title: Decizia (UE) 2016/195 a Comisiei din 14 august 2015 privind măsura de ajutor de stat SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) pusă în aplicare de Italia care prevede reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a calamităților naturale (pentru toate sectoarele, cu excepția agriculturii) și măsura SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), pusă în aplicare de Italia care prevede reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo (pentru toate sectoarele, cu excepția agriculturii) [notificată cu numărul C(2015) 5549] (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               18.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 43/1

         DECIZIA (UE) 2016/195 A COMISIEI
   din 14 august 2015
   privind măsura de ajutor de stat SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) pusă în aplicare de Italia care prevede reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a calamităților naturale (pentru toate sectoarele, cu excepția agriculturii) și măsura SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), pusă în aplicare de Italia care prevede reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo (pentru toate sectoarele, cu excepția agriculturii)

         [notificată cu numărul C(2015) 5549]

   (Numai textul în limba italiană este autentic)
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „TFUE”), în special articolul 108 alineatul (2) al doilea paragraf,
   având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
   după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile sus-menționate (1) și având în vedere observațiile acestora,
   întrucât:
   1.   PROCEDURĂ

      Măsura de ajutor de stat nr. SA.33083 (12/NN) – Reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a calamităților naturale din Sicilia, Italia de Nord și alte regiuni

               (1)

               La 21 februarie 2011, Comisia a primit o solicitare de informații din partea unui judecător de la secția de litigii de muncă din cadrul Tribunalului din Cuneo, regiunea Piemont (2), formulată conform Comunicării Comisiei privind aplicarea normelor referitoare la ajutoarele de stat de către instanțele naționale (3). În cerere, judecătorul a atras atenția Comisiei cu privire la existența unei serii de legi, datând din anii 2002, 2003 și 2007, care pare să introducă măsuri de ajutor de stat sub forma unei reduceri de 90 % a cuantumului impozitelor, al contribuțiilor obligatorii la asigurările sociale și al primelor de asigurare împotriva accidentelor de muncă, ca urmare a cutremurului care a lovit estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) în perioada 13-16 decembrie 1990, precum și a inundațiilor din nordul Italiei din noiembrie 1994; judecătorul a întrebat (deși întrebările au fost ordonate ușor diferit) dacă măsurile respective: (i) au fost notificate de Italia în temeiul articolului 108 alineatul (3) din TFUE, (ii) au fost evaluate de către Comisie, (iii) au făcut obiectul unei proceduri oficiale de investigare, (iv) au făcut obiectul unei decizii sau (v) în cazul în care o astfel de decizie nu a fost adoptată, când ar putea fi adoptată aceasta. La 21 martie 2011, serviciile Comisiei au răspuns că măsurile respective nu par să fi fost notificate de autoritățile italiene și că nu a fost încă inițiată nicio acțiune sau procedură oficială de investigare din partea Comisiei.

               (2)

               La 27 mai 2011, cazul a fost înregistrat la Comisie cu numărul de referință SA.33083 (11/CP).

               (3)

               La 25 iulie 2011, Comisia a transmis autorităților italiene o cerere de informații. În urma unei scrisori de atenționare la 8 septembrie 2011, autoritățile italiene au răspuns la 6 octombrie 2011. Prin scrisoarea din 14 octombrie 2011, Comisia a solicitat informații suplimentare, solicitare la care autoritățile italiene au răspuns prin scrisoarea din 7 decembrie 2011.

               (4)

               Prin scrisoarea din 19 iunie 2012, Comisia a solicitat informații suplimentare privind măsurile luate ca urmare a calamităților naturale din estul Siciliei și nordul Italiei și alte măsuri similare luate ca urmare a calamităților naturale care au avut loc în Italia în 1990 (4); Comisia a invitat autoritățile italiene să prezinte observații, în special, cu privire la faptul dacă măsurile respective sunt legale, dacă acestea constituie ajutor de stat și dacă pot fi justificate în temeiul normelor privind ajutoarele de stat. Serviciile Comisiei au informat, de asemenea, autoritățile italiene cu privire la intenția Comisiei de a emite o somație care să impună suspendarea oricărui ajutor ilegal acordat în cadrul măsurilor menționate anterior. Italia a răspuns prin scrisoarea din 25 iulie 2012.

               (5)

               Între timp, la 6 iulie 2012, Comisia a primit o cerere de informații cu privire la procedura în cauză din partea Tribunalului din Vercelli, regiunea Piemont (5). Serviciile Comisiei au răspuns la 20 iulie 2012.

               (6)

               Întrucât schema de ajutor nu a fost notificată în temeiul articolului 108 alineatul (3) din TFUE și a fost pusă în aplicare înainte de adoptarea unei decizii de autorizare de către Comisie, măsurile în cauză au fost înscrise în Registrul Comisiei privind ajutoarele de stat ca ajutor nenotificat, cu numărul de referință SA.33083 (12/NN).

               (7)

               Pe baza informațiilor colectate în timpul etapei de evaluare preliminară, Comisia a decis să disjungă cazul, separând aspectele legate de sectorul agricol. Prin urmare, prezenta decizie nu se aplică activităților legate de producția, prelucrarea și comercializarea produselor agricole enumerate în anexa I la tratat, cu excepția produselor obținute din pescuit și din acvacultură.

      Măsura de ajutor de stat SA.35083 (12/NN) – Reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo

               (8)

               Prin comunicarea electronică din 2 iulie 2012, înregistrată la Comisie în aceeași zi cu numărul de referință SA.35083 (12/N), autoritățile italiene au notificat o măsură de ajutor sub forma unei reduceri a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo. Comisia solicitase deja informații privind măsura respectivă prin scrisoarea din 19 iunie 2012 sub numărul SA.33083 (12/NN).

               (9)

               În notificare, autoritățile italiene au argumentat că ar trebui să se evalueze compatibilitatea măsurii în conformitate cu articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE („ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale”) sau cu articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE („ajutoarele destinate să faciliteze dezvoltarea anumitor […] regiuni economice”), întrucât scopul acesteia a fost de a compensa impactul macroeconomic al calamității naturale în ceea ce privește scăderea produsului intern brut (PIB). Autoritățile italiene au făcut referire, în special, la o scădere semnificativă a PIB-ului în regiunea Abruzzo în perioada 2008-2009 (6).

               (10)

               Prin scrisoarea din 17 august 2012, Comisia a informat autoritățile italiene că măsura în cauză este considerată de aceasta ca fiind o măsură de ajutor nenotificată, pe care o va evalua alături de cazul SA.33083 (12/NN).

               (11)

               Întrucât temeiul juridic a intrat în vigoare înainte de adoptarea unei decizii de autorizare a schemei de către Comisie, măsura a fost înscrisă în Registrul Comisiei privind ajutoarele de stat ca fiind un ajutor nenotificat cu numărul de referință SA.35083 (12/NN).

               (12)

               Pe baza informațiilor furnizate în notificare, Comisia a decis să disjungă cazul, separând sectorul agricol. Prin urmare, prezenta decizie nu se aplică activităților legate de producția, prelucrarea și comercializarea produselor agricole enumerate în anexa I la tratat, cu excepția produselor obținute din pescuit și din acvacultură.

      Proceduri comune în cazurile de ajutor de stat SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) și SA.35083 (12/C) (ex 12/NN) în urma inițierii procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din TFUE

               (13)

               Prin scrisoarea din 17 octombrie 2012, Comisia a informat Italia că a decis să inițieze procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE în ceea ce privește măsurile de ajutor menționate (7). Cazurile au fost înregistrate cu numărul SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) și, respectiv, SA.35083 (12/C) (ex 12/NN).

               (14)

               Decizia Comisiei de inițiere a procedurii (denumită în continuare „decizia de inițiere a procedurii”) a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
                   (8), iar părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile cu privire la măsurile în cauză.

               (15)

               Prin scrisoarea din 13 noiembrie 2012, autoritățile italiene au solicitat o prelungire a termenului de prezentare a observațiilor. Comisia a aprobat prelungirea termenului prin scrisoarea din 15 noiembrie 2012.

               (16)

               Italia și-a prezentat observațiile la 11 ianuarie 2013. De asemenea, Comisia a primit observații de la patru părți terțe interesate: la 9 ianuarie 2013, din partea cabinetului de avocatură Studio Legale Prof. Avv. Mario P. Chiti (denumit în continuare„cabinetul de avocatură Chiti”), la 10 ianuarie 2013, din partea cabinetului de avocatură Studio Legale Avvocato Roberto Preve – Katia Gavioli (denumit în continuare „cabinetul de avocatură Preve-Gavioli”) și la 11 ianuarie 2013, din partea federației industriale Confindustria. La 31 ianuarie 2013, după expirarea termenului de o lună de la publicarea deciziei de inițiere a procedurii în Jurnalul Oficial, Comisia a primit observații din partea organizației sindicale CGIL L'Aquila.

               (17)

               La 17 ianuarie 2013, Comisia a înaintat autorităților italiene toate observațiile primite de la părțile terțe interesate în termenul de o lună de la publicarea deciziei de inițiere a procedurii în Jurnalul Oficial și le-a invitat să își prezinte observațiile. Italia a răspuns la 11 martie 2013 că nu are comentarii de formulat cu privire la observațiile părților terțe.

               (18)

               La 23 martie 2013, Comisia a solicitat clarificări cu privire la informațiile primite din partea Italiei. Italia a răspuns la 24 și 30 aprilie 2013. La 12 iunie 2014, Comisia a solicitat informații suplimentare și a trimis o scrisoare de atenționare la 17 octombrie 2014. Italia a răspuns la solicitarea de informații și la scrisoarea de atenționare prin furnizarea de informații la 20 și 24 iunie, 11 iulie, 4 august și 29 octombrie 2014.

         2.   DESCRIEREA MĂSURILOR

      Măsuri și temeiuri juridice

               (19)

               Măsurile și schemele enumerate mai jos sunt concepute pentru a reduce cuantumul impozitelor care trebuie plătite de întreprinderile care au sediul sau sunt altfel situate în zonele afectate de diferite calamități naturale în Italia începând cu anul 1990, alături de contribuțiile la asigurările sociale obligatorii [care trebuie plătite către Institutul național de asigurări sociale (Istituto Nazionale per la Previdenza Sociale – „INPS”)] și de primele de asigurare obligatorie împotriva accidentelor de muncă [care trebuie plătite către Institutul național de asigurări împotriva accidentelor de muncă (Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro – „INAIL”)] (denumite în continuare împreună „contribuții”).

      Măsuri adoptate în urma cutremurului care a avut loc în estul Siciliei în 1990

               (20)

               În urma cutremurului care a lovit estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) în perioada 13-16 decembrie 1990, autoritățile italiene au adoptat o serie de decizii și de legi din 1990 până în 2002, prin care au acordat tuturor întreprinderilor (9) situate în localitățile afectate de cutremur (10) o suspendare și o amânare de la plata taxelor și a contribuțiilor sau permisiunea de a plăti în rate.

               (21)

               În 2001, o lege prevedea că întreprinderile care încă nu își achitaseră impozitele sau contribuțiile și-ar putea redresa situația (și anume, și-ar îndeplini obligațiile de plată) prin achitarea integrală a sumelor datorate, majorate cu 15 %, până la 28 decembrie 2001 (11).

               (22)

               Cu toate acestea, în 2002, Italia a adoptat o legislație (12) care permitea contribuabililor care nu și-au achitat încă impozitele pentru anii 1990, 1991 și 1992 să își redreseze situația automat prin plata a doar 10 % din valoarea cuantumului datorat până la 16 martie 2003 (13). Cu alte cuvinte, Legea nr. 289 din 27 decembrie 2002 a introdus posibilitatea de a acorda o reducere de 90 % pentru sumele datorate cu titlu de impozit către stat.

               (23)

               Noile legi din 2003 și 2004 (14) au extins această posibilitate până la 16 aprilie 2004.

               (24)

               Conform unei legi, adoptate în 2005 (15), care făcea referire la Legea din 2002 (16), întreprinderile care nu și-au plătit contribuțiile de asigurări sociale (către INPS) și primele de asigurare împotriva accidentelor de muncă (către INAIL) pentru anii 1990, 1991 și 1992 puteau să își redreseze situația automat prin plata a doar 10 % din sumele datorate. Bugetul prevăzut pentru măsura respectivă a fost de 52 de milioane EUR (17).

               (25)

               O altă lege din 2007 a prelungit termenul de plată până la 31 decembrie 2007, dar a impus plata a 30 % din valoarea cuantumului datorat cu titlu de impozit (18). O nouă lege din 2007 a prelungit termenul de plată până la 30 iunie 2008 și a reinstituit dispoziția anterioară care prevedea obligația de plată a doar 10 % din valoarea cuantumului datorat (19).

      Măsuri adoptate în urma inundațiilor care au avut loc în nordul Italiei în 1994

               (26)

               În mod similar, în urma inundațiilor care au avut loc în noiembrie 1994 în nordul Italiei (afectând 257 de localități din regiunile Piemont, Lombardia, Emilia-Romagna, Liguria, Toscana și Veneto), autoritățile italiene au adoptat o serie de legi privind suspendarea și amânarea plății impozitelor și a contribuțiilor în favoarea întreprinderilor (20) care au suferit pagube importante (21) ca urmare a inundațiilor.

               (27)

               În 2003, la fel precum în cazul cutremurului din estul Siciliei, Italia a oferit întreprinderilor afectate de inundațiile din 1994 posibilitatea de a-și redresa situația prin plata a doar 10 % din cuantumul impozitelor și al contribuțiilor datorate pentru anii 1995, 1996 și 1997, până în iulie 2004 (22).

               (28)

               Alte legi din 2007 au prelungit până la 31 martie 2008 termenul de plată a sumelor încă datorate cu titlu de impozite și contribuții (23).

      Măsuri similare adoptate în urma altor calamități naturale din Italia, care au avut loc între 1997 și 2002

               (29)

               În ultimii ani, conform informațiilor aflate la dispoziția Comisiei, Italia a autorizat reduceri similare în alte zone afectate de calamități naturale.

               (30)

               În 2006, Italia a instituit (24) o reducere de 50 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor (25) pentru întreprinderile care își au sediul social sau sediul comercial în localitățile din provincia Catania, regiunea Sicilia, afectată de cutremurul și de erupțiile vulcanului Etna din anul 2002 (26).

               (31)

               În anul 2008, Italia a introdus o reducere de 60 % a impozitelor și a contribuțiilor pentru întreprinderile care au sediul social sau sediul comercial în localitățile din regiunile Umbria și Marche, afectate de cutremurul din 1997 (27).

               (32)

               În anul 2008, Italia a introdus o reducere de 60 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor pentru întreprinderile care își au sediul social sau sediul comercial în localitățile din regiunile Molise și Puglia, afectate de cutremurul din 2002 (28).

               (33)

               Aceeași reducere de 60 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor a fost introdusă în 2011 pentru întreprinderile care au sediul social sau sediul comercial în localitățile din regiunea Abruzzo, afectată de cutremurul din 6 aprilie 2009 (pentru mai multe detalii, a se vedea punctul următor) (29).

      Măsura de ajutor notificată nr. SA.35083 (12/NN) adoptată ca urmare a cutremurului care a avut loc în Abruzzo în 2009

               (34)

               Măsura notificată de autoritățile italiene și înregistrată de Comisie cu numărul SA.35083 (12/NN) (a se vedea considerentul 8) prevede acordarea ajutorului sub formă unei reduceri a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor ca urmare a cutremurului care a avut loc în regiunea Abruzzo în 2009.

               (35)

               În urma cutremurului care a afectat regiunea Abruzzo (capitala regională L'Aquila și multe alte localități) la 6 aprilie 2009, autoritățile italiene au adoptat o serie de decizii și de legi (30) prin care s-a acordat suspendarea și amânarea până la 30 noiembrie 2009 a plății impozitelor și a contribuțiilor pentru toate întreprinderile (31) situate în localitățile afectate de cutremur (32). Termenul a fost prelungit prin acte normative suplimentare până la 30 iunie 2010 (33), 15 decembrie 2010 (34), 31 octombrie 2011 (35) și, în cele din urmă, până la 16 decembrie 2011 (36).

               (36)

               La 12 noiembrie 2011, Italia a adoptat o lege conform căreia colectarea impozitelor și a contribuțiilor suspendate și amânate de la data producerii cutremurului va fi reluată din ianuarie 2012, în 120 de rate lunare, iar suma care urmează să fie plătită va fi redusă la 40 % din suma datorată inițial (37).

      Obiectivul măsurilor

               (37)

               Obiectivul general al schemelor de ajutoare (de reducere a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor cu până la 90 %) a fost de a sprijini întreprinderile care au sediul social sau sediul comercial în zonele afectate de calamități naturale.

      Domeniul de aplicare geografic al măsurilor

               (38)

               Măsurile sunt aplicabile în zonele din Italia care au fost afectate de calamități naturale, și anume de cutremurele, inundațiile sau erupțiile vulcanice identificate în legislație.

               (39)

               Zonele la care se referă măsurile respective sunt:

                           —

                           localitățile (38) afectate de cutremurul care a lovit estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) în perioada 13-16 decembrie 1990;

                           —

                           localitățile (39) din regiunile Piemont, Lombardia, Emilia-Romagna, Liguria, Toscana și Veneto, afectate de inundațiile din noiembrie 1994;

                           —

                           localitățile (40) din provincia Catania, regiunea Sicilia, afectate de cutremurul și de erupțiile vulcanului Etna, care au avut loc în 2002;

                           —

                           localitățile (41) din provinciile Ancona (regiunea Marche) și Perugia (regiunea Umbria) afectate de cutremurul din 1997;

                           —

                           localitățile (42) din provinciile Campobasso (regiunea Molise) și Foggia (regiunea Puglia) afectate de cutremurul din 2002;

                           —

                           localitățile (43) din regiunea Abruzzo afectate de cutremurul din 6 aprilie 2009.

      Beneficiari

               (40)

               Schemele de ajutoare sunt destinate întreprinderilor care își desfășoară activitatea în toate sectoarele, inclusiv agricultură, silvicultură, pescuit și acvacultură (44), cu excepția măsurii luate ca urmare a inundațiilor din nordul Italiei din 1994, care exclude întreprinderile din sectorul bancar și din sectorul asigurărilor.

               (41)

               În cazul cutremurelor și al erupțiilor vulcanice din Sicilia, Umbria, Marche, Molise, Puglia și Abruzzo, beneficiarii sunt în întregime întreprinderi care au sediul social sau sediul comercial în localitățile afectate de calamitățile naturale în cauză și care sunt identificate în legislația specifică.

               (42)

               În cazul inundațiilor din nordul Italiei, beneficiarii sunt întreprinderi care au sediul sau care își desfășoară activitatea în localitățile afectate de calamitățile naturale în cauză, dar numai dacă acestea pot dovedi faptul că au suferit pagube importante (45).

      Durata măsurilor

               (43)

               Comisia consideră că schemele de ajutoare prin care s-au instituit reducerile au început să curgă din momentul în care temeiurile juridice ale acestora au intrat în vigoare. Comisia recunoaște că este posibil ca punerea în aplicare a măsurilor să fi început la o altă dată, astfel cum este prevăzut în măsurile de punere în aplicare (cum ar fi ordinele de punere în aplicare a diferitelor temeiuri juridice, a se vedea observațiile din partea Italiei cu privire la decizia de inițiere a procedurii, rezumate în considerentele 87-94).

               (44)

               Comisia consideră că măsurile de reducere a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor au intrat în vigoare la datele următoare:

                           —

                           în cazul cutremurului care a avut loc în perioada 13-16 decembrie 1990 în estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa), 1 ianuarie 2003 pentru impozite (46) și 1 ianuarie 2006 pentru contribuții (47);

                           —

                           în cazul inundațiilor care au avut loc în noiembrie 1994 în nordul Italiei, 1 ianuarie 2004 (48);

                           —

                           în cazul cutremurului din 2002 și al erupțiilor vulcanului Etna, 1 ianuarie 2007 (49);

                           —

                           în cazul cutremurului care a avut loc în 1997 în regiunile Umbria și Marche, 1 ianuarie 2008 (50);

                           —

                           în cazul cutremurului care a avut loc în 2002 în regiunile Molise și Puglia, 29 noiembrie 2008 (51); și

                           —

                           în cazul cutremurului care a avut loc în 2009 în regiunea Abruzzo, 1 ianuarie 2012 (52).

               (45)

               În ceea ce privește perioada de aplicare a reducerilor, perioadele de suspendare a plății impozitelor și a contribuțiilor sunt prevăzute în legislația aplicabilă. Comisia ia act de faptul că diferitele scheme au fost aplicate în perioade diferite pentru tipuri diferite de impozite și contribuții. Pe baza informațiilor furnizate Comisiei de Italia în cursul procedurii oficiale de investigare (a se vedea observațiile Italiei cu privire la decizia de inițiere a procedurii prezentate în considerentele 87-94), perioadele respective sunt precizate în continuare.

                           (a)

                           În cazul cutremurului care a avut loc în estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) la 13-16 decembrie 1990, perioada de suspendare acoperă anii 1990, 1991 și 1992. Agenția de administrare fiscală din Italia (Agenzia delle Entrate) se referă la perioada 13 decembrie 1990-31 iulie 1993 și, potrivit INPS și INAIL, perioada de suspendare a plății contribuțiilor a fost 13 decembrie 1990-31 decembrie 1992.

                           (b)

                           În cazul inundațiilor care au avut loc în nordul Italiei în noiembrie 1994, legislația precizează ca perioadă de referință anii 1995, 1996 și 1997, în timp ce Agenția de administrare fiscală se referă la perioada 4 noiembrie 1994-31 octombrie 1995, INPS stabilește sfârșitul perioadei pentru data de 30 noiembrie 1995 și, potrivit INAIL, întreaga perioadă a durat de la 1 ianuarie 1995 până la 31 decembrie 1997.

                           (c)

                           În cazul cutremurului care a avut loc în regiunile Umbria și Marche în 1997, perioada de suspendare în cauză pare a începe la 26 septembrie 1996 și a se încheia la 30 iunie 1999 (31 martie 1998, pentru anumiți beneficiari).

                           (d)

                           În cazul cutremurului care a avut loc în regiunile Molise și Puglia în 2002, Agenția de administrare fiscală susține că perioada de suspendare a început la 31 octombrie 2002 și s-a încheiat la 30 iunie 2008, în timp ce INPS și INAIL indică o perioadă cuprinsă între 31 octombrie 2002 și 31 decembrie 2007.

                           (e)

                           În cazul cutremurului și al erupțiilor vulcanului Etna, care au avut loc în 2002, perioada de suspendare a început la 29 octombrie 2002 și s-a încheiat la 31 martie 2004.

                           (f)

                           În cazul cutremurului care a avut loc în Abruzzo în 2009, perioada de suspendare relevantă depinde de natura beneficiarului: pentru toate întreprinderile cu o cifră de afaceri anuală de peste 200 000 EUR, perioada de aplicare pare a începe la 6 aprilie 2009 a se încheia la 3 iunie 2010; pentru întreprinderile cu o cifră de afaceri anuală mai mică de 200 000 EUR și pentru persoanele care realizează venituri din activități comerciale sau care desfășoară activități independente, perioada pare a începe la 6 aprilie 2009 și a se încheia la 15 decembrie 2010.

               (46)

               În ceea ce privește durata măsurilor de reducere, fiecare temei juridic specifică o altă dată limită după care reducerea nu mai este disponibilă. Interpretarea Comisiei este aceea că perioada de aplicare a fost prelungită ca urmare a hotărârilor pronunțate de Curtea Supremă de Casație din Italia, astfel cum se explică la considerentele 49-53 de mai jos (a se vedea, de asemenea, observațiile Italiei cu privire la decizia de inițiere a procedurii prezentate în considerentele 91-93).

      Costuri eligibile

               (47)

               Costurile eligibile în temeiul măsurilor sunt impozitele, contribuțiile obligatorii la sistemul de asigurări sociale (datorate INPS) și primele de asigurare obligatorie împotriva accidentelor de muncă (datorate INAIL) care trebuie să fie plătite de întreprinderi într-o anumită perioadă de timp în urma calamității naturale (astfel cum este stabilit în temeiul juridic al fiecărei măsuri).

      Forma și intensitatea ajutorului

               (48)

               Ajutorul este acordat sub forma unei reduceri a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor. Reducerea se ridică la 90 % pentru măsurile destinate regiunii Sicilia și nordului Italiei, la 60 % pentru regiunile Umbria, Marche, Molise, Puglia și Abruzzo și la 50 % pentru regiunea Catania. Soldul de plată poate fi achitat într-o singură tranșă sau în rate (de exemplu, până la 120 de rate lunare în cazul măsurii care vizează regiunea Abruzzo). În unele cazuri, ratele pot să includă dobânzi, în funcție de fiecare măsură în parte.

      Hotărâri ale Curții Supreme de Casație

               (49)

               Solicitarea de informații din partea Tribunalului din Cuneo (a se vedea considerentul 1) a adus, de asemenea, în atenția Comisiei o serie de hotărâri pronunțate de Curtea Supremă de Casație din Italia în 2007 și 2010, în care Curtea a statuat că reducerea la 10 % a sumelor datorate cu titlu de impozit și contribuții trebuie să fie aplicată tuturor entităților eligibile chiar dacă, între timp, acestea au achitat deja suma integrală (53).

               (50)

               În fapt, Curtea Supremă de Casație a hotărât că toate întreprinderile eligibile pentru a beneficia de măsurile destinate regiunii Sicilia și nordului Italiei au dreptul la aceeași reducere de 90 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor; în caz contrar, ar exista o „diferență de tratament nejustificată”.

               (51)

               Interpretarea conferită de Curtea Supremă de Casație a fost confirmată de autoritățile italiene prin scrisorile din 7 decembrie 2011 și 25 iulie 2012. În cea din urmă scrisoare, autoritățile italiene fac referire la o altă hotărâre a Curții Supreme de Casație, pronunțată în 2012, în care se afirmă că un recurs formulat de Agenția de administrare fiscală era inadmisibil, întrucât exista deja o jurisprudență constantă (54).

               (52)

               Comisia este conștientă de importanța hotărârilor respective pentru numeroasele cazuri pendinte în fața diferitelor instanțe din Italia unde au fost formulate acțiuni de către părți potențial beneficiare ale diferitelor măsuri.

               (53)

               Având în vedere hotărârile Curții Supreme de Casație, măsurile par să fie aplicabile retroactiv în beneficiul tuturor întreprinderilor, inclusiv al celor care au plătit taxe și contribuții în mod regulat, cel puțin în cazul măsurilor care au vizat estul Siciliei și nordul Italiei, la care fac referire hotărârile în cauză. Prin urmare, nu pare să existe niciun termen-limită pentru punerea în aplicare a schemelor, atât timp cât întreprinderea poate demonstra că are dreptul să beneficieze de ajutor.

         3.   MOTIVELE CARE AU CONDUS LA INIȚIEREA PROCEDURII OFICIALE DE INVESTIGARE

               (54)

               Comisia a inițiat procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE cu privire la măsurile în cauză, astfel cum sunt descrise în secțiunea 2 din prezenta decizie, întrucât acestea păreau să constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. De asemenea, Comisia a emis un ordin de suspendare în temeiul articolului 11 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (55) prin care solicită Italiei să suspende toate plățile care trebuie efectuate în cadrul oricăreia dintre măsurile de ajutor menționate în cazurile SA.33083 (12/NN) și SA.35083 (12/NN).

               (55)

               În decizia de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) (denumită în continuare „decizia de inițiere a procedurii”) (56), Comisia a examinat măsurile în temeiul derogării prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, care prevede că „ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale sau de alte evenimente extraordinare” sunt compatibile cu piața internă.

               (56)

               De asemenea, Comisia a analizat dacă măsurile s-ar putea califica pentru oricare dintre celelalte derogări prevăzute la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE.

      Ilegalitatea măsurii de ajutor de stat

               (57)

               În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a arătat că autoritățile italiene nu și-au îndeplinit obligația de notificare a schemelor de ajutoare în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) din TFUE, astfel cum a fost recunoscut de autoritățile italiene în cursul etapei de examinare preliminară.

      Analiza măsurilor în temeiul articolului 107 alineatele (2) și (3) din TFUE

               (58)

               Comisia a analizat schemele de ajutoare prin raportare la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, în temeiul căruia „ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale” sunt compatibile cu piața internă.

               (59)

               Atunci când evaluează scheme de ajutoare de tipul celor prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b), Comisia trebuie să verifice (i) că împrejurările invocate pentru a justifica acordarea ajutorului constituie, într-adevăr, o calamitate naturală și (ii) că sunt îndeplinite următoarele condiții:

                           —

                           pagubele pentru care se acordă ajutorul sunt o consecință directă a calamității naturale;

                           —

                           ajutorul nu conduce la o supracompensare a pagubelor, ci doar repară pagubele provocate de calamitatea naturală.

               (60)

               Legislația italiană identifică zonele afectate de calamități naturale de trei tipuri: cutremure, inundații și erupții vulcanice. Comisia a susținut în mod consecvent opinia potrivit căreia cutremurele, inundațiile și erupțiile vulcanice constituie calamități naturale în sensul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE (57); prin urmare, întreprinderile care au suferit pagube provocate de astfel de calamități naturale pot beneficia, în principiu, de ajutor în limita cuantumului pagubelor suferite.

               (61)

               Cu toate acestea, schemele de ajutoare în cauză nu prevăd nicio definiție a „pagubelor” (indiferent dacă este vorba despre pagube materiale sau economice) și nici nu stabilesc vreo legătură între ajutorul acordat și pagubele suferite în urma unei calamități naturale (58). De asemenea, schemele de ajutoare nu limitează despăgubirea la pagubele suferite efectiv de beneficiari și costurile eligibile nu sunt determinate în funcție de pagubele suferite de întreprinderi ca urmare a unei calamități naturale.

      Îndoieli și motive care au condus la inițierea procedurii oficiale de investigare

               (62)

               Având în vedere cele de mai sus și pe baza informațiilor disponibile, ținând cont de faptul că măsurile au fost puse în aplicare fără a fi notificate Comisiei, Comisia a considerat că acestea reprezintă un ajutor atribuit ilegal în sensul articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.

               (63)

               De asemenea, ca urmare a evaluării sale preliminare, Comisia a exprimat îndoieli serioase că măsurile introduse de Italia începând cu 2002 ar fi compatibile cu piața internă. Nu a fost posibil să se determine din evaluarea preliminară dacă măsurile de ajutor au fost în conformitate cu principiile TFUE și, în special, cu articolul 107 alineatul (2) litera (b), care permite acordarea de ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale (59). În special, Comisia a avut îndoieli cu privire la faptul că informațiile furnizate de autoritățile italiene erau suficiente pentru a demonstra că măsurile în cauză au fost destinate, prin natura și mecanismele lor de funcționare, reparării pagubelor provocate de calamitățile naturale.

               (64)

               În special, Comisia nu a fost în măsură să concluzioneze pe baza mecanismelor de funcționare descrise în cadrul măsurilor că:

                           —

                           beneficiarii au fost întreprinderi care au suferit efectiv o pagubă (cu excepția parțială a măsurii pentru nordul Italiei, care impune un nivel minim al pagubelor suferite de întreprindere, a se vedea considerentul 26);

                           —

                           pagubele au fost cauzate exclusiv de calamitățile naturale menționate în legislație;

                           —

                           ajutorul acordat întreprinderii s-a limitat doar la repararea pagubelor cauzate de calamități naturale, excluzând orice supracompensare a pagubelor suferite de beneficiarul individual.

               (65)

               De asemenea, Comisia și-a exprimat îndoiala că celelalte derogări prevăzute la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE sunt aplicabile (60).

               (66)

               Prin urmare, autoritățile italiene și părțile terțe interesate au fost invitate să furnizeze, în observațiile lor privind decizia de inițiere a procedurii, toate informațiile necesare pentru efectuarea unei evaluări complete și să înainteze Comisiei documentația corespunzătoare.

         4.   OBSERVAȚIILE TRANSMISE DE PĂRȚILE INTERESATE

      Observații prezentate de cabinetul de avocatură Chiti

               (67)

               Chiti este un cabinet de avocatură cu sediul în Florența care reprezintă 58 de întreprinderi private, organizații publice și departamente administrative afectate în diferite moduri de inundațiile care au avut loc în Piemont în 1994. Scopul observațiilor transmise este de a demonstra că situația din Piemont este diferită de alte cazuri de despăgubiri acordate în urma calamităților naturale.

               (68)

               După ce descrie faptele și evoluțiile legislative în speță, cabinetul de avocatură Chiti se axează pe hotărârile Curții Supreme de Casație. Acesta susține că, în urma hotărârilor pronunțate în 2007, 2010 și 2012, toate întreprinderile afectate de inundațiile din Piemont au avut posibilitatea de a-și redresa situația ex post prin plata a 10 % din suma datorată sau, în cazul în care au plătit deja suma integrală, prin solicitarea rambursării a 90 %, astfel cum este prevăzut la articolul 3 alineatul (90) din Legea nr. 350/2003. Dintre cele 233 de acțiuni în instanță având ca obiect despăgubirea daunelor provocate de inundații, 96 s-au încheiat cu hotărâri rămase definitive, în timp ce majoritatea celorlalte sunt suspendate ca urmare a unui ordin de suspendare emis de Comisie la 17 octombrie 2012.

               (69)

               Cabinetul de avocatură Chiti precizează că, pentru a obține în instanță beneficiile schemelor respective, întreprinderile au trebuit să demonstreze in concreto cuantumul pagubelor reale și legătura de cauzalitate între eveniment și pagubele suferite. Elementele de probă admise au constat în evaluări tehnice dispuse de instanță, rapoarte certificate ale experților sau documente oficiale din partea INPS și INAIL. Întreprinderile au obținut despăgubiri numai pentru pagubele efective pe care au fost în măsură să le dovedească sau pentru pierderile stabilite de către instanță.

               (70)

               Cabinetul de avocatură Chiti susține că sistemul de despăgubire pentru pagubele provocate de inundațiile care au avut loc în Piemont în 1994 este legat de o calamitate naturală și, în consecință, ar trebui să fie examinat în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE. În cazul în care măsurile sunt compatibile cu piața internă, trebuie să se demonstreze că există o legătură de cauzalitate între eveniment și pagubele suferite și că nu există nicio supracompensare a pagubelor. În ceea ce privește profilul clienților pe care îi reprezintă, cabinetul de avocatură Chiti susține că despăgubirea nu a fost acordată în mod nediferențiat oricărei întreprinderi din regiunea Piemont, ci doar întreprinderilor care îndeplinesc următoarele condiții:

                           (a)

                           Întreprinderea trebuie să se afle în zonele identificate ca fiind afectate de inundații în ordinele guvernamentale specifice. În acest sens măsurile sunt selective, dar, în opinia cabinetului de avocatură Chiti, acestea nu intră sub incidența articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Delimitarea geografică a ajutorului nu decurge dintr-o evaluare politică sau economică (de exemplu, cu privire la ratele șomajului sau la regiuni mai puțin dezvoltate), ci din evenimente naturale imprevizibile care nu pot fi ținute sub control de către oameni. Beneficiarii sunt aleși pe baza unor criterii care nu sunt legate de exercitarea niciunei puteri de apreciere. În fapt, nu există selectivitate, întrucât nu există nicio denaturare a concurenței: scopul legislației este de a remedia dezavantajul întreprinderilor afectate de calamități naturale. Aceasta este o consecință a principiului egalității de tratament.

                           (b)

                           Pentru a obține despăgubiri, o întreprindere trebuie să facă dovada că prejudiciul a fost „important”. Această condiție face diferența între cazul Piemont și alte cazuri. Singura pierdere care poate fi despăgubită este reprezentată de pagube materiale care depășesc pragul de 2 miliarde LIT stabilit prin lege, care trebuie să fie determinate prin evaluări tehnice certificate.

                           (c)

                           Trebuie să existe o legătură de cauzalitate între eveniment și pagubele suferite. Conform dreptului italian, demonstrarea unei legături de cauzalitate constituie o condiție prealabilă esențială pentru obținerea de despăgubiri; prin urmare, întreprinderile în cauză au trebuit să stabilească o legătură de cauzalitate în fața instanței în fiecare caz. Aceasta înseamnă că nu a existat nicio supracompensare, întrucât pagubele au trebuit să fie prezentate într-un raport certificat sau într-un raport oficial din partea autorităților implicate. De asemenea, un principiu general al dreptului italian prevede că despăgubirea pentru pierderi extracontractuale nu ar trebui să reprezinte o sursă de câștig (articolul 2043 din Codul civil).

               (71)

               Prin urmare, în cazul regiunii Piemont, cabinetul de avocatură Chiti solicită Comisiei să își revizuiască afirmația generală potrivit cărei măsurile care fac obiectul anchetei nu par a fi destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale. Potrivit cabinetului de avocatură Chiti, cazul regiunii Piemont prezintă caracteristici care îl diferențiază de alte cazuri tratate în comun în decizia de inițiere a procedurii. Cabinetul de avocatură Chiti susține, de asemenea, că avantajele acordate întreprinderilor respective sunt compatibile cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, întrucât:

                           —

                           despăgubirile vizează exclusiv pagubele cauzate direct de calamități naturale;

                           —

                           pagubele sunt cuantificate în ceea ce privește importanța acestora pentru întreprinderea în cauză;

                           —

                           nu a existat nicio supracompensare, despăgubirea fiind stabilită cu exactitate în funcție de pagubele dovedite;

                           —

                           nu există suprapunere cu alte avantaje.

               (72)

               În cazul în care ajutorul este considerat a fi incompatibil și se dispune recuperarea acestuia, cabinetul de avocatură Chiti consideră că se aplică articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. În opinia cabinetului de avocatură Chiti, în temeiul dispoziției menționate, Comisia nu poate să dispună recuperarea ajutorului după ce au trecut 10 ani de la data la care ajutorul a fost acordat beneficiarului. Avantajele au fost acordate la începutul perioadei imediat următoare inundațiilor din noiembrie 1994, în temeiul Decretului-lege nr. 646 din 24 noiembrie 1994. Măsurile pentru sprijinirea întreprinderilor afectate de inundațiile din Piemont au fost îmbunătățite prin legi ulterioare adoptate în perioada cuprinsă între 2003 și 2007. Cu alte cuvinte, decizia de inițiere a procedurii se referă la 1 ianuarie 2004 ca dată de începere a punerii în aplicare a avantajelor, dar momentul în care ajutorul a fost acordat efectiv în cazul regiunii Piemont a fost noiembrie 1994.

               (73)

               De asemenea, Cabinetul de avocatură Chiti susține că se aplică articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, conform căruia Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care aceasta ar contraveni unui principiu general de drept comunitar. Două principii se aplică în speță. În primul rând, principiul securității juridice impune respectarea hotărârilor judecătorești definitive pronunțate de instanțele naționale și previne orice posibilitate de recuperare a sumelor primite de întreprinderi. Recunoscând că principiul res judicata nu are o valoare absolută în dreptul Uniunii, cabinetul de avocatură Chiti consideră că acele condiții speciale care au determinat Curtea de Justiție să adopte hotărârile privind acest principiu în trecut (61) nu se aplică în speță. În al doilea rând, cabinetul de avocatură Chiti invocă principiul încrederii legitime: de la sfârșitul anului 1994 până în 2011, nicio autoritate națională sau a Uniunii nu a ridicat semne de întrebare cu privire la legalitatea ajutorului. Pe parcursul întregii perioade, întreprinderile în cauză au beneficiat de avantaje pe care autoritățile competente nu le-au considerat ca fiind ajutor de stat. Cabinetul de avocatură Chiti concluzionează că aceasta este o situație tipică în care se aplică principiul încrederii legitime.

      Observații prezentate de cabinetul de avocatură Preve-Gavioli

               (74)

               Preve-Gavioli este un cabinet de avocatură cu sediul la Torino. După rezumarea evoluției legislației italiene în cauză și a circumstanțelor care au condus la inițierea procedurii oficiale de investigare de către Comisie, cabinetul de avocatură Preve-Gavioli arată că avantajele conferite întreprinderilor afectate de inundațiile care au avut loc în regiunea Piemont în 1994 nu sunt selective, întrucât nu favorizează în niciun caz anumite întreprinderi prin scutirea acestora de costuri pe care, în mod normal, ar trebui să le suporte. Măsurile vizează doar despăgubirea întreprinderilor pentru pagubele suferite ca urmare a unei calamități naturale. De asemenea, avantajele prevăzute de lege nu consolidează poziția concurențială a beneficiarilor în raport cu concurenții acestora, întrucât despăgubirea primită abia le-a permis să revină pe piață pe picior de egalitate cu întreprinderile care nu au suferit pagube sau pierderi de venit. Cu alte cuvinte, avantajele nu denaturează concurența în niciun fel, ci corectează o situație de dezavantaj financiar și restabilesc competitivitatea comercială a întreprinderilor afectate de inundații.

               (75)

               Cabinetul de avocatură Preve-Gavioli consideră că avantajele acordate întreprinderilor afectate de inundațiile care au avut loc în Piemont în 1994 nu pot fi considerate ajutor de stat, întrucât condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE nu sunt îndeplinite. Cu toate acestea, chiar dacă măsurile ar fi considerate ajutor de stat, acestea ar trebui clasificate drept ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de o calamitate naturală, în conformitate cu articolul 107 alineatul (2) litera (b). Prin urmare, măsurile sunt compatibile cu piața internă în temeiul tratatului în sine și nu fac obiectul obligației de notificare prealabilă sau de evaluare prealabilă de către Comisie.

      Observații prezentate de Confindustria

               (76)

               Confindustria este cea mai mare federație a patronatelor din Italia, înființată în 1910. Aceasta este o organizație voluntară, care cuprinde aproximativ 150 000 de întreprinderi cu un număr de aproximativ 5 500 000 de angajați. Confindustria a prezentat observații în calitate de parte interesată în sensul articolului 108 alineatul (2) din TFUE atât în cazul SA.33083, cât și în cazul SA.35083.

               (77)

               Confindustria este preocupată de faptul că Italia nu a reușit să își îndeplinească obligația de a notifica Comisiei acordarea ajutoarelor de stat și că acest lucru ar putea conduce la penalizarea întreprinderilor care s-au prevalat cu bună credință de măsurile destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale.

               (78)

               În opinia Confindustria, Comisia ar trebui să ia în considerare anumite fapte de natură generală referitoare la contextul global. În special, măsurile se referă la evenimente care datează de 20 de ani (în unele cazuri); din acest motiv, practica actuală în ceea ce privește deciziile referitoare la ajutoarele de stat nu asigură protecția adecvată a părților interesate. Inclusiv în cazul în care există îndoieli cu privire la compatibilitatea anumitor măsuri adoptate de legiuitorul național, este dificil să se obțină informații de la autoritățile competente, iar în contextul economic actual, majoritatea întreprinderilor, în special IMM-urile, se confruntă în continuare cu probleme grave legate de lichidități. Dispunerea recuperării ajutoarelor acordate cu mai multe decenii în urmă în acest stadiu ar periclita supraviețuirea multora dintre întreprinderile respective. De asemenea, Confindustria nu înțelege motivele îndoielilor privind compatibilitatea măsurilor.

               (79)

               Confindustria sugerează că ar trebui identificată o soluție alternativă pentru a evita sancționarea întreprinderilor în cauză în mod nejustificat și periculos.

               (80)

               În primul rând, Confindustria consideră că, pentru fiecare măsură și caz în parte, ar trebui să fie efectuată o evaluare atentă a existenței unor circumstanțe excepționale care demonstrează că măsura în cauză nu constituie ajutor sau că nu există ajutor de recuperat. Circumstanțele excepționale sunt (i) termenul de prescripție de zece ani, (ii) principiul protecției încrederii legitime și (iii) aplicabilitatea derogărilor, altele decât cele prevăzute la articolul 107 alineatul (3) litera (c).

               (81)

               În al doilea rând, Confindustria solicită Comisiei să precizeze în mod expres în decizia sa cazurile în care suma plătită către întreprinderi ca despăgubire pentru pagubele provocate în mod direct de calamități naturale poate fi considerată ca fiind compatibilă cu tratatul. Măsurile în cauză vizează întreprinderile direct afectate de evenimente pe care Comisia le-a considerat în mod constant a se încadra în definiția calamităților naturale: cutremure, inundații, erupții vulcanice etc. Textul legislației pe care se bazează măsurile clarifică faptul că acestea au fost adoptate de autoritățile italiene în vederea reparării pagubelor provocate de astfel de evenimente naturale. Confindustria susține că beneficiarii sunt întreprinderi care au suferit pagube reale ca urmare a unor calamități naturale. Deși doar în unele cazuri avantajul a fost acordat în mod explicit unor întreprinderi care au suferit pagube „importante”, ar trebui recunoscut faptul că pagubele au fost importante și în alte cazuri: simplul fapt că o întreprindere este situată într-o zonă afectată de o calamitate naturală conduce în mod necesar la pierderi economice, indiferent de orice prejudicii materiale. De asemenea, Confindustria afirmă că pot exista cazuri în care beneficiarii dețin documente care demonstrează valoarea pagubelor suferite efectiv și arată că pierderea este semnificativ mai mare decât despăgubirea primită. Prin urmare, Confindustria consideră că toate măsurile care fac obiectul anchetei se încadrează în domeniul de aplicare a articolului 107 alineatul (2) din TFUE.

               (82)

               În ceea ce privește condițiile invocate de Comisie, Confindustria recunoaște că, pentru unele dintre măsurile în discuție, se pare că lipsește o definiție oficială a pagubelor: același lucru este valabil, de asemenea, pentru determinarea corespondenței și a proporției dintre valoarea pagubelor suferite și cuantumul ajutorului. Cu toate acestea, Confindustria sugerează că o astfel de corelație există de facto – că, în eventualitatea unei calamități naturale, toate întreprinderile suferă pagube (cel puțin pierderi economice) și că ar putea fi introdusă o metodă simplificată pentru estimarea pagubelor și a ajutoarelor corespunzătoare. O astfel de metodă ar trebui să ia în considerare, de exemplu, capacitatea de a genera venituri și numărul de persoane angajate de fiecare întreprindere. Prin urmare, problema se referă la cazurile de supracompensare mai degrabă decât la compatibilitatea măsurilor cu normele privind ajutoarele de stat. Este important să se evite o situație în care măsurile împotriva câtorva cazuri de supracompensare ar putea conduce la sancționarea unui număr mare de întreprinderi care au primit avantaje cu bună credință și în conformitate cu legea. Prin urmare, Confindustria sugerează că întreprinderile ar trebui să aibă posibilitatea să păstreze ajutorul în pofida faptului că, la momentul aprobării acestuia, dacă autoritățile italiene ar fi respectat tratatul și obligația de notificare, ajutorul ar fi trebuit să fie notificat Comisiei.

               (83)

               În concluzie, Confindustria solicită Comisiei:

                           (a)

                           să confirme în mod expres că orice decizie a Comisiei nu aduce atingere cazurilor specifice de ajutoare care sunt compatibile cu piața comună în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, al regulamentului de minimis sau al altor dispoziții;

                           (b)

                           să intensifice cooperarea formală sau informală între Comisie și autoritățile naționale, pe de o parte, și între întreprinderile beneficiare, pe de altă parte, pentru a elabora o metodă și un mecanism de prevenire a cazurilor de supracompensare; aceasta ar conduce la evitarea recuperării ajutoarelor autorizate de regulamentul de minimis și a ajutoarelor care corespund în realitate pierderilor materiale și economice suferite efectiv de beneficiari;

                           (c)

                           să ia în considerare oportunitatea introducerii unei metode simplificate de cuantificare a pierderilor suferite ca urmare a unor calamități naturale.

      Observații prezentate de Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL)

               (84)

               Confederația generală a muncii din Italia (Confederazione Generale Italiana del Lavoro – CGIL) este cea mai mare organizație sindicală din Italia, având aproximativ șase milioane de membri. Ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii, sucursala CGIL din L'Aquila, Abruzzo (denumită în continuare „CGIL L'Aquila”) a prezentat observații după expirarea termenului de o lună de la publicarea deciziei. Comisia nu este obligată să ia în considerare observațiile formulate de părți terțe interesate care au fost transmise după expirarea termenului, dar ar putea face acest lucru în mod excepțional și va proceda astfel în speță.

               (85)

               CGIL L'Aquila consideră că o suspendare a schemei de ajutoare introduse de Italia, o cerere de recuperare integrală a sumelor acordate și o cerință de certificare a pagubelor suferite ar putea scoate de pe piață întreprinderile în cauză. Acest lucru este cu atât mai problematic cu cât alte cazuri de despăgubire a pagubelor provocate de calamități naturale au fost tratate în mod diferit. Prin urmare, în pofida faptului că L'Aquila este zona cea mai grav afectată de cutremur, aceasta suferă în continuare de o denaturare a concurenței în raport cu concurenții care nu au fost afectați de astfel de calamități. În concluzie, suspendarea avantajelor și absența oricărui mecanism de graduare și a procedurilor de verificare adecvate (pentru care CGIL L'Aquila acuză statul) pot afecta în continuare sectorul de producție local, cu toate consecințele negative asociate în materie de șomaj și de securitate socială.

         5.   OBSERVAȚIILE PREZENTATE DE ITALIA

               (86)

               Ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii, autoritățile italiene au prezentat observații la 11 ianuarie 2013. Serviciile Comisiei au primit observații din partea următoarelor autorități și agenții italiene:

                           (a)

                           Ministerul Economiei și Finanțelor;

                           (b)

                           Agenția de administrare fiscală;

                           (c)

                           INPS;

                           (d)

                           INAIL;

                           (e)

                           Departamentul pentru protecția civilă, dar acesta susține că nu deține nicio informație de tipul celor solicitate în decizie.

      Reducerile acordate și perioada de aplicare pentru fiecare zonă și măsură

               (87)

               La punctul 71 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a solicitat autorităților italiene să furnizeze informații cu privire la „reducerile acordate pentru fiecare zonă și măsură, precum și perioada de aplicare a reducerilor”.

               (88)

               INPS susține, în primul rând, că dificultățile cu care se confruntă Comisia în ceea ce privește identificarea exactă a perioadelor de suspendare a plății impozitelor și contribuțiilor (a se vedea punctul 2.5 din decizia de inițiere a procedurii) sunt cauzate de diferențele de termene stabilite în normele prevăzute de fiecare instituție. Trebuie să se facă o distincție între durata de suspendare a plății contribuțiilor (datorate INPS și INAIL) și durata de suspendare a plății impozitelor (datorate Agenției de administrare fiscală). O altă distincție trebuie făcută între perioadele de suspendare a plății taxelor și contribuțiilor și perioadele de aplicare a măsurilor de reducere.

               (89)

               În ceea ce privește data de începere a schemelor, INAIL susține că, spre deosebire de afirmațiile Comisiei de la punctul 34 din decizia de inițiere a procedurii, data de începere a unei scheme nu coincide întotdeauna cu data de intrare în vigoare a legislației care prevede instituirea schemei în cauză. Data de începere a măsurii de reducere poate surveni într-o etapă ulterioară – în cazul regiunii Piemont, numai după ce s-a constatat printr-o hotărâre a instanței că întreprinderile au dreptul la reduceri cu efect retroactiv. În același timp, Agenția de administrare fiscală este de acord cu Comisia că dreptul beneficiarului la un avantaj fiscal începe odată cu intrarea în vigoare a legislației care instituie avantajul în cauză.

               (90)

               INPS și INAIL furnizează perioadele exacte pentru fiecare schemă de reducere a contribuțiilor:

                           (a)

                           Pentru cutremurul care a lovit estul Siciliei (provinciile Siracuza, Catania și Ragusa) la 13-16 decembrie 1990, documentele elaborate de INPS și INAIL identifică perioada de suspendare ca fiind cuprinsă între 13 decembrie 1990 și 31 decembrie 1992. Perioada de disponibilitate a reducerii a fost cuprinsă între 1 ianuarie 2006 și 30 septembrie 2006 pentru plățile mai mici de 5 000 EUR (care urmau să fie achitate într-o singură tranșă) sau 1 octombrie 2006 pentru sume mai mari de 5 000 EUR (care urmau să fie plătite în șase-opt rate lunare, cu dobândă).

                           (b)

                           Pentru inundațiile care au avut loc în nordul Italiei în noiembrie 1994, INPS identifică perioada de suspendare ca fiind cuprinsă între 4 noiembrie 1994 și 30 noiembrie 1995. Cu toate acestea, potrivit INAIL, perioada de suspendare începe la 1 ianuarie 1995 și se încheie la 31 decembrie 1997, în ceea ce privește anii 1995, 1996 și 1997. În ambele cazuri, se afirmă că perioada de disponibilitate a reducerilor începe de la 1 ianuarie 2004. Cu toate acestea, INPS precizează că reducerea contribuțiilor de asigurări sociale se aplică numai din momentul în care hotărârile judecătorești definitive au devenit executorii și nu în mod automat precum în cazul INAIL.

                           (c)

                           În ceea ce privește cutremurul care a avut loc în Umbria și Marche în 1997, documentul elaborat de INPS și INAIL precizează că perioada de suspendare este cuprinsă între 26 septembrie 1997 și 31 martie 1998 pentru rezidenții din „localitățile aflate în zonele calamitate” (comuni disastrati) identificate în legislație și între 26 septembrie 1997 și 30 iunie 1999 pentru rezidenții din „localitățile aflate în zonele afectate” (comuni danneggiati) identificate, de asemenea, în legislație. INPS și INAIL susțin că reducerea este disponibilă pentru perioada 1 ianuarie 2009 – 30 iunie 2009. Agenția de administrare fiscală consideră că data de începere pentru aplicarea reducerii impozitului este 23 octombrie 2008, și anume data intrării în vigoare a Decretului-lege nr. 162/2008.

                           (d)

                           Pentru cutremurul care a avut loc în regiunile Molise și Puglia în 2002, INPS și INAIL susțin că perioada de suspendare începe la 31 octombrie 2002 și se încheie la 31 decembrie 2007. Ambele instituții afirmă că beneficiarii au fost în măsură să aplice reducerile de la 1 ianuarie 2009 până la 30 iunie 2009, în urma prelungirii perioadei de aplicare a măsurilor introdusă pentru cutremurul care a avut loc în 1997 în Umbria și Marche prin Decretul-lege nr. 162 din 2008. Agenția de administrare fiscală susține că data de începere pentru aplicarea reducerii impozitului este 29 ianuarie 2009, și anume data intrării în vigoare a Decretului-lege nr. 185/2008.

                           (e)

                           În cazul cutremurului și al erupțiilor vulcanului Etna, care au avut loc în 2002, atât INPS, cât și INAIL afirmă că perioada de suspendare a demarat la 29 octombrie 2002 și s-a încheiat la 31 martie 2004 și că perioada de reducere a început la 1 ianuarie 2007 și s-a încheiat la 30 iunie 2008.

                           (f)

                           În ceea ce privește cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009, perioada relevantă depinde de natura beneficiarului: pentru întreprinderile cu o cifră de afaceri anuală mai mare de 200 000 EUR, din documentele întocmite de INPS, INAIL și Agenția de administrare fiscală reiese că perioada de suspendare a demarat la 6 aprilie 2009 și s-a încheiat la 30 iunie 2010, iar pentru întreprinderile cu o cifră de afaceri anuală mai mică de 200 000 EUR și pentru persoanele fizice care realizează venituri dintr-o activitate comercială sau care desfășoară o activitate independentă, perioada de suspendare a demarat la 6 aprilie 2009 și s-a încheiat la 15 decembrie 2010 [și nu la 31 decembrie 2010, astfel cum s-a precizat la punctul 36 litera (f) din decizia de inițiere a procedurii]. Reducerea s-a aplicat din ianuarie 2012, dar atât INPS, cât și INAIL au declarat în observațiile prezentate că reducerea s-a aplicat numai ajutoarelor care respectau cerințele de minimis, în așteptarea unei decizii a Comisiei cu privire la ajutoarele care depășesc nivelul de minimis.

               (91)

               La punctul 71 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a solicitat, de asemenea, Italiei „să confirme interpretarea Comisiei conform căreia, ca urmare a celor mai recente hotărâri ale Curții Supreme de Casație italiene din 2007, 2010 și 2012 […], aceste măsuri ar putea face ca ajutorul să fie disponibil (fără limită în timp) pentru toate întreprinderile identificate ca beneficiari în cadrul temeiului juridic pentru fiecare măsură”. În acest sens, autoritățile italiene prezintă două puncte de vedere diferite.

               (92)

               INPS și INAIL susțin că interpretarea Comisiei nu pare a fi corectă. În opinia INPS și INAIL, deși hotărârile Curții Supreme de Casație ar putea extinde ajutorul fără limită de timp pentru toți beneficiarii identificați în temeiul legislației relevante, în realitate hotărârile respective nu fac decât să clarifice faptul că avantajele pot fi acordate în două moduri diferite: în cazul în care întreprinderea nu a efectuat încă plățile, aceasta trebuie să plătească doar 10 % din suma datorată; în cazul în care întreprinderea a efectuat deja plățile, aceasta poate obține rambursarea în proporție de 90 % a sumei plătite. Cele două instituții susțin că această interpretare decurge din legislația care a instituit reducerile. Legislația în cauză este jus superveniens, legislația aplicabilă evenimentelor neprevăzute, care legitimează rambursarea sumelor plătite deja în exces. Cu toate acestea, INPS și INAIL subliniază că, în primul caz (plata în proporție de 10 %), mai multe hotărâri au constatat că respectivii contribuabili nu au dreptul de a beneficia de măsura în cauză întrucât au solicitat acest lucru după termenul de 31 iulie 2007 stabilit prin lege. În al doilea caz (rambursarea în proporție de 90 %), dreptul la rambursare este supus unui termen de prescripție, care este în mod normal de 10 ani din momentul în care pot fi exercitate drepturile (articolul 2946 din Codul civil), și anume de la data intrării în vigoare a legii de instituire a măsurii. De asemenea, spre deosebire de cele afirmate la punctul 45 din decizia de inițiere a procedurii, principiile formulate de Curtea Supremă de Casație se referă numai la anumite cazuri (Sicilia și Piemont) și nu pot fi generalizate la toate celelalte calamități, astfel cum s-a propus de către Comisie.

               (93)

               Agenția de administrare fiscală consideră că interpretarea Comisiei este corectă. Ca regulă generală, cererile de rambursare a impozitului prezentate de către cei care au efectuat deja plata trebuie transmise în termen de 48 de luni de la data plății (articolul 38 din Decretul prezidențial nr. 602 din 20 septembrie 1973). Cu toate acestea, hotărârile recente ale Curții Supreme de Casație au acceptat faptul că beneficiarii au dreptul să le fie rambursate sumele plătite în exces anterior, sub rezerva termenului de prescripție obișnuit menționat mai sus.

               (94)

               În ceea ce privește reducerea procentuală care se aplică fiecărei măsuri și fiecărui impozit sau fiecărei contribuții, Italia confirmă procentele enumerate în secțiunea 2.2 din decizia de inițiere a procedurii.

      Combinația diferitelor scheme de ajutoare în caz de calamități naturale

               (95)

               La punctul 71 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a solicitat autorităților italiene să precizeze „existența (sau lipsa) schemelor de ajutoare în caz de calamități naturale în cadrul cărora se acordă deja beneficiarilor ajutoare destinate reparării pagubelor suferite ca urmare a calamității naturale respective”.

               (96)

               Dintre cele trei instituții care au prezentat observații, numai INPS a răspuns la întrebare. INPS susține că valoarea reducerilor a fost limitată strict la sumele datorate în mod efectiv instituției pentru perioadele de suspendare corespunzătoare. Prin urmare, măsurile se limitează la o reducere procentuală a cuantumului contribuțiilor datorate. Potrivit INPS, prin urmare, sumele în cauză nu sunt de natură să supracompenseze costurile eligibile. INPS afirmă că schemele de ajutoare în caz de calamități naturale pentru cutremurul care a avut loc în Molise în 2002 (schema de ajutoare N 174a/2004) și pentru cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009 (schema de ajutoare N 459a/2009) nu au prevăzut nicio compensație pentru costurile forței de muncă (salarii și contribuții). Schemele menționate prevedeau doar despăgubirea pentru pagubele directe și indirecte sau economice care rezultă din suspendarea temporară a activității economice cauzată de calamitatea respectivă sau de necesitatea de relocare a activității în urma calamității. În ceea ce privește însă contribuțiile, schemele de ajutoare avute în vedere se aplică doar întreprinderilor care și-au continuat activitatea după producerea calamității și care, în caz contrar, ar fi trebuit să plătească contribuțiile prevăzute de lege. De asemenea, schemele de ajutoare pentru regiunile Molise și Abruzzo autorizate de Comisie au inclus măsuri de monitorizare a suprapunerilor între ajutoare pentru a exclude orice risc de supracompensare.

      Estimarea pagubelor pentru fiecare beneficiar

               (97)

               La punctul 71 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a solicitat, de asemenea, să fie informată „dacă și în ce mod au fost estimate pagubele pentru fiecare beneficiar situat în zonele afectate de calamități naturale și dacă necesitatea și proporționalitatea ajutorului au fost luate în considerare la un anumit moment în timp și în ce mod”.

               (98)

               În ceea ce privește punctul anterior, numai INPS a transmis un răspuns. INPS afirmă că beneficiarii suspendării de la plata contribuției de asigurări sociale au fost toate întreprinderile care își desfășurau activitatea într-o anumită zonă geografică identificată prin deciziile în domeniul protecției civile. Cu toate acestea, legislația prin care sunt instituite măsurile nu a prevăzut niciun mecanism de verificare a existenței unei legături de cauzalitate între pagubele suferite și măsura în cauză.

      Numărul estimat de beneficiari pentru fiecare măsură și cuantumul ajutorului

               (99)

               În conformitate cu punctul 72 din decizia de inițiere a procedurii, „autoritățile italiene sunt invitate să furnizeze o estimare a numărului de beneficiari ai fiecărei măsuri și a cuantumului ajutoarelor în cauză”.

               (100)

               În 2013, INPS, INAIL și Agenția de administrare fiscală au furnizat cifre privind numărul estimat de beneficiari ai ajutorului, însă numai INPS și INAIL au indicat, de asemenea, sumele acordate.

      Informații și clarificări suplimentare furnizate de Italia

               (101)

               În urma solicitărilor de clarificare ale Comisiei (a se vedea considerentul 18), Agenția de administrare fiscală a răspuns că taxele prevăzute de măsurile în cauză includ toate tipurile de taxe, fără nicio distincție. De asemenea, Agenția explică dificultatea de a realiza o estimare exactă a numărului de beneficiari și a cuantumului total al reducerilor în cadrul diferitelor măsuri. Agenția afirmă că acest lucru se datorează absenței datelor în format electronic, în principal întrucât cererile de reduceri trebuie să fie transmise pe suport de hârtie mai degrabă decât prin intermediul sistemului electronic de prezentare a declarațiilor fiscale. A fost posibil să se efectueze o analiză pe baza declarațiilor fiscale anuale numai pentru măsura luată ca urmare a cutremurului care a avut loc în Abruzzo în 2009. Cu toate acestea, inclusiv în cazul respectiv, datele nu pot fi extrase direct, ci necesită o analiză de la caz la caz. O dificultate suplimentară este reprezentată de faptul că datele privind reducerea contribuțiilor sociale includ sumele care trebuie să fie plătite atât de angajator, cât și de angajat. O reducere a cuantumului datorat de angajat nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, întrucât acordă avantaje persoanelor și nu întreprinderilor.

               (102)

               Numai în 2014, după stabilirea unei metodologii pentru fiecare agenție care participă la analiză (Agenția de administrare fiscală, INPS, INAIL), Italia a fost în sfârșit în măsură să prezinte o estimare globală a beneficiarilor măsurilor. Italia a furnizat o serie de tabele indicând beneficiarii și cuantumul ajutorului. În scrisoarea acesteia din 4 august 2014, Italia a declarat că a identificat 80 577 de beneficiari. Dintre aceștia, (i) 33 831 de beneficiari au primit o reducere în valoare de mai puțin de 1 000 EUR, (ii) 66 704 de beneficiari au primit o reducere în valoare de mai puțin de 10 000 EUR și (iii) 75 469 de beneficiari au primit o reducere în valoare de mai puțin de 100 000 EUR. Numai 539 de întreprinderi au beneficiat de reduceri în valoare de peste 200 000 EUR.

               (103)

               În ceea ce privește măsurile evaluate în cazul SA.33083 (calamități naturale care au avut loc între 1990 și 2002), numărul de beneficiari este de aproximativ 59 500, dintre care 23 303 nu mai sunt activi. În ceea ce privește măsurile evaluate în cazul SA.35083 (cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009), numărul de beneficiari este de aproximativ 21 000, dintre care 4 000 nu mai sunt activi.

      Observațiile prezentate de Italia cu privire la documentele justificative pentru despăgubirea pagubelor provocate de calamități naturale

               (104)

               În aceeași scrisoare din 4 august 2014, Italia prezintă o relatare detaliată a dificultății de a obține documente care atestă: (i) dacă beneficiarii măsurilor care fac obiectul anchetei au suferit sau nu pagube ca urmare a unei calamități naturale, (ii) dacă beneficiarii au fost sau nu despăgubiți pentru o astfel de pierdere și (iii) cuantumul oricărei astfel de despăgubiri primite.

               (105)

               Autoritățile italiene consideră că decizia de inițiere a procedurii nu a solicitat în mod explicit prezentarea de elemente de probă privind pagubele suferite de beneficiarii măsurilor care fac obiectul anchetei. Prin urmare, autoritățile italiene nu au colectat documente care să dovedească pagubele efective suferite de beneficiarii individuali. Autoritățile italiene ar trebui să adopte noi măsuri pentru a intra în contact atât cu autoritățile publice (în scopul de a verifica dacă plățile compensatorii pentru pagubele suferite au fost deja acordate și/sau plătite), cât și cu beneficiarii măsurilor care fac obiectul anchetei (în scopul de a verifica dacă aceștia au suferit pagube și dacă au fost despăgubiți pentru pagubele respective de către companiile de asigurări).

               (106)

               În scrisoarea sa, Italia a explicat următoarele:

                           (a)

                           Ca răspuns la cererea specifică a Comisiei ca Italia să furnizeze elemente de probă privind pagubele suferite de beneficiarii individuali ai ajutorului care face obiectul anchetei, autoritățile italiene au inițiat o anchetă în scopul obținerii de documente pentru a stabili pierderile cauzate de calamitățile naturale și orice despăgubire acordată de organisme publice sau private.

                           (b)

                           Cu toate acestea, ancheta este efectuată numai în ceea ce privește beneficiarii care desfășoară în continuare activități (excluzând așadar beneficiarii care și-au încetat activitatea și care, prin urmare, nu mai sunt în măsură să denatureze concurența în cadrul pieței).

                           (c)

                           Prezentarea unei situații care să ateste pagubele cauzate de calamitatea naturală nu făcea parte din condițiile de acordare a presupusului ajutor ilegal care face obiectul anchetei. Prin urmare, astfel de documente nu se află în posesia niciunuia dintre departamentele administrative care au acordat ajutorul (Agenția de administrare fiscală, INPS și INAIL). Ar trebui să fie inițiate anchete specifice suplimentare în fiecare dintre zonele în cauză, pentru fiecare dintre măsurile care fac obiectul anchetei.

                           (d)

                           Anchetele respective vizează documente referitoare atât la dovada existenței unei pagube, cât și la despăgubirea care poate fi acordată pe această bază. Întrucât o situație a pagubelor provocate de o calamitate naturală nu a fost una dintre condițiile pentru acordarea presupusului ajutor ilegal care face obiectul anchetei, orice element de probă privind pagubele suferite solicitat de organisme publice sau private în vederea obținerii despăgubirii trebuie să se refere la evenimentul în cauză și, prin urmare, la momentul în care a avut loc evenimentul.

                           (e)

                           Situația pagubelor trebuie să fi fost întocmită numai în cazul în care pagubele sunt recente și încă verificabile, întrucât, în caz contrar, nu ar fi posibil să se stabilească dacă a fost vorba despre daune directe sau să se verifice legătura de cauzalitate cu calamitatea naturală. În consecință, căutarea documentației pentru obținerea oricărui certificat sau situații a pagubelor, precum și a oricărei despăgubiri eventuale este indisolubil legată de data la care a avut loc calamitatea naturală.

                           (f)

                           Posibilitatea de a identifica documente care fac dovada pagubelor suferite și a despăgubirilor plătite și primite este limitată prin cerințele legale privind ținerea și păstrarea evidențelor în Italia. Articolele 2220 și 2946 din Codul civil italian prevăd că evidențele trebuie păstrate timp de 10 ani (și, în unele cazuri, mai puțin). Prin urmare, acțiunea administrativă de identificare a documentelor respective, la mai mult de 10 ani după producerea calamității, ar fi lipsită de mijloacele juridice corespunzătoare pentru a se asigura că beneficiarii și autoritățile publice le pun la dispoziție.

                           (g)

                           Analiza cadrului juridic național care reglementează menținerea evidențelor sugerează că este imposibil din punct de vedere obiectiv să se colecteze elemente de probă privind pagubele suferite de fiecare întreprindere care datează de mai bine de 10 ani și pentru fiecare dintre calamitățile naturale acoperite de măsurile care fac obiectul anchetei, altele decât cutremurul care a avut loc în 2009 în Abruzzo, în cazul căruia perioada de 10 ani nu a expirat încă.

               (107)

               În ceea ce privește cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009, care face obiectul cazului SA.35083 (12/C), autoritățile italiene indică faptul că va fi necesară o anchetă precisă și detaliată pentru a stabili cu exactitate atât identitatea beneficiarilor, cât și cuantumul ajutorului ilegal pe care l-au primit aceștia. Datele colectate de Italia până în 2014 includ, de asemenea, un număr mare de persoane fizice care ar fi beneficiat de schema respectivă în ceea ce privește impozitele pe venituri care nu au legătură (parțial sau total) cu activitatea comercială a acestora. Din cei aproximativ 21 000 de beneficiari identificați de Italia, 17 500 sunt persoane fizice, pentru care datele privind impozitele se referă atât la veniturile obținute din activități profesionale și comerciale, cât și la alte forme de venituri. Cu toate acestea, ar trebui să fie efectuată o evaluare mai detaliată pentru a cuantifica măsura în care reducerile de care au beneficiat ar trebui să fie considerate ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, având în vedere faptul că reducerile care nu sunt acordate întreprinderilor nu constituie ajutoare de stat.

               (108)

               În cele din urmă, Italia a furnizat informații detaliate și documente cu privire la impactul sistemic al cutremurului care a avut loc în Abruzzo în 2009 asupra structurii economice din regiune. Documentația include date macroeconomice și liste ale infrastructurilor locale afectate.

         6.   EVALUAREA MĂSURILOR

      Caracterul de ajutor de stat al măsurilor

               (109)

               În decizia de inițiere a procedurii, Comisia a considerat că măsurile în cauză par să constituie ajutor de stat [măsurile constând în schemele de reduceri prin care s-a instituit o reducere de până la 90 % a cuantumului impozitelor și al contribuțiilor obligatorii la sistemul de asigurări sociale, precum și al primelor de asigurare împotriva accidentelor de muncă datorate de întreprinderile care au sediul sau desfășoară activități în zonele afectate de calamități naturale: articolul 9 alineatul (17) din Legea nr. 289 din 27 decembrie 2012, astfel cum a fost modificat, articolul 4 alineatul (90) din Legea nr. 350 din 24 decembrie 2003, astfel cum a fost modificat, articolul 1 alineatul (363) din Legea nr. 266 of 23 decembrie 2005, astfel cum a fost modificat, articolul 1 alineatul (1011) din Legea nr. 296 din 27 decembrie 2006, astfel cum a fost modificat, articolul 2 alineatul (109) din Legea nr. 244 din 24 decembrie 2007, astfel cum a fost modificat, articolul 6 alineatele (4-a) și (4-b) din Decretul-lege nr. 185 din 29 noiembrie 2008, astfel cum a fost modificat, articolul 33 alineatul (28) din Legea nr. 183 din 12 noiembrie 2011, astfel cum a fost modificat și toate măsurile executive prevăzute în legile respective, la care se face referire în considerentele 20-36 din prezenta decizie]. În cele ce urmează, Comisia va examina dacă măsurile care fac obiectul anchetei constituie într-adevăr ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

               (110)

               Pentru a evalua dacă măsurile de reducere constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1), este necesar să se stabilească dacă acestea favorizează anumite întreprinderi, dacă avantajul este acordat de stat prin intermediul resurselor de stat și dacă măsurile sunt susceptibile să afecteze concurența și schimburile comerciale dintre statele membre.

               (111)

               Întrucât reducerile sunt acordate numai întreprinderilor care au sedii în zonele geografice afectate de anumite tipuri de calamități naturale (cutremure, erupții vulcanice și inundații) (zonele sunt enumerate în considerentul 39), măsurile sunt selective. Prin reducerea cuantumului impozitelor și al contribuțiilor, statul italian scutește întreprinderile respective de anumite costuri de exploatare pe care acestea ar fi trebuit să le suporte în cursul activităților comerciale normale. Prin urmare, întreprinderile beneficiază de un avantaj economic, care poate să denatureze sau, cel puțin, ar amenința să denatureze concurența. Întrucât măsurile vizează întreprinderi care pot fi considerate a fi implicate în schimburile comerciale dintre statele membre, acestea sunt de natură să afecteze astfel de schimburi comerciale.

               (112)

               Sprijinul acordat de autoritățile publice prin intermediul resurselor de stat reprezintă pentru autoritățile italiene venituri publice la care se renunță: reducerea impozitului pe venit reprezintă o scădere a veniturilor fiscale care se acumulează pentru stat. În mod similar, reducerea contribuțiilor care trebuie plătite agențiilor de stat (INPS și INAIL) impune creșterea transferului de resurse de stat către agențiile respective pentru a compensa pierderile de venituri.

               (113)

               Prin urmare, astfel cum s-a concluzionat deja în mod provizoriu în decizia de inițiere a procedurii, toate măsurile adoptate de Italia începând cu 2002, care fac obiectul cazurilor privind ajutoarele de stat SA.33083 (12/C) și SA.35083 (12/C) și care prevăd reducerea cheltuielilor aferente impozitelor și contribuțiilor cu 90 %, 50 % sau 60 %, după caz, constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

               (114)

               În principiu, măsurile de ajutor care fac obiectul anchetei sunt interzise de articolul 107 alineatul (1) din tratat și pot fi considerate compatibile cu piața internă doar dacă se încadrează la una dintre derogările prevăzute în tratat.

               (115)

               Cu toate acestea, Comisia consideră că ajutoarele acordate întreprinderilor individuale în cadrul măsurilor în cauză nu constituie ajutor de stat în cazul în care acestea îndeplinesc toate cerințele prevăzute în regulamentul de minimis aplicabil (62).

      Ilegalitatea măsurilor de ajutor de stat

               (116)

               Măsurile de acordare a ajutorului au intrat deja în vigoare. Comisia regretă că autoritățile italiene nu și-au îndeplinit obligația de a notifica schemele de ajutoare în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) din TFUE.

      Evaluarea compatibilității ajutorului cu piața internă, având în vedere observațiile prezentate de părțile interesate

               (117)

               După ce a concluzionat că schemele de reduceri menționate la considerentul 109 constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, Comisia trebuie să stabilească dacă ajutorul respectiv poate fi declarat compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) sau alineatul (3) din TFUE.

               (118)

               În ceea ce privește aplicabilitatea derogărilor prevăzute în tratat, Comisia a afirmat în decizia de inițiere a procedurii că ajutorul nu îndeplinește criteriile pentru a beneficia de derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (2) litera (a), întrucât nu a constituit un ajutor cu caracter social, și că nu intră în domeniul de aplicare al articolului 107 alineatul (2) litera (c). Din motive evidente, nici derogările prevăzute la articolul 107 alineatul (3) literele (b) și (d) nu sunt aplicabile. Italia nu a contestat concluziile Comisiei în cursul procedurii oficiale de investigare. În ceea ce privește o posibilă prevalare de derogările prevăzute la articolul 107 alineatul (3) literele (a) și (c), Comisia face referire la îndoielile pe care le-a exprimat în decizia de inițiere a procedurii (a se vedea secțiunea 3.3.2 din decizia de inițiere a procedurii). În observațiile sale, statul membru nu a susținut că ajutorul ar putea îndeplini criteriile pentru a beneficia de derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (3) litera (a) sau litera (c) și nici nu a furnizat informații în cadrul procedurii oficiale de investigare care să permită Comisiei să evalueze compatibilitatea schemelor în cauză din perspectiva derogărilor respective. În schimb, Italia (la fel precum părțile terțe interesate care au prezentat observații) a susținut că ajutorul a avut scopul de a repara pagubele provocate de calamități naturale, lăsând astfel să se înțeleagă că acesta ar trebui să fie evaluat pe baza derogării prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b). Concluzia nu aduce atingere posibilității ca ajutoarele individuale acordate în cadrul schemelor de ajutoare să poată fi declarate compatibile în urma unei examinări de la caz la caz sau să poată intra sub incidