologia licențiatorului este într-o măsură semnificativă mai bună decât tehnologia licențiatului, iar producția este limitată la un nivel net superior nivelului producției licențiatului de dinaintea încheierii acordului. În această situație, impactul limitării producției este limitat chiar și pe piețele pe care cererea este în creștere. La aplicarea articolului 53 alineatul (3), trebuie luat în considerare și faptul că astfel de restricții pot fi necesare pentru încurajarea licențiatorului la diseminarea cât mai amplă a tehnologiei sale. De exemplu, un licențiator poate ezita să-și transmită licența către concurenți în cazul în care nu poate limita licența la un amplasament unic de producție cu o capacitate de producție precizată (licență de amplasament). În cazul în care acordul de licență duce la integrarea efectivă a unor active complementare, limitarea producției licențiatului poate îndeplini condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Cu toate acestea, o astfel de situație este improbabilă în cazul în care părțile dețin o putere importantă de piață.

                  (205)

                  Limitarea producției în acordurile de licență între neconcurenți beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 30 %. Principalul risc anticoncurențial ce rezultă din limitarea producției licențiaților în acordurile între neconcurenți este restrângerea concurenței intratehnologice între licențiați. Importanța unor astfel de efecte anticoncurențiale depinde de poziția deținută pe piață de licențiator și licențiați și de măsura în care limitarea producției împiedică licențiatul să satisfacă cererea pentru produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței.

                  (206)

                  Atunci când limitarea producției este asociată cu stabilirea unor teritorii exclusive sau a unor grupuri de cumpărători exclusivi, efectele restrictive sunt accentuate. Asocierea acestor două tipuri de restricții crește probabilitatea ca respectivul acord să servească la împărțirea piețelor.

                  (207)

                  De asemenea, limitările producției impuse licențiatului în acordurile dintre neconcurenți pot avea efecte favorabile concurenței atunci când favorizează diseminarea tehnologiei. Ca furnizor de tehnologie, în mod normal, licențiatorul ar trebui să fie liber să stabilească cantitatea de produse fabricate de către licențiat pe baza tehnologiei care face obiectul licenței. În cazul în care licențiatorul nu ar fi liber să determine producția licențiatului, s-ar putea ca multe acorduri de licență să nu se materializeze, ceea ce ar avea un impact negativ asupra diseminării tehnologiilor noi. O astfel de situație riscă să apară în special atunci când licențiatorul este și producător, deoarece, în acest caz, producția licențiatului se poate desfășura din nou pe principalul teritoriu de activitate al licențiatorului și poate avea astfel un impact direct asupra acestor activități. Pe de altă parte, este mai puțin probabil ca limitarea producției să fie necesară pentru a garanta diseminarea tehnologiei licențiatorului atunci când aceasta este combinată cu restrângeri ale vânzărilor licențiatului, prin care i se interzice acestuia să-și vândă produsele pe un teritoriu sau către un grup de clienți rezervat licențiatorului.

            4.2.4.   Limitări ale domeniului de utilizare

                  (208)

                  În cazul limitării domeniului de utilizare, licența este limitată fie la unul sau mai multe domenii tehnice de aplicare, fie la una sau mai multe piețe ale produselor sau sectoare industriale. Un sector industrial poate cuprinde mai multe piețe ale produselor, dar nu și o parte dintr-o piață a unui produs. În multe cazuri, aceeași tehnologie poate fi folosită pentru fabricarea unor produse diferite sau poate fi încorporată în produse aparținând unor piețe ale produselor diferite. O nouă tehnologie de turnare poate fi, de exemplu, folosită pentru a fabrica sticle și pahare din plastic, fiecare dintre aceste produse aparținând unei piețe separate a produsului. Cu toate acestea, o piață unică a produselor poate acoperi mai multe domenii tehnice de utilizare. De exemplu, o nouă tehnologie a motoarelor poate fi utilizată atât pentru producția motoarelor cu patru cilindri, cât și cu șase cilindri. De asemenea, o tehnologie de producție a chipset-urilor ar putea fi utilizată pentru a produce chipset-uri cu până la patru procesoare sau altele cu mai mult de patru procesoare. O licență care limitează folosirea tehnologiei ce face obiectul licenței doar la motoarele cu patru cilindri sau doar la chipset-urile cu până la patru procesoare constituie o limitare a domeniului tehnic de utilizare.

                  (209)

                  Având în vedere că limitările domeniului de utilizare beneficiază de o exceptare pe categorii, iar anumite restricții legate de clienți constituie restricții grave în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) și articolul 4 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, este important să se distingă între cele două categorii de restricții. O restricție legată de cumpărători presupune identificarea grupurilor de cumpărători specifice și limitarea vânzărilor de către părți către aceste grupuri. Faptul că limitarea domeniului tehnic de utilizare poate corespunde anumitor grupuri de cumpărători de pe piața produsului nu înseamnă că limitarea în cauză trebuie să fie considerată o restricție legată de cumpărători. De exemplu, faptul că anumiți cumpărători cumpără în principal sau exclusiv chipset-uri cu mai mult de patru procesoare nu înseamnă că o licență limitată la chipset-uri cu până la patru procesoare constituie o restricție legată de cumpărători. Domeniul de utilizare trebuie să fie totuși definit într-un mod obiectiv, prin referire la caracteristicile tehnice identificate și importante ale produsului contractual.

                  (210)

                  Întrucât anumite limitări ale producției reprezintă restricții grave în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, este de asemenea important de precizat că limitările domeniului de utilizare nu sunt considerate a fi limitări ale producției, deoarece o limitare a domeniului de utilizare nu limitează producția pe care o poate realiza licențiatul în domeniul de utilizare care face obiectul licenței.

                  (211)

                  O limitare a domeniului de utilizare limitează exploatarea tehnologiei care face obiectul licenței de către licențiat la unul sau mai multe domenii de utilizare determinate, fără să limiteze capacitatea licențiatorului de a exploata această tehnologie. În afară de aceasta, ca și în cazul teritoriilor, aceste domenii de utilizare pot fi atribuite licențiatului în cadrul unei licențe exclusive sau unice. Limitările domeniului de utilizare asociate cu o licență exclusivă sau unică restrâng de asemenea capacitatea licențiatorului de a exploata propria tehnologie, împiedicându-l să o exploateze el însuși, inclusiv prin acordarea de licențe terților. În cazul unei licențe unice, numai acordarea de licențe terților este limitată. Limitările domeniului de utilizare asociate cu licențele exclusive și unice sunt tratate în aceeași manieră ca licențele exclusive și unice analizate la secțiunea 4.2.2 de mai sus. Aceasta înseamnă că, în special, în ceea ce privește acordarea de licențe între concurenți, acordarea reciprocă de licențe exclusive constituie o restricție gravă, în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c).

                  (212)

                  Limitările domeniului de utilizare pot avea efecte favorabile concurenței prin faptul că încurajează licențiatorul să acorde tehnologia sa sub licență pentru aplicații care nu țin de domeniul său principal de activitate. În cazul în care licențiatorul nu ar putea să împiedice licențiatul să acționeze în domeniile în care el însuși exploatează tehnologia sau în acela în care valoarea tehnologiei nu este încă bine stabilită, nu va avea probabil un interes să acorde licențe sau va fi determinat să ceară redevențe foarte mari. Trebuie, de asemenea, să fie luat în considerare faptul că, în anumite sectoare, licențele sunt adesea acordate pentru a garanta libertatea de concepție, evitându-se eventualele acțiuni pentru încălcarea drepturilor de proprietate intelectuală. În domeniul de aplicare al licenței, licențiatul poate dezvolta propria sa tehnologie, fără să se teamă că licențiatorul va introduce o astfel de acțiune.

                  (213)

                  Limitările domeniului de utilizare impuse licențiaților în acordurile dintre concurenții existenți sau potențiali beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 20 %. Principala problemă de concurență în cazul unor asemenea restricții este riscul ca licențiatul să nu mai reprezinte o forță concurențială în afara domeniului de utilizare care face obiectul licenței. Acest risc este mai mare în cazul acordurilor de licențe încrucișate între concurenți, care prevăd limitări asimetrice ale domeniului de utilizare. O limitare a domeniului de utilizare este asimetrică atunci când una dintre părți este autorizată să utilizeze tehnologia care face obiectul licenței într-un sector industrial, pe o piață a produselor sau într-un domeniu tehnic de utilizare, iar cealaltă parte este autorizată să utilizeze cealaltă tehnologie care face obiectul licenței în alt sector industrial, pe o altă piață a produselor sau în alt domeniu tehnic de utilizare. Probleme de concurență pot să apară în special atunci când licențiatul utilizează, de asemenea, instalațiile sale de producție, echipate în vederea utilizării tehnologiei care face obiectul licenței, pentru fabricarea de produse cu propria tehnologie în afara domeniului său tehnic de utilizare care face obiectul licenței. În cazul în care acordul poate determina licențiatul să-și reducă producția în afara domeniului de utilizare care face obiectul licenței, este probabil ca acordul să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1). Limitările simetrice ale domeniului de utilizare, cu alte cuvinte acordurile prin care părțile obțin licențe reciproce în vederea utilizării tehnologiilor lor în același domeniu sau aceleași domenii de utilizare, au puține șanse de a intra sub incidența articolului 53 alineatul (1). Este puțin probabil ca astfel de acorduri să restrângă concurența care exista și în lipsa acestora. De asemenea, este improbabil ca articolul 53 alineatul (1) să se aplice acordurilor care nu fac decât să permită licențiatului să dezvolte și să exploateze propria sa tehnologie în domeniul acoperit de licență fără să se teamă că licențiatorul va introduce o acțiune pentru încălcarea drepturilor de proprietate intelectuală. În aceste condiții, limitările domeniului de utilizare nu restrâng în sine concurența care exista înainte de încheierea acordului. În absența acordului, licențiatul se expune, de asemenea, unor acțiuni, în afara domeniului de utilizare care face obiectul licenței. În cazul în care, cu toate acestea, fără o justificare comercială, licențiatul își reduce sau încetează activitățile în afara domeniului de utilizare care face obiectul licenței, aceasta poate fi o indicație a unui acord subiacent de repartizare a pieței, echivalent unei restricții grave în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

                  (214)

                  Restrângerile domeniului de utilizare impuse licențiatului și licențiatorilor în acordurile dintre neconcurenți beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 30 %. Limitările domeniului de utilizare în acordurile între neconcurenți prin care licențiatorul își rezervă una sau mai multe piețe ale produselor sau domenii tehnice de utilizare nu restrâng, în general, concurența sau sunt propice creșterilor în eficiență. Ele favorizează difuzarea noilor tehnologii, prin faptul că motivează licențiatorul să acorde licențe de exploatare pentru domeniile în care nu dorește el însuși să exploateze tehnologia. În cazul în care licențiatorul nu ar putea împiedica licențiații să acționeze în domeniile în care exploatează el însuși tehnologia, este probabil că acest lucru ar descuraja licențiatorul să acorde licențe.

                  (215)

                  De asemenea, în acordurile între neconcurenți, licențiatorul este în mod normal abilitat să acorde diferiților licențiați licențe unice sau exclusive limitate la unul sau mai multe domenii de utilizare. Aceste restricții limitează concurența intratehnologică între licențiați în același fel ca licențele exclusive și sunt analizate în aceeași manieră (a se vedea secțiunea 4.2.2.1 de mai sus).

            4.2.5.   Obligații de utilizare captivă

                  (216)

                  O obligație de utilizare captivă este o obligație impusă licențiatului de a-și limita producția de produse care fac obiectul licenței la cantitățile necesare pentru fabricarea propriilor sale produse, precum și pentru întreținerea și repararea acestora. Cu alte cuvinte, acest tip de limitare a utilizării se referă la obligația impusă licențiatului de a nu utiliza produse încorporând tehnologia care face obiectul licenței decât ca factori de producție destinați a fi integrați în propria sa producție, acesta necuprinzând și vânzarea produselor sub licență în vederea înglobării lor în produsele altor producători. Obligația de utilizare captivă beneficiază de exceptare pe categorii până la concurența pragurilor cotelor de piață, de 20 % și, respectiv, 30 %. Atunci când acordurile vizate nu pot beneficia de exceptarea pe categorii, este necesar să se examineze efectele favorabile concurenței și efectele anticoncurențiale ale restricțiilor în cauză. În acest sens, trebuie făcută o distincție între acordurile dintre concurenți și acordurile dintre neconcurenți.

                  (217)

                  În cazul acordurilor de licență dintre concurenți, o restricție impusă licențiatului de a nu fabrica produsele care fac obiectul licenței decât pentru a le integra în propriile sale produse împiedică furnizarea componentelor în cauză către producătorii terți. În cazul în care, înainte ca acordul să fie încheiat, licențiatul nu era un furnizor existent sau potențial al altui producător pentru acele componente, obligația de utilizare captivă nu schimbă cu nimic situația preexistentă. În acest caz, restricția este apreciată în același mod ca în cazul acordurilor între neconcurenți. În schimb, în cazul în care licențiatul este un furnizor existent sau potențial de componente, este necesar să se examineze impactul acordului asupra acestei activități. În cazul în care, prin dotarea în vederea utilizării tehnologiei licențiatorului, licențiatul renunță la utilizarea propriei tehnologii în mod autonom și, așadar, renunță la a mai fi un furnizor de componente, acordul restrânge concurența care exista înainte de încheierea lui. Aceasta poate conduce la grave efecte negative asupra pieței atunci când licențiatorul are o importantă putere de piață pe piața componentelor.

                  (218)

                  În cazul unor acorduri de acordare de licențe între neconcurenți, există două riscuri principale pentru concurență care provin din restricțiile de utilizare captivă: o restrângere a concurenței pe piață în cadrul aceleiași tehnologii pentru furnizarea de factori de producție și o excludere a arbitrajului dintre licențiați ceea ce crește posibilitatea ca licențiatorul să impună licențiaților redevențe discriminatorii.

                  (219)

                  Cu toate acestea, obligația de utilizare captivă poate să și favorizeze concurența. În cazul în care licențiatorul este un furnizor de componente, restricția poate fi necesară pentru ca tehnologia să poată fi difuzată între neconcurenți. În absența restricției, este posibil ca licențiatorul să nu acorde licența sau să o acorde în schimbul unor redevențe foarte mari, deoarece, în caz contrar, aceasta ar face să apară concurenți direcți pentru sine pe piața componentelor. Într-un astfel de caz, o obligație de utilizare captivă este, în mod normal, fie nerestrictivă pentru concurență, fie reglementată de articolul 53 alineatul (3). Cu toate acestea, este necesar ca licențiatul să aibă în întregime libertatea de a vinde produsele în cauză ca piese de schimb pentru propriile sale produse. Acesta trebuie să fie în măsură să asigure servicii postvânzare pentru propriile sale produse, inclusiv prin intermediul unor furnizori de servicii postvânzare independenți, care să realizeze întreținerea și repararea produselor sale.

                  (220)

                  Atunci când licențiatorul nu este un furnizor de componente pe piața relevantă a produselor, motivul de mai sus de justificare a obligației de utilizare captivă nu se mai aplică. Într-un astfel de caz, o obligație de utilizare captivă poate, în principiu, să favorizeze difuzarea tehnologiei, garantând că licențiații nu vor vinde componentele producătorilor care sunt în concurență cu licențiatorul pe alte piețe ale produselor. Cu toate acestea, există astfel, în mod normal, o altă soluție mai puțin restrictivă, care constă în a impune licențiatului să nu vândă anumitor grupuri de clienți rezervați licențiatorului. Prin urmare, într-un asemenea caz, o obligație de utilizare captivă nu este, în mod obișnuit, necesară pentru ca tehnologia să poată fi difuzată.

            4.2.6.   Legarea și gruparea licențelor

                  (221)

                  În domeniul licențelor pentru tehnologie, licențele pot fi legate atunci când licențiatorul condiționează acordarea unei licențe pentru o tehnologie (produsul care leagă) de preluarea de către licențiat a unei licențe pentru o altă tehnologie sau de cumpărarea unui produs de la licențiator sau de la o persoană desemnată de acesta (produsul legat). Se consideră că licențele sunt grupate atunci când una sau două tehnologii și un produs nu sunt vândute decât împreună, în cadrul unei vânzări grupate. Cu toate acestea, în ambele cazuri, condiția este ca produsele și tehnologiile în cauză să fie distincte, respectiv să existe o cerere distinctă pentru fiecare dintre produsele și tehnologiile care fac obiectul licențelor legate sau grupate. În mod obișnuit, nu este cazul atunci când tehnologiile sau produsele sunt legate prin forța împrejurărilor, astfel încât este imposibil de exploatat tehnologia care face obiectul licenței fără produsul legat sau o parte din tehnologii sau din produsele grupate fără cealaltă parte. În continuare, termenii „licențe legate” se referă atât la licențele legate, cât și la cele grupate.

                  (222)

                  Articolul 3 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, care limitează aplicarea exceptării pe categorii prin pragurile cotelor de piață, stipulează că licențele legate și licențele grupate nu beneficiază de exceptarea pe categorii peste pragurile cotelor de piață de 20 % pentru acordurile între concurenți și de 30 % pentru acordurile între neconcurenți. Pragurile se aplică oricărei piețe relevante a tehnologiilor sau a produselor afectată de acordul de licență, inclusiv pieței produsului legat. Peste aceste praguri, este necesar să se examineze efectele acordului favorabile concurenței și cele anticoncurențiale.

                  (223)

                  Principalul efect restrictiv al licențelor legate este excluderea furnizorilor concurenți de produse legate. Licențele legate pot, de asemenea, să permită licențiatorului să mențină o putere de piață pe piața produsului care leagă prin ridicarea de bariere la intrare, deoarece ele pot constrânge noii actori să pătrundă pe mai multe piețe simultan. În afară de aceasta, ele pot permite licențiatorului să crească redevențele, mai ales atunci când produsul care leagă și produsul legat sunt parțial substituibile și atunci când cele două produse nu sunt utilizate în proporțiile stabilite. Licențele legate împiedică licențiatul să treacă la produse de substituire atunci când cresc redevențele pentru produsul care leagă. Aceste probleme de concurență există indiferent de faptul că părțile la acord sunt sau nu concurente. Pentru ca licențele legate să poată avea efecte anticoncurențiale, licențiatorul trebuie să aibă putere de piață semnificativă pe piața produselor care leagă pentru a putea restrânge concurența în ceea ce privește produsele legate. În absența puterii de piață pentru produsul care leagă, licențiatorul nu-și poate utiliza tehnologia în scopul anticoncurențial de excludere a furnizorilor produsului legat. În afară de aceasta, ca în cazul obligațiilor de neconcurență, legătura trebuie să acopere o anumită proporție din piața produsului legat pentru a putea avea o excludere semnificativă a pieței. Atunci când licențiatorul dispune de o anumită putere pe piața produsului legat, mai importantă decât pe cea a produsului care leagă, restricția este considerată o clauză de neconcurență sau o obligație cantitativă, datorită faptului că toate problemele de concurență își au originea pe piața produsului „legat”, și nu a produsului „care leagă” (88).

                  (224)

                  Licențele legate pot, de asemenea, să conducă la creșteri ale eficienței. De exemplu, acesta este cazul atunci când produsul legat este necesar pentru ca tehnologia care face obiectul licenței să poată fi exploatată într-un mod tehnic satisfăcător sau pentru a garanta că producția sub licență este conformă cu standardele de calitate respectate de licențiator și de alți licențiați. În mod obișnuit, într-un asemenea caz, licențele legate fie nu restrâng concurența, fie sunt reglementate de articolul 53 alineatul (3). Atunci când licențiații utilizează marca sau numele licențiatorului sau atunci când este clar pentru consumatori că există o legătură între produsul care încorporează tehnologia care face obiectul licenței și licențiator, licențiatorul este îndreptățit să se asigure de calitatea produselor, de faptul că aceasta nu aduce atingere valorii tehnologiei sale sau reputației sale în calitate de operator economic. În afară de aceasta, atunci când consumatorii știu că licențiații (și licențiatorul) fabrică produse pe baza aceleiași tehnologii, este puțin probabil ca licențiații să accepte să ia o licență în cazul în care tehnologia nu era exploatată de către toți într-o manieră satisfăcătoare din punct de vedere tehnic.

                  (225)

                  De asemenea, licențele legate pot favoriza concurența atunci când produsul legat permite licențiatului să exploateze tehnologia care face obiectul licenței într-un mod mult mai eficient. De exemplu, atunci când licențiatorul acordă o licență pentru o tehnologie referitoare la un proces anume, părțile pot conveni, de asemenea, ca licențiatul să cumpere de la licențiator un catalizator realizat pentru a fi utilizat cu tehnologia care face obiectul licenței și care să permită exploatarea acesteia într-un mod mai eficient decât alți catalizatori. Atunci când o restricție de acest tip intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) pot fi îndeplinite, chiar atunci când cotele de piață sunt superioare pragurilor stabilite de Regulamentul de exceptare pe categorii.

            4.2.7.   Obligațiile de neconcurență

                  (226)

                  Obligația de neconcurență, în contextul licențelor de tehnologie, îmbracă forma unei obligații impuse licențiatului de a nu folosi tehnologia terților care se află în concurență cu tehnologia care face obiectul licenței. Atunci când o obligație de neconcurență se referă la un produs sau la o tehnologie suplimentară pusă la dispoziție de licențiator, obligația este analizată în secțiunea 4.2.6 referitoare la licențele legate.

                  (227)

                  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie prevede exceptarea obligațiilor de neconcurență atât în cazul acordurilor dintre întreprinderile concurente, cât și în cazul acordurilor între neconcurenți până la pragul cotelor de piață de 20 % și, respectiv, 30 %.

                  (228)

                  Principalul risc prezentat de obligațiile de neconcurență este eliminarea tehnologiilor care aparțin terților. De asemenea, obligațiile de neconcurență pot facilita coluziunea între licențiatori în cazul în care mai mulți licențiatori o utilizează în acorduri separate (adică în caz de utilizare cumulativă). Excluderea tehnologiilor concurente reduce presiunea concurențială asupra redevențelor încasate de licențiator și limitează, de asemenea, concurența între tehnologiile existente, reducând posibilitatea pe care o au licențiații de a trece de la o tehnologie la alta. Acordurile între concurenți și acordurile între neconcurenți pot, în general, să fie analizate în același mod, în măsura în care, în ambele cazuri, excluderea altor tehnologii este principala problemă. Cu toate acestea, în cazul unui acord de licențe încrucișate între concurenți în care cele două părți s-au înțeles să nu folosească tehnologii aparținând terților, acordul poate facilita o coluziune între părți pe piața produselor, ceea ce justifică stabilirea unui prag al cotei de piață mai mic de 20 %.

                  (229)

                  Excluderea poate avea loc atunci când o parte importantă a licențiaților potențiali sunt deja legați de una sau, în cazul efectelor cumulative, de mai multe surse tehnologice și nu au posibilitatea de a exploata tehnologiile concurente. O excludere poate fi rezultatul unor acorduri încheiate de un singur licențiator, care are o mare putere de piață, sau prin efectul cumulativ al acordurilor încheiate de mai mulți licențiatori, chiar atunci când fiecare acord individual sau rețea individuală de acorduri este reglementat(ă) de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Cu toate acestea, în acest din urmă caz, este improbabil să se producă un efect cumulativ grav atâta vreme cât ponderea pieței legate prin acorduri este mai mică de 50 %. Peste acest prag, este posibil să apară o blocare semnificativă a pieței atunci când barierele la intrare pentru noii licențiați sunt relativ ridicate. În cazul în care barierele la intrare sunt scăzute, noi licențiați vor putea să intre pe piață și să exploateze din punct de vedere comercial tehnologii atractive deținute de terți, reprezentând, astfel, o alternativă reală pentru licențiații existenți. Pentru a determina care sunt posibilitățile reale de intrare și dezvoltare de care dispun terții, trebuie, de asemenea, să se țină seama de măsura în care distribuitorii sunt legați de licențiați prin obligații de neconcurență. Într-adevăr, tehnologiile care aparțin terților pot avea o șansă reală de a pătrunde pe piață, dar numai dacă au acces la activele de producție și distribuție necesare. Cu alte cuvinte, ușurința de a intra nu depinde numai de existența unui număr suficient de licențiați, ci și de măsura în care aceștia au acces la distribuție. La evaluarea efectelor de excludere la nivelul distribuției, autoritatea va folosi cadrul analitic prevăzut de secțiunea VI.2.1 din Orientările autorității privind restricțiile verticale (89).

                  (230)

                  Atunci când licențiatorul are o importantă putere de piață, obligațiile impuse licențiaților de a obține tehnologia numai de la licențiator pot conduce la importante efecte de excludere. Cu cât este mai însemnată poziția ocupată de licențiator pe piață, cu atât este mai mare riscul excluderii tehnologiilor concurente. Pentru ca efectele de excludere să fie semnificative, nu este necesar ca obligațiile de neconcurență să se refere la o parte semnificativă a pieței. Este suficient ca ele să vizeze întreprinderile care au cea mai mare posibilitate să acorde licențe pentru tehnologiile concurente. Riscul excluderii este ridicat, în special atunci când există doar un număr limitat de licențiați potențiali și atunci când acordul de licență se referă la o tehnologie utilizată de către licențiați ca factor de producție pentru propriile produse. În aceste condiții, este posibil ca barierele la intrare pentru un nou licențiator să fie înalte. Excluderea este mai puțin probabilă atunci când tehnologia este folosită pentru a fabrica un produs vândut terților. Cu toate că în acest caz restricția se referă și la capacitatea de producție a factorilor de producție în cauză, aceasta nu leagă cererea din aval a licențiaților. În acest din urmă caz, pentru a intra pe piață licențiatorii au nevoie doar de acces la unul sau mai mulți licențiați care dispun de capacități de producție corespunzătoare. Cu excepția cazului în care puține întreprinderi dețin sau pot să obțină activele necesare pentru a lua o licență, este puțin probabil ca prin impunerea unor obligații de neconcurență licențiaților săi, licențiatorul să poată să interzică accesul concurenților la licențiați eficienți.

                  (231)

                  Obligațiile de neconcurență pot avea și efecte care să favorizeze concurența. În primul rând, pot favoriza răspândirea tehnologiei prin reducerea riscului de însușire ilegală a tehnologiei care face obiectul licenței, mai ales a know-how-ului. În cazul în care un licențiat este autorizat să obțină licențe pentru tehnologiile concurente care aparțin terților, există riscul ca un anumit know-how, obținut sub licență, să fie utilizat pentru exploatarea de tehnologii concurente și, prin urmare, să profite concurenții. Atunci când un licențiat exploatează și tehnologii concurente, monitorizarea plăților redevențelor este, în mod obișnuit, mult mai dificilă, aspect ce poate determina licențiatorii să nu acorde licențe.

                  (232)

                  În al doilea rând, obligațiile de neconcurență, eventual în combinație cu teritoriul exclusiv, pot fi necesare pentru ca un licențiat să fie motivat să investească și să exploateze în mod efectiv tehnologia care face obiectul licenței. Atunci când acordul intră sub incidența articolului 53 alineatul (1), datorită unui efect semnificativ de excludere, poate fi necesar, pentru a beneficia de articolul 53 alineatul (3), să se aleagă o alternativă mai puțin restrictivă, constând, de exemplu, în impunerea de obligații de producție minimă sau de redevențe minime, două soluții care comportă un risc mai mic de excludere a tehnologiilor concurente.

                  (233)

                  În al treilea rând, atunci când licențiatorul se obligă să facă investiții importante în favoarea licențiatului, de exemplu, în acțiuni de formare sau de adaptare la necesitățile licențiatului a tehnologiei care face obiectul licenței, obligațiile de neconcurență sau, în locul acesteia, o obligație de producție minimă sau de redevențe minime pot fi necesare pentru a-l stimula pe licențiator să facă acele investiții și să evite problemele legate de renunțare. Cu toate acestea, în mod normal, licențiatorul va avea posibilitatea să factureze direct aceste investiții sub forma plății unei sume forfetare, ceea ce arată că sunt luate în considerare alternativele mai puțin restrictive.

            4.3.   Acordurile de soluționare

                  (234)

                  Acordarea de licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii în cadrul unor acorduri de soluționare poate servi drept instrument de soluționare a litigiilor sau pentru a se evita ca una dintre părți să-și exercite drepturile de proprietate intelectuală în scopul împiedicării celeilalte părți de a-și exploata propriile drepturi asupra unei tehnologii (90).

                  (235)

                  Acordurile de soluționare în contextul litigiilor tehnologice sunt în principiu, la fel ca în multe alte domenii ale litigiilor comerciale, o modalitate legitimă de identificare a unui compromis acceptabil pentru toate părțile la un dezacord juridic de bună credință. Părțile pot prefera să pună capăt diferendului sau litigiului deoarece se dovedește prea costisitor din punct de vedere al resurselor sau al timpului și/sau incert în ceea ce privește rezultatul. Soluționările pot, de asemenea, scuti instanțele și/sau organismele administrative competente de efortul de a lua o hotărâre în chestiunea respectivă și pot, prin urmare, conduce la beneficii în materie de bunăstare. Pe de altă parte, este în interesul general ca drepturile de proprietate intelectuală nevalabile să fie eliminate, acestea reprezentând un obstacol nejustificat în calea inovării și a activității economice (91).

                  (236)

                  Acordarea de licențe, inclusiv de licențe încrucișate, în cadrul acordurilor de soluționare nu constituie în general o restrângere a concurenței, deoarece permite părților să-și exploateze tehnologiile după încheierea acordului. În cazurile în care este posibil ca, în absența unei licențe, licențiatul să fie exclus de pe piață, accesul licențiatului la tehnologia în cauză prin intermediul unui acord de soluționare nu intră, în general, sub incidența articolului 53 alineatul (1).

                  (237)

                  Cu toate acestea, condițiile specifice prevăzute de acordurile de soluționare pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1). Acordurile de licență în cadrul acordurilor de soluționare sunt abordate în aceeași manieră ca alte acorduri de licență (92). În astfel de cazuri, este în mod deosebit necesar să se evalueze dacă părțile sunt concurenți potențiali sau reali.

         Limitări în schimbul unei remunerații în acordurile de soluționare

                  (238)

                  Acordurile de soluționare de tipul „limitări în schimbul unei remunerații” sau „plăți în schimbul unei întârzieri” adeseori nu implică transferul drepturilor asupra unei tehnologii, dar se bazează pe un transfer de valori de la una dintre părți în schimbul unei limitări a intrării și/sau a expansiunii pe piața celeilalte părți și pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1) (93).

                  (239)

                  Cu toate acestea, în cazul în care un acord de soluționare include, de asemenea, o acordare de licențe pentru drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul litigiului subiacent, iar respectivul acord conduce la o capacitate întârziată sau limitată într-un alt fel a licențiatului de a lansa produsul pe oricare dintre piețele în cauză, acordul poate intra sub incidența articolului 53 alineatul (1) și, în acest caz, ar trebui să fie evaluat în lumina articolului 4 alineatul (1) litera (c) și a articolului 4 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie (a se vedea secțiunea 3.4.2 de mai sus). În cazul în care părțile la un astfel de acord de soluționare sunt concurenți reali sau potențiali și s-a înregistrat un transfer important de valori de la licențiator la licențiat, autoritatea va acorda o atenție specială riscului de alocare/împărțire a pieței.

         Licențe încrucișate în acordurile de soluționare

                  (240)

                  Acordurile de soluționare prin care părțile își acordă licențe încrucișate și impun restricții în ceea ce privește utilizarea tehnologiilor lor, inclusiv restricții privind acordarea de licențe terților, pot intra sub incidența articolului 53 alineatul (1). Atunci când părțile dispun de o putere semnificativă de piață, iar acordul impune restricții care depășesc, în mod evident, ceea ce este necesar pentru deblocarea situației, este posibil ca acordul să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1) chiar în cazurile în care poate exista o situație de blocaj reciproc. Este posibil ca articolul 53 alineatul (1) să se aplice atunci când părțile își împart piețele sau fixează redevențe variabile reciproce având un impact semnificativ asupra prețurilor pieței.

                  (241)

                  Atunci când acordul de soluționare autorizează părțile să își folosească reciproc tehnologiile, iar acordul este extins la dezvoltările viitoare, este necesară evaluarea impactului acordului asupra inițiativei părților în ceea ce privește inovarea. În cazul în care părțile dispun de o putere semnificativă de piață, este posibil ca acordul să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1), în cazul în care acordul împiedică părțile să obțină un avantaj concurențial asupra celeilalte. Acordurile care elimină sau reduc substanțial posibilitățile uneia dintre părți să obțină un avantaj concurențial una asupra celeilalte reduc inițiativa în ceea ce privește inovația, aducând atingere, prin urmare, unei părți esențiale a procesului concurențial. De asemenea, este puțin probabil ca aceste acorduri să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3). În special, este improbabil ca restricția să poată fi considerată indispensabilă în sensul condiției a treia prevăzute la articolul 53 alineatul (3). Realizarea obiectivului acordului, și anume asigurarea că o parte poate continua să-și exploateze propria tehnologie fără a fi blocată de cealaltă parte, nu impune ca părțile să convină să partajeze inovațiile viitoare. Cu toate acestea, este puțin probabil ca părțile să fie împiedicate să dobândească un avantaj competitiv una față de cealaltă atunci când scopul licenței este să permită părților să-și dezvolte tehnologiile respective, iar licența nu presupune folosirea acelorași soluții tehnologice. Astfel de acorduri prevăd numai o libertate de concepție prevenind viitoarele acțiuni formulate de cealaltă parte pentru încălcarea drepturilor sale.

         Clauze de necontestare în acordurile de soluționare

                  (242)

                  În cadrul unui acord de soluționare, clauzele de necontestare sunt în general considerate ca neintrând sub incidența articolului 53 alineatul (1). O caracteristică proprie acestor acorduri este că părțile convin să nu conteste a posteriori drepturile de proprietate intelectuală care au făcut obiectul litigiului. De fapt, adevăratul obiectiv al acordului este să soluționeze litigii existente și/sau să evite litigii viitoare.

                  (243)

                  Cu toate acestea, clauzele de necontestare din acordurile de soluționare pot, în anumite împrejurări, să fie anticoncurențiale și să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1). Limitarea libertății de a contesta un drept de proprietate intelectuală nu face parte din domeniul specific al unui drept de proprietate intelectuală și ar putea restrânge concurența. De exemplu, o clauză de necontestare poate încălca articolul 53 alineatul (1) în cazul în care un drept de proprietate intelectuală a fost acordat în urma furnizării de informații incorecte sau care induc în eroare (94). Controlul asupra unor astfel de clauze poate fi necesar și în cazul în care licențiatorul, pe lângă acordarea unei licențe pentru drepturile asupra unei tehnologii, determină, financiar sau în alt mod, licențiatul să fie de acord să nu conteste valabilitatea drepturilor asupra unei tehnologii sau dacă drepturile asupra unei tehnologii sunt un factor de producție necesar producției licențiatului (a se vedea, de asemenea, punctul 136 de mai sus).

            4.4.   Acordurile de regrupare de tehnologii

                  (244)

                  Acordurile de regrupare de tehnologii sunt acorduri prin care două sau mai multe părți regrupează un ansamblu de tehnologii care sunt acordate sub licență nu doar părților la acord, ci și terților. Pe plan structural, acordurile de regrupare de tehnologii pot căpăta forma unor simple acorduri între un număr limitat de părți sau a unor acorduri organizaționale mai complexe, în care sarcina organizării acordării de licențe pentru tehnologiile regrupate este încredințată unei entități separate. În ambele cazuri, acordul poate permite licențiaților să acționeze pe piață pe baza unei licențe unice.

                  (245)

                  Nu există o legătură inerentă între acordurile de regrupare de tehnologii și standarde, dar adeseori tehnologiile în cauză aderă (integral sau parțial) la un standard industrial de facto sau de iure
                      (95). Acordurile de regrupare de tehnologii diferite pot sprijini standarde concurente (96). Acordurile de regrupare de tehnologii pot să fie favorabile concurenței, în special prin reducerea costurilor operațiunilor și prin limitarea redevențelor cumulative pentru a se evita o dublă marginalizare. Regruparea permite acordarea printr-o singură operațiune a licențelor pentru tehnologiile în cauză. Acest aspect este deosebit de important mai ales în sectoare în care prevalează drepturile de proprietate intelectuală și în care licențiații trebuie să obțină licențe de la un număr semnificativ de licențiatori pentru a putea acționa pe piață. Atunci când licențiații beneficiază de servicii continue pentru aplicarea tehnologiei care face obiectul licenței, regruparea licențelor și a serviciilor poate atrage după sine reduceri ale costurilor suplimentare. Acordurile de regrupare de tehnologii pot avea de asemenea un rol benefic în materie de implementare a standardelor favorabile concurenței.

                  (246)

                  De asemenea, acordurile de regrupare de tehnologii pot restrânge concurența. Crearea unui acord de regrupare presupune neapărat vânzarea comună a tehnologiilor regrupate, ceea ce, atunci când este vorba în exclusivitate sau în principal despre tehnologii substituibile, constituie o înțelegere de fixare a prețurilor. În afară de aceasta, pe lângă reducerea concurenței dintre părți, regrupările de tehnologie pot, de asemenea, să aibă ca efect, în special atunci când sprijină un standard industrial sau creează un standard industrial de facto, reducerea inovării prin excluderea tehnologiilor alternative. Existența standardului și tehnologiile regrupate legate de acesta pot face mai dificilă intrarea pe piață a tehnologilor noi și îmbunătățite.

                  (247)

                  Acordurile care instituie regrupări de tehnologii și care stabilesc condițiile de funcționare a acestora nu sunt – indiferent de numărul părților – reglementate de exceptarea pe categorii, deoarece acordul de instituire a unei regrupări nu permite unui anumit licențiat să fabrice produse contractuale (a se vedea secțiunea 3.2.4 de mai sus). Aceste acorduri sunt examinate numai în prezentele orientări. Regrupările de tehnologii ridică un număr de probleme specifice în ceea ce privește selecția tehnologiilor incluse și funcționarea acordului, care nu apar în cazul altor tipuri de acorduri de licență. Acordarea de licențe pentru tehnologiile regrupate este în general un acord multipartit, ținând cont de fapt că cei care contribuie stabilesc de obicei condițiile acordării acestei licențe și, prin urmare, acordarea de astfel de licențe nu face obiectul exceptării pe categorii. Acordarea de licențe asupra tehnologiilor regrupate este prezentată la punctul 261 și în secțiunea 4.4.2 de mai jos.

            4.4.1.   Evaluarea formării și a funcționării regrupărilor de tehnologii

                  (248)

                  Modul în care o regrupare de tehnologii este formată, organizată și funcționează poate să reducă riscul de a avea ca obiect sau ca efect restrângerea concurenței și să asigure că acordul este favorabil concurenței. La evaluarea posibilelor riscuri concurențiale și creșteri de eficiență, autoritatea va ține cont, printre altele, de transparența procesului de regrupare a tehnologiilor, de selectarea și natura tehnologiilor regrupate, inclusiv măsura în care experții independenți sunt implicați în crearea și în funcționarea regrupării și dacă au fost instituite sau nu garanții împotriva schimbului de informații sensibile și mecanisme independente de soluționare a litigiilor.

         Participarea deschisă

                  (249)

                  Atunci când participarea la un proces de creare a unui standard și a unei regrupări este deschisă tuturor părților interesate, tehnologiile care sunt incluse în regrupare au mai multe șanse să fie selecționate pe baza unor considerente privind prețul și calitatea decât în cazul în care acordul de regrupare este încheiat de un grup limitat de deținători de tehnologii.

         Selecția și natura tehnologiilor regrupate

                  (250)

                  Riscurile pe care le pot ridica regrupările de tehnologie pe planul concurenței, precum și capacitatea lor de a genera creșteri în eficiență depind în mare măsură de raportul dintre tehnologiile regrupate și celelalte tehnologii. Trebuie făcute două distincții fundamentale: (a) între tehnologii complementare și tehnologii substituibile; și (b) între tehnologii esențiale și tehnologii neesențiale.

                  (251)

                  Două tehnologii sunt complementare, dar nu substituibile, atunci când ambele sunt necesare pentru a fabrica produsul sau a realiza procesul la care se aplică tehnologiile. Invers, două tehnologii sunt substituibile atunci când fiecare dintre ele permite licențiatului să fabrice produsul sau să realizeze procesul la care se aplică tehnologiile.

                  (252)

                  O tehnologie poate fi esențială fie: (a) pentru a fabrica un anumit produs sau pentru a desfășura un anumit proces la care se aplică tehnologiile regrupate; fie (b) pentru a fabrica un astfel de produs sau pentru a desfășura un astfel de proces în conformitate cu un standard care include tehnologiile regrupate. În primul caz, o tehnologie este esențială (iar nu neesențială) în cazul în care nu există niciun substituent valabil (atât din punct de vedere comercial, cât și tehnic) pentru această tehnologie printre tehnologiile regrupate sau în afara lor și în cazul în care tehnologia în cauză constituie o parte necesară a ansamblului de tehnologii regrupate pentru fabricarea produsului (produselor) sau realizarea procesului (proceselor) aferent(e) regrupării. În al doilea caz, o tehnologie este esențială dacă reprezintă o parte necesară (cu alte cuvinte dacă nu există substitute viabile) a tehnologiilor regrupate necesare pentru respectarea standardului la care aderă regruparea (tehnologii esențiale standard). Tehnologiile esențiale sunt neapărat și tehnologii complementare. Faptul că un deținător de tehnologie doar declară că o tehnologie este esențială nu implică faptul că astfel de o tehnologie este esențială în conformitate cu criteriile descrise la acest punct.

                  (253)

                  Atunci când tehnologiile regrupate sunt substituibile, redevențele pot fi mai mari, pentru că licențiații nu pot să profite de rivalitatea dintre aceste tehnologii. Atunci când tehnologiile sunt complementare, acordul de regrupare de tehnologii reduce costurile tranzacției și poate atrage după sine redevențe globale mai mici, pentru că părțile sunt în măsură să stabilească o redevență comună pentru întregul pachet, în loc ca fiecare parte să stabilească redevențe pentru propria tehnologie, neținând seama de faptul că o redevență mai mare pentru o tehnologie va scădea, în general, cererea de tehnologii complementare. În cazul în care redevențele pentru tehnologii complementare sunt stabilite individual, totalul acestor redevențe poate depăși adesea ceea ce s-ar stabili în mod colectiv de către o regrupare pentru pachetul care reunește aceleași tehnologii complementare. Evaluarea rolului substituenților în afara regrupării este prevăzută la punctul 262 de mai jos.

                  (254)

                  Distincția între tehnologiile complementare și tehnologiile substituibile nu este clară în toate cazurile, întrucât tehnologiile pot fi parțial complementare și parțial substituibile. Atunci când, datorită creșterii eficienței care rezultă din integrarea a două tehnologii, este probabil ca licențiații să dorească să le utilizeze pe amândouă, tehnologiile sunt tratate ca fiind complementare, chiar dacă sunt parțial substituibile. În asemenea cazuri, este probabil ca în absența regrupării de tehnologii licențiații să caute să obțină licențe pentru ambele tehnologii, datorită avantajelor economice pe care le-ar obține față de utilizarea uneia singure dintre acestea. În absența unor astfel de elemente de probă bazate pe cerere cu privire la complementaritatea tehnologiilor regrupate, indiciul că aceste tehnologii sunt complementare îl reprezintă faptul că: (i) părțile care contribuie cu tehnologii la o regrupare își păstrează libertatea de a acorda licențe pentru tehnologiile lor în mod individual; și (ii) regruparea este dispusă ca, pe lângă acordarea de licențe pentru ansamblul tehnologiilor tuturor părților, să acorde licență pentru tehnologia fiecărei părți și în mod separat; și (iii) totalul redevențelor încasate atunci când ia licențe separate pentru toate tehnologiile regrupate nu depășește redevențele încasate de regrupare pentru întregul pachet de tehnologii.

                  (255)

                  Includerea de tehnologii substituibile în regrupare restrânge în general concurența intertehnologii, deoarece această includere poate fi echivalentă unei grupări colective și poate conduce la fixarea prețurilor între concurenți. În general, autoritatea consideră că includerea de tehnologii substituibile semnificative în regrupare constituie o încălcare a articolului 53 alineatul (1) și că este puțin probabil să fie îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 53 alineatul (3) de vreme ce tehnologiile regrupate includ numeroși substituenți. Întrucât tehnologiile în cauză pot să se substituie una celeilalte, includerea ambelor tehnologii nu atrage după sine nici o reducere a costurilor de operare. În absența regrupării, licențiații nu ar fi solicitat să beneficieze de ambele tehnologii. Pentru atenuarea preocupărilor legate de afectarea concurenței nu este suficient ca părțile să rămână libere să acorde licențe în mod independent, deoarece este probabil ca părțile să aibă o motivație scăzută de a acorda licențe independente, pentru a nu submina activitatea de acordare de licențe a regrupării, care le permite să exercite puterea de piață în comun.

         Selecția și funcția experților independenți

                  (256)

                  Un alt factor important pentru evaluarea riscurilor la adresa concurenței și a creșterilor de eficiență ale regrupărilor de tehnologii este măsura în care experții independenți sunt implicați în crearea și în funcționarea regrupării. De exemplu, a determina dacă o tehnologie este sau nu esențială pentru un standard la baza căruia se găsește o regrupare este adesea o problemă complexă, care necesită o expertiză specială. Implicarea în procesul de selecție a experților independenți poate să contribuie semnificativ la garantarea aplicării efective a unui angajament de a include numai tehnologiile esențiale. Atunci când selectarea tehnologiilor care urmează a fi incluse în regrupare este efectuată de un expert independent, acest lucru poate de asemenea stimula concurența între diversele soluții tehnologice disponibile.

                  (257)

                  Autoritatea va ține seama de modul de selecție a experților și atribuțiile pe care aceștia urmează să le îndeplinească. Experții ar trebui să fie independenți de întreprinderile care au format regruparea. În cazul în care experții au legătură cu licențiatorii (sau cu activitatea de acordare de licențe a regrupării) sau sunt dependenți de aceștia, participarea lor va avea o importanță mai redusă. Experții trebuie să aibă, de asemenea, experiența tehnică necesară efectuării diferitelor sarcini care li s-au încredințat. Experților independenți li se poate cere, de exemplu, să evalueze dacă tehnologiile propuse să facă parte din regrupare sunt sau nu valabile sau dacă sunt sau nu esențiale.

                  (258)

                  În cele din urmă, orice mecanisme de soluționare a conflictelor, prevăzute în instrumentul de instituire a regrupării sunt relevante și ar trebui luate în considerare. Cu cât soluționarea conflictelor se încredințează unor organisme sau persoane independente de regrupare și de membrii acesteia, cu atât soluționarea conflictelor are mai multe șanse să fie neutră.

         Garanții împotriva schimbului de informații sensibile

                  (259)

                  Ar trebui, de asemenea, să se examineze dispozițiile privind schimbul de informații sensibile dintre părți (97). Pe piețele de oligopol, schimbul de informații sensibile, de exemplu, datele despre prețuri și producție pot să faciliteze coluziunea (98). În asemenea cazuri, autoritatea examinează dacă măsurile de securitate au fost aplicate, pentru a garanta că informațiile sensibile nu au fost schimbate. Un expert independent sau organismul care acordă licența poate juca un rol important în acest sens, garantând că informațiile despre producție și vânzări, necesare la calcularea și verificarea redevențelor, nu sunt dezvăluite întreprinderilor care sunt în concurență pe piețele afectate.

                  (260)

                  Trebuie acordată o atenție deosebită implementării unor astfel de garanții atunci când părțile interesate participă simultan la eforturi de formare a unor regrupări de standarde aflate în concurență, iar acest lucru poate conduce la schimbul de informații sensibile între regrupări concurente.

         Zona de securitate

                  (261)

                  Crearea și operarea regrupării, inclusiv acordarea de licențe, nu intră în general sub incidența articolului 53 alineatul (1), indiferent de poziția de piață a părților, dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:

                              (a)

                              participarea la procesul de creare a standardului și a regrupării este deschisă tuturor deținătorilor de drepturi asupra unei tehnologii;

                              (b)

                              sunt adoptate garanții suficiente pentru a se asigura că sunt regrupate numai tehnologii esențiale (care, prin urmare, sunt neapărat și complementare);

                              (c)

                              sunt adoptate suficiente garanții pentru a se asigura că schimbul de informații sensibile (cum ar fi date privind prețurile și producția) este limitat la ceea ce este necesar pentru crearea și funcționarea regrupării;

                              (d)

                              tehnologiile regrupate sunt acordate sub licență în cadrul regrupării în condiții neexclusive;

                              (e)

                              tehnologiile regrupate sunt acordate sub licență tuturor licențiaților potențiali în condiții de tip FRAND (99);

                              (f)

                              părțile care contribuie cu tehnologii și licențe la regrupare au libertatea de a contesta valabilitatea și caracterul esențial al tehnologiilor regrupate; și

                              (g)

                              părțile care contribuie cu tehnologii și licențe la regrupare își păstrează libertatea de a dezvolta produse și tehnologii concurente.

         În afara zonei de securitate

                  (262)

                  Atunci când acordul se referă la brevete complementare semnificative dar neesențiale, există riscul de excludere a tehnologiilor terților. Odată ce tehnologia este inclusă în regrupare și acordată sub licență ca parte a ansamblului de tehnologii regrupate, licențiații ar fi puțin interesați să-și procure o licență pentru o tehnologie concurentă, deoarece redevența plătită pentru tehnologiile regrupate include deja un substituent. În afară de aceasta, includerea tehnologiilor care nu sunt necesare pentru fabricarea produsului (produselor) sau realizarea procesului (proceselor) la care se aplică tehnologiile regrupate sau pentru respectarea standardelor care includ tehnologiile regrupate constrânge, de asemenea, licențiații să plătească pentru tehnologii de care este posibil să nu aibă nevoie. Prin urmare, includerea unor astfel de tehnologii complementare este echivalentă cu licențele grupate colective. Atunci când tehnologiile grupate înglobează tehnologii neesențiale, acordul riscă să intre în domeniul de aplicare al articolului 53 alineatul (1) în cazul în care regruparea deține cote importante pe una dintre piețele relevante.

                  (263)

                  Întrucât tehnologiile substituibile și complementare pot fi dezvoltate după crearea regrupării, necesitatea de a se evalua caracterul esențial nu dispare neapărat odată cu crearea regrupării. O tehnologie poate să devină neesențială după crearea regrupării din cauza apariției unor noi tehnologii ale părților terțe. În cazul în care se aduce la cunoștința regrupării că o astfel de tehnologie nouă a părții terțe este oferită și solicitată de către licențiați, problemele de excludere pot fi evitate prin oferirea unei licențe fără tehnologia care nu mai este esențială licențiaților noi și existenți, la o rată a redevențelor redusă în mod corespunzător. Cu toate acestea, pot exista alte căi de a împiedica excluderea tehnologiilor terților.

                  (264)

                  La evaluarea globală a regrupărilor de tehnologii care conțin tehnologii neesențiale, autoritatea va ține cont printre altele de următorii factori:

                              (a)

                              dacă există motive favorabile concurenței pentru includerea în regrupare a tehnologiilor neesențiale, de exemplu costurile ridicate aferente evaluării caracterului esențial, provocate de numărul mare de tehnologii;

                              (b)

                              faptul că licențiatorii își păstrează libertatea de a acorda licențe pentru tehnologiile respective în mod independent: atunci când regruparea include un număr limitat de tehnologii și există substituenți în afara regrupării, licențiații ar putea dori să-și constituie propriul lor ansamblu tehnologic compus parțial din tehnologii care fac parte din regrupare și parțial din tehnologii deținute de terți;

                              (c)

                              dacă, atunci când tehnologiile regrupate au aplicații diferite, dintre care unele nu necesită folosirea tuturor tehnologiilor regrupate, acestea nu pot fi acordate decât ca pachet unic sau se pot propune pachete diferite pentru aplicații distincte, fiecare pachet conținând numai tehnologiile relevante pentru aplicația în cauză: în ultimul caz tehnologiile care nu sunt esențiale pentru un anumit produs sau proces nu sunt legate de tehnologiile esențiale;

                              (d)

                              faptul că tehnologiile regrupate pot fi acordate sub licență doar ca pachet unic sau că licențiații au posibilitatea de a obține o licență numai pentru o parte dintre ele, cu o reducere corespunzătoare a redevenței. Posibilitatea obținerii unei licențe numai pentru o parte dintre tehnologii poate reduce riscul de excludere de pe piață a tehnologiilor care aparțin terților care nu fac obiectul regrupării, în special în cazul în care licențiatul obține o reducere corespunzătoare a redevențelor. Aceasta necesită o repartizare a redevențelor globale în funcție de fiecare dintre tehnologiile vizate de regrupare. Atunci când acordurile de licență încheiate între regrupare și licențiații individuali au o durată relativ lungă, iar acordul de regrupare de tehnologii contribuie la crearea unui standard industrial de facto, ar trebui, de asemenea, să se țină seama de faptul că regruparea ar putea să împiedice accesul pe piață al unor noi tehnologii de substituire. În aceste cazuri, evaluarea riscului de excludere trebuie să țină seama de posibilitatea pentru licențiați de a rezilia o parte din acordul de licență într-un termen rezonabil și de a obține o reducere corespunzătoare a redevenței.

                  (265)

                  Chiar și acordurile de regrupare de tehnologii care restrâng concurența pot produce creșteri ale eficienței favorabile concurenței (a se vedea punctul 245 de mai sus), care trebuie examinate în temeiul articolului 53 alineatul (3) și prin comparare cu efectele negative asupra concurenței. De exemplu, dacă acordul de regrupare a brevetelor include brevete neesențiale, dar îndeplinește toate celelalte criterii pentru zona de securitate enumerate la punctul 261, în cazul în care există motive favorabile concurenței pentru includerea în regrupare a brevetelor neesențiale (a se vedea punctul 264 de mai sus) și în cazul în care licențiații au posibilitatea de a obține o licență doar pentru o parte a pachetului, cu reducerea corespunzătoare a redevențelor (a se vedea punctul 264 de mai sus), este foarte probabil să fie îndeplinite condițiile de la articolul 53 alineatul (3).

            4.4.2.   Evaluarea restricțiilor individuale în acordurile dintre regrupare și licențiații acesteia

                  (266)

                  Dacă acordul de înființare a unei regrupări de tehnologii nu încalcă articolul 53, următorul pas este evaluarea impactului asupra concurenței al licențelor convenite de regrupare cu licențiații acesteia. Condițiile în care se acordă licențele pot să intre în domeniul de aplicare al articolului 53 alineatul (1). Prezenta secțiune se referă la un anumit număr de restricții care se regăsesc adesea, într-o formă sau alta, în acordurile de licență aferente regrupărilor de tehnologii și care trebuie evaluate în contextul global al regrupării. În general, Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu se aplică acordurilor de licență încheiate între regrupare și licențiați terți (a se vedea punctul 247 de mai sus). Prezenta secțiune se ocupă, prin urmare, de evaluarea individuală a problemelor legate de acordarea licențelor care sunt specifice licențelor în contextul regrupărilor tehnologice.

                  (267)

                  La evaluarea acordurilor de transfer de tehnologie dintre regrupare și licențiații acesteia, autoritatea se va orienta după următoarele principii majore:

                              (a)

                              cu cât este mai puternică poziția pe piață a regrupării, cu atât este mai mare riscul unor efecte anticoncurențiale;

                              (b)

                              cu cât este mai puternică poziția de piață a regrupării, cu atât mai probabil este ca acordul de a nu acorda licențe tuturor licențiaților potențiali sau de a acorda licențe în condiții discriminatorii să constituie o încălcare a articolului 53;

                              (c)

                              acordurile de regrupare nu ar trebui să excludă pe nedrept tehnologiile care aparțin terților sau să limiteze crearea unor regrupări alternative;

                              (d)

                              acordurile de transfer de tehnologie nu ar trebui să conțină niciuna dintre restricțiile grave enumerate la articolul 4 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie (a se vedea secțiunea 3.4).

                  (268)

                  Întreprinderile care încheie un acord de regrupare de tehnologii compatibil cu articolul 53 sunt, în mod normal, libere să negocieze și să fixeze redevențele pentru pachetul de tehnologii în cauză (cu respectarea oricărui angajament de a acorda licențe în condiții echitabile, rezonabile și nediscriminatorii – FRAND), precum și partea fiecăreia dintre aceste tehnologii din redevențele globale, înainte sau după stabilirea standardului. Un astfel de acord este inerent înființării regrupării și nu poate fi considerat în sine ca reprezentând o restrângere a concurenței. În anumite situații, poate fi mai eficient să se convină asupra redevențelor regrupării înainte de a alege standardul, pentru a evita ca alegerea standardului să majoreze rata redevențelor prin conferirea unui grad semnificativ de putere de piață uneia sau mai multor tehnologii esențiale. Cu toate acestea, licențiații trebuie să rămână liberi să decidă prețurile produselor fabricate sub licență.

                  (269)

                  Atunci când tehnologiile regrupate dețin o poziție dominantă pe piață, redevențele și celelalte elementele ale acordului trebuie să fie neexcesive și nediscriminatorii; în ceea ce privește licențele, acestea trebuie să fie neexclusive (100). Aceste condiții trebuie îndeplinite pentru a garanta că acordul rămâne deschis și nu conduce la excludere sau la alte efecte anticoncurențiale pe piețele din aval. Cu toate acestea, nu se exclude aplicarea de rate de redevențe diferite pentru utilizări diferite. Aplicarea redevențelor diferite pe diferite piețe ale produselor nu se consideră, în general, o restrângere a concurenței; în schimb, nu trebuie să existe nici o discriminare în interiorul piețelor produsului. În particular, tratamentul aplicat licențiaților din regrupare nu trebuie să depindă de faptul că aceștia sunt sau nu și ei licențiatori. De aceea, autoritatea examinează dacă licențiatorii și licențiații sunt supuși acelorași obligații legate de plata redevențelor.

                  (270)

                  Licențiatorii și licențiații trebuie să fie liberi să dezvolte produse și standarde concurente. Aceștia trebuie să fie de asemenea liberi să acorde și să obțină licențe în afara regrupării. Aceste cerințe sunt necesare pentru a limita riscul de excludere a tehnologiilor terțe de pe piață și a se asigura că regruparea nu limitează inovarea și nu împiedică crearea de soluții tehnologice concurente. Atunci când o tehnologie din cadrul unei regrupări este inclusă într-un standard industrial (de facto) și părțile sunt supuse obligațiilor de neconcurență, regruparea riscă în special să împiedice dezvoltarea tehnologiilor și a standardelor noi și îmbunătățite.

                  (271)

                  Obligațiile de retrocesiune ar trebui să fie neexclusive și limitate la dezvoltări esențiale sau importante pentru utilizarea tehnologiilor regrupate. Părțile la regrupare pot așadar să profite și să beneficieze de îmbunătățirile aduse tehnologiilor regrupate. Este legitim ca părțile să se asigure, prin obligații de retrocesiune, că exploatarea tehnologiilor regrupate nu poate fi împiedicată de licențiați, inclusiv subcontractanți care acționează pe baza unei licențe acordate de licențiat și care dețin sau se pregătesc să obțină brevete esențiale.

                  (272)

                  Una dintre problemele ridicate de acordurile de regrupare de tehnologii este că acestea ar putea proteja brevete nevalabile. Regruparea poate crește costurile și riscurile unei contestații, deoarece aceasta ar putea eșua dacă un singur brevet din cadrul regrupării este valabil. Protecția brevetelor nevalabile din cadrul regrupării poate constrânge licențiații să plătească redevențe mai mari și poate, de asemenea, să împiedice orice inovație în domeniul reglementat de brevetul nevalabil. În acest context, este probabil ca clauzele de necontestare, inclusiv clauzele de reziliere (101) dintr-un acord de transfer de tehnologie încheiat între o regrupare și terți să intre sub incidența articolului 53 alineatul (1).

                  (273)

                  Regrupările includ adeseori atât brevete, cât și cereri de brevet. Dacă solicitanții de brevete care își prezintă cererile de brevet unor regrupări utilizează procedurile de cerere de brevet care permit o acordare mai rapidă a acestuia, în cazul în care există astfel de proceduri, se poate garanta astfel o mai mare siguranță privind valabilitatea și domeniul de aplicare al acestor brevete.

         (1)  JO C 89, 28.3.2014, p. 3.

         (2)  JO L 259, 4.10.2007, p. 1 și Suplimentul SEE nr. 46, 4.10.2007, p. 1.

         (3)  JO L 93, 28.3.2014, p. 17, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 293/2014 a Comitetului mixt al SEE din 12 decembrie 2014 (nepublicată încă). Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie înlocuiește actul menționat anterior la punctul 5 din anexa XIV la Acordul privind SEE, și anume Regulamentul (CE) nr. 772/2004 al Comisiei din 27 aprilie 2004 privind aplicarea articolul 81 alineatul (3) din tratat anumitor categorii de acorduri de transfer de tehnologie (JO L 123, 27.4.2004, p. 11), încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 42/2005 a Comitetului mixt al SEE din 11 martie 2005 (JO L 198, 28.7.2005, p. 42 și Suplimentul SEE nr. 38, 28.7.2005, p. 24).

         (4)  A se vedea prin analogie cauzele conexate C-395/96 P și C-396/96 P, Compagnie Maritime Belge, Repertoriu, [2000], p. I-1365, punctul 130, precum și punctul 106 din Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, JO C 208, 6.9.2007, p. 1 și Suplimentul SEE nr. 42, 6.9.2007, p. 1.

         (5)  Ca urmare a intrării în vigoare, la 20 mai 2005, a Acordului de modificare a Protocolului 4 la Acordul statelor AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție din 24 septembrie 2004, capitolul II din Protocolul 4 la Acordul privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție reflectă, într-o mare măsură, în pilonul AELS, Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului (JO L 1, 4.1.2003, p. 1).

         (6)  În următoarele pagini, termenul „acord” include practicile concertate și deciziile asociațiilor de întreprinderi.

         (7)  A se vedea Comunicarea Autorității privind conceptul de efect asupra comerțului de la articolele 53 și 54 din Acordul SEE, JO C 291, 30.11.2006, p. 46 și Suplimentul SEE nr. 59, 30.11.2006, p. 18.

         (8)  În următoarele pagini, termenul „restricție” include împiedicarea și denaturarea concurenței.

         (9)  Care include drepturile de închiriere. A se vedea, în acest sens, cauza 158/86, Warner Bros and Metronome Video, Repertoriu,1988, p. 2605 și cauza C-61/97, Foreningen af danske videogramdistributører, Repertoriu,1998, p. I- 5171.

         (10)  Acest principiu al epuizării unui drept în SEE este consacrat, de exemplu, de articolul 7 alineatul (1) din actul menționat la punctul 9h din anexa XVII la Acordul privind SEE, și anume Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci [JO L 299, 8.11.2008, p. 25, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 56/2007 a Comitetului mixt al SEE din 9 iunie 2007 (JO L 266, 11.10.2007, p. 17 și Suplimentul SEE nr. 48, 11.10.2007, p. 13)], care prevede că marca nu dă dreptul titularului său să interzică utilizarea acesteia pentru bunurile care au fost introduse pe piața din teritoriul care face obiectul Acordului privind SEE sub marca respectivă de către titular sau cu consimțământul acestuia, precum și de articolul 4 alineatul (2) din actul menționat la punctul 5 din anexa XVII la Acordul privind SEE, și anume Directiva 2009/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind protecția juridică a programelor pentru calculator [JO L 111, 5.5.2009, p. 16, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 39/2011 a Comitetului mixt al SEE din 1 aprilie 2011 (JO L 171, 30.6.2011, p. 40 și Suplimentul SEE nr. 37, 30.6.2011, p. 47)], care prevede că prima vânzare a copiei unui program pe teritoriul care face obiectul Acordului privind SEE de către titularul dreptului sau cu consimțământul acestuia epuizează dreptul de distribuție a acestei copii pe teritoriul care face obiectul Acordului privind SEE, cu excepția dreptului de a controla închirierile ulterioare ale programului informatic sau ale unei copii a acestuia.

         (11)  A se vedea, de exemplu, cauzele conexate 56/64 și 58/64, Consten și Grundig, Repertoriu, 1966, p. 429.

         (12)  Metodologia de aplicare a articolului 53 alineatul (3) este prevăzută în Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, menționate la nota de subsol 4.

         (13)  A se vedea cauza 56/65, Societé Technique Minière, Repertoriu, 1966, p. 337 și cauza C-7/95 P, John Deere, Repertoriu, 1998, p. I-3111, punctul 76.

         (14)  A se vedea în acest sens, de exemplu, hotărârea pronunțată în cauza Consten și Grundig, menționată la nota de subsol 11.

         (15)  A se vedea în acest sens hotărârea pronunțată în cauza Societé Technique Minière, menționată la nota de subsol 13 și în cauza 258/78, Nungesser, Repertoriu, 1982, p. 2015.

         (16)  Pentru exemple, a se vedea punctele 126-127.

         (17)  A se vedea în acest sens cauza C-49/92 P, Anic Partecipazioni, Repertoriu, 1999, p. I-4125, punctul 99.

         (18)  A se vedea cauzele conexate 29/83 și 30/83, CRAM și Rheinzink, Repertoriu, 1984, p. 1679, punctul 26 și cauzele conexate 96/82 și altele, ANSEAU-NAVEWA, Repertoriu, 1983, p. 3369, punctele 23-25. Cauza T-91/07, Groupement des cartes bancaires/Comisia, hotărârea din 29 noiembrie 2012, punctul 146.

         (19)  Cauza C-209/07 Beef Industry Development Society și Barry Brothers, Repertoriu, 2008, p. I-8637, punctul 21.

         (20)  Îndrumări suplimentare privind noțiunea de restrângere a concurenței prin obiect se găsesc în Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, citate la nota de subsol 4. A se vedea, de asemenea cauzele conexate C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P și C-519/06 P GlaxoSmithKline Services și alții/Comisia și alții, Repertoriu, 2009, p. I-9291, punctele 5964. Cauza C-209/07 Beef Industry Development Society și Barry Brothers, Repertoriu, 2008, p. I8637, punctele 21-39. Cauza C-8/08, T-Mobile Netherlands și alții, Repertoriu, 2009, p. I4529, punctele 31 și 36-39 și cauza C-32/11 Allianz Hungária Biztosító și alții, hotărârea din 14 martie 2013, punctele 33-38.

         (21)  A se vedea hotărârea în cauza John Deere, menționată la nota de subsol 13.

         (22)  Orientări privind problema caracterului semnificativ al impactului unui acord se pot găsi în Comunicarea Autorității privind acordurile de importanță minoră care nu restrâng în mod semnificativ concurența în temeiul articolului 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE, (JO C 67, 20.3.2003, p. 20 și Suplimentul SEE nr. 15, 20.3.2003, p. 11). Comunicarea conține o definiție negativă a caracterului semnificativ. Acordurile care nu intră în domeniul de aplicare al Comunicării de minimis nu au neapărat efecte restrictive semnificative. Se impune o evaluare individuală.

         (23)  Cauza T-321/05 Astra Zeneca/Comisia, Repertoriu, 2010, II-2805, punctul 267.

         (24)  Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, punctul 26, menționate la nota de subsol 4.

         (25)  A se vedea articolul 1 alineatul (2) din capitolul II din Protocolul 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție.

         (26)  Comunicarea Autorității AELS de Supraveghere privind definirea pieței relevante în sensul dreptului concurenței în Spațiul Economic European (SEE) (JO L 200, 16.7.1998, p. 48 și suplimentul SEE la JO L 28, 16.7.1998, p. 3).

         (27)  A se vedea, de exemplu, decizia Comisiei COMP/M.5675 Syngenta/Monsanto, în care Comisia a analizat fuziunea a doi multiplicatori de semințe de floarea soarelui prin evaluarea atât a: (i) pieței din amonte pentru comercializarea (și anume schimbul și acordarea de licențe) de soiuri (linii parentale și hibrizi); și a (ii) pieței din aval pentru comercializarea hibrizilor. În cazul COMP/M.5406, IPIC/MAN Ferrostaal AG, Comisia a definit, pe lângă o piață a producției de melamină de calitate înaltă, și o piață tehnologică din amonte pentru furnizarea de tehnologie de producție de melamină. A se vedea, de asemenea, cazul COMP/M.269, Shell/Montecatini.

         (28)  A se vedea, de asemenea, Decizia Comisiei COMP/M.5675 Syngenta/Monsanto și Decizia COMP/M.5406, IPIC/MAN Ferrostaal AG.

         (29)  A se vedea, de asemenea, punctele 119-122 din Orientările Autorității privind aplicabilitatea articolului 53 din Acordul privind SEE în cazul acordurilor de cooperare orizontală („Orientările orizontale”) (JO C 362, 12.12.2013, p. 3 și Suplimentul SEE nr. 69, 12.12.2013, p. 1).

         (30)  A se vedea și punctul 157.

         (31)  În situația în care întreprinderile și-au exprimat angajamentul general de a acorda licențe pentru anumite drepturi de proprietate intelectuală, nu se poate considera că părțile se află într-o situație de blocaj pe baza acestor drepturi de proprietate intelectuală.

         (32)  Cauzele conexate T-374/94, T-375/94, T-384/94 și T-388/94, European Night Services și alții/Comisia, Repertoriu, 1998, p. II-3141, punctul 137.

         (33)  Cauza T-461/07, Visa Europe Ltd și Visa International Service/Comisia Europeană, Repertoriu, 2011, p. II-1729, punctul 167.

         (34)  Cauza T-461/07, Visa Europe Ltd și Visa International Service/Comisia Europeană, Rep., 2011, p. II1729, punctul 189.

         (35)  A se vedea, în acest sens, Comunicarea privind acordurile de importanță minoră menționată la nota de subsol 22.

         (36)  În conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din capitolul II din Protocolul 4 la Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție, acordurile care pot aduce atingere comerțului dintre statele AELS, dar care nu sunt interzise de articolul 53, nu pot fi interzise de dreptul național al concurenței.

         (37)  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie ar putea reglementa în prezent acordul de transfer de tehnologie evaluat în cadrul Deciziei Comisiei din cazul Moosehead/Whitbread (JO L 100, 20.4.1990, p. 32); a se vedea, în special, punctul 16 din respectiva decizie.

         (38)  A se vedea, în acest sens, cauza 262/81, Coditel (II), Repertoriu, 1982, p. 3381.

         (39)  JO L 102, 23.4.2010, p. 1, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 77/2010 (JO L 244, 16.9.2010, p. 35 și Suplimentul SEE nr. 49, 16.9.2010, p. 34).

         (40)  Termenii „acordarea de licență” sau „care face obiectul licenței” folosiți în prezentele orientări includ, de asemenea, acordurile de cesionare, de nerevendicare sau de soluționare, atât timp cât are loc un transfer de drepturi asupra unei tehnologii conform descrierii din prezenta secțiune. Pentru mai multe informații privind acordurile de soluționare, a se vedea punctele 234 și următoarele.

         (41)  A se vedea considerentul 6 din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și secțiunea 3.2.6 de mai jos.

         (42)  Pentru mai multe detalii, a se vedea punctul 248.

         (43)  A se vedea nota de subsol 39.

         (44)  JO C 362, 22.11 2012, p. 1 și Suplimentul SEE nr. 65, 22.11.2012, p. 1.

         (45)  JO L 153, 18.6.1994, p. 30 și Suplimentul SEE nr. 15, 18.6.1994, p. 29.

         (46)  A se vedea punctul 3 din Comunicarea Autorității privind acordurile de subcontractare citată la nota de subsol 44.

         (47)  A se vedea și secțiunea 3.2.6.1.

         (48)  Cu toate acestea, acest ultim exemplu este reglementat de Regulamentul (UE) nr. 1217/2010 citat la nota de subsol 50; a se vedea, de asemenea, secțiunea 3.2.6.1 de mai jos.

         (49)  JO L 335, 18.12.2010, p. 43, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 3/2011 (JO L 93, 7.4.2011, p. 32 și Suplimentul SEE nr. 19, 7.4.2011, p. 7).

         (50)  JO L 335, 18.12.2010, p. 36, încorporat în Acordul privind SEE prin Decizia nr. 3/2011 (JO L 93, 7.4.2011, p. 32 și Suplimentul SEE nr. 19, 7.4.2011, p. 7).

         (51)  A se vedea nota de subsol 39.

         (52)  A se vedea, de asemenea, broșura „Politica din domeniul concurenței în Europa – Normele de concurență aplicabile acordurilor de aprovizionare și distribuție”, Comisia Europeană, Oficiul pentru Publicații al Uniunii Europene, Luxemburg, 2012.

         (53)  Respectiv, nota de subsol 39 și nota de subsol 44.

         (54)  A se vedea, de exemplu, jurisprudența menționată la nota de subsol 18.

         (55)  A se vedea punctul 18 din Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, menționate la nota de subsol 4.

         (56)  Cauza T-17/93, Matra, Rec., 1994, II-595, punctul 85.

         (57)  A se vedea, în acest sens, punctul 98 din Orientările privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, menționate la nota de subsol 4.

         (58)  Această situație se regăsește, de asemenea, în cazul în care o parte acordă o licență celeilalte părți și acceptă să cumpere de la licențiat un factor de producție fizică. Prețul de achiziție poate îndeplini, în acest caz, aceeași funcție ca redevența.

         (59)  A se vedea în acest sens cauza 193/83, Windsurfing International, Rec., 1986, p. 611, punctul 67.

         (60)  A se vedea nota de subsol 44, punctul 51.

         (61)  Restricțiile privind domeniul de utilizare sunt examinate mai în detaliu la punctul 208 și următoarele.

         (62)  Pentru o definiție a vânzărilor pasive, a se vedea punctul 108 din prezentele orientări și Orientările Autorității privind restricțiile verticale, citate la nota de subsol 44 de la punctul 51.

         (63)  Această restrângere gravă se aplică acordurilor de transfer de tehnologie referitoare la schimburile comerciale din interiorul SEE. În măsura în care acordurile de transfer de tehnologie se referă la exporturi în afara SEE sau la importuri/reimporturi din afara SEE, a se vedea hotărârea Curții de Justiție în cauza C-306/96 Javico/Yves Saint Laurent, Rec., 1998, I-1983. În această hotărâre, Curtea de Justiție a decis, la punctul 20, că„un acord în care revânzătorul dă producătorului o asigurare că va vinde produsele contractuale pe o piață din afara Comunității, nu poate fi considerat ca având ca obiect restrângerea concurenței în cadrul pieței comune sau ca fiind de natură să afecteze, ca atare, schimburile comerciale dintre statele membre”.

         (64)  A se vedea, în acest sens, cauza 26/76, Metro (I), Rec., 1977, p. 1875.

         (65)  A se vedea, în acest sens, cauza 65/86, Bayer/Süllhofer, Rec., 1988, p. 5249.

         (66)  A se vedea, în ceea ce privește contestarea drepturilor deținute de o marcă, decizia Comisiei în cazul Moosehead/Whitbread (JO L 100, 20.4.1990, p. 32).

         (67)  Cauza 193/83, Windsurfing International, Rec., 1986, p. 611, punctul 92.

         (68)  În contextul unui acord care nu este, din punct de vedere tehnic, un acord exclusiv, și în cazul căruia o clauză de reziliere nu este astfel acoperită de zona de securitate a Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, este posibil ca licențiatorul să fie, într-un anumit caz, într-o situație similară de dependență față de un licențiat cu putere mare de cumpărare. Această dependență va fi luată în considerare la evaluarea individuală.

         (69)  A se vedea punctul 14 de mai sus.

         (70)  A se vedea punctul 36 de mai sus.

         (71)  A se vedea, în acest sens, punctul 42 din Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, menționate la nota de subsol 4.

         (72)  Cu toate acestea, în temeiul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, atunci când un stat AELS notifică Autoritatea AELS de Supraveghere că nu acceptă recomandarea care i-a fost adresată, autoritatea informează Comisia cu privire la aceasta. În cazul în care Comisia nu este de acord cu poziția statului AELS în cauză, se aplică articolul 92 alineatul (2) din Acordul privind SEE.

         (73)  A se vedea în acest sens punctul 8 din Comunicarea Autorității privind acordurile de importanță minoră, menționată la nota de subsol 22.

         (74)  A se vedea în acest sens cauza T-228/97, Irish Sugar, Rec., 1999, p. II-2969, punctul 101.

         (75)  A se vedea în acest sens punctul 36 din Orientările Autorității privind acordurile de cooperare orizontală, menționate la nota de subsol 29.

         (76)  Cauzele conexate C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P și C-519/06 P GlaxoSmithKline Services și alții/Comisia și alții, Rep., 2009, p. I-9291, punctul 82.

         (77)  A se vedea cauzele conexate 25/84 și 26/84, Ford, Rec., 1985, p. 2725. Cauzele conexate C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P și C-519/06 P GlaxoSmithKline Services și alții/Comisia și alții, Rep., 2009, p. I-9291, punctul 103.

         (78)  A se vedea, în acest sens, de exemplu, Decizia Comisiei din 3 martie 1999 în cazul TPS (JO L 90, 2.4.1999, p. 6). În mod similar, interdicția prevăzută la articolul 53 alineatul (1) se aplică doar atât timp cât acordul are ca obiect sau ca efect restrângerea concurenței.

         (79)  Citate la nota de subsol 44. A se vedea, în special, punctele 106 și următoarele.

         (80)  Pentru aceste noțiuni, a se vedea secțiunea 4.4.1.

         (81)  A se vedea punctul 85 din Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, menționate la nota de subsol 4.

         (82)  Idem, punctele 98 și 102.

         (83)  A se vedea, prin analogie, punctul 130 din cauzele conexate C-395/96 P și C-396/96 P, Compagnie Maritime Belge, citat la nota de subsol 4. De asemenea, aplicarea articolului 53 alineatul (3) nu împiedică aplicarea normelor SEE privind libera circulație a bunurilor, serviciilor, persoanelor și capitalului. În anumite circumstanțe, aceste dispoziții sunt aplicabile acordurilor, deciziilor și practicilor concertate în sensul articolului 53 alineatul (1); a se vedea, în acest sens, cauza C-309/99, Wouters, Rec., 2002, p. I-1577, punctul 120.

         (84)  A se vedea, în acest sens, cauza T-51/89, Tetra Pak (I), Rec., 1990, p. II-309. A se vedea punctul 106 din Orientările Autorității privind aplicarea articolului 53 alineatul (3) din Acordul privind SEE, menționate la nota de subsol 4 de mai sus.

         (85)  Acest lucru nu aduce atingere eventualei aplicări a articolului 54 la stabilirea redevențelor (a se vedea cauza 27/76, United Brands, punctul 250 și, de asemenea, cauza C-385/07 P, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH, Rep., 2009, I-6155, punctul 142).

         (86)  A se vedea hotărârea pronunțată în cauza Nungesser, citată la nota de subsol 15.

         (87)  A se vedea, în acest sens, Comunicarea Comisiei privind cauza Canon/Kodak (JO C 330, 1.11.1997, p. 10), precum și cazul IGR Stereo Television, menționat în al unsprezecelea raport privind politica din domeniul concurenței, punctul 94.

         (88)  Pentru cadrul analitic aplicabil, a se vedea secțiunea 4.2.7 de mai jos și punctul 129 și următoarele din Orientările Autorității privind restricțiile verticale, menționate la nota de subsol 44.

         (89)  A se vedea nota de subsol 44.

         (90)  Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și orientările aferente nu aduc atingere aplicării articolului 53 la acordurile de soluționare care nu conțin un acord de licență.

         (91)  Cauza 193/83, Windsurfing/Comisia, Rec., 1986, p. 611, punctul 92.

         (92)  A se vedea cauza 65/86 Bayer/Sulhofer, Rec., 1988, p. 5259, punctul 15.

         (93)  A se vedea, de exemplu, decizia Comisiei privind cazul Lundbeck, nepublicată încă.

         (94)  Cf. cauzei C-457/10 P, AstraZeneca/Comisia, Rep., 2012, nepublicată încă.

         (95)  A se vedea, în ceea ce privește modul de abordare a standardelor și a acordurilor de standardizare, Orientările orizontale, punctul 257 și următoarele, citate la nota de subsol 29.

         (96)  A se vedea, în acest sens, Comunicatul de presă IP/02/1651 al Comisiei privind acordarea brevetelor pentru serviciile mobile de generația a treia (3G). Această cauză a abordat cinci acorduri de regrupare de tehnologii care creau cinci tehnologii diferite, fiecare putând fi folosită pentru a produce echipamente 3G.

         (97)  Pentru detalii privind schimbul de informații, a se vedea Orientările orizontale, punctul 55 pp., citat la nota de subsol 29.

         (98)  A se vedea în acest sens hotărârea pronunțată în cauza John Deere, citată la nota de subsol 13.

         (99)  Pentru detalii privind FRAND a se vedea Orientările orizontale, punctul 287 p., citat la nota de subsol 29.

         (100)  Cu toate acestea, în cazul în care un acord de regrupare de tehnologii nu deține putere de piață, licențele din regrupare nu vor încălca în mod normal prevederile articolului 53 alineatul (1) chiar și în cazul în care aceste condiții nu sunt îndeplinite.

         (101)  A se vedea secțiunea 3.5.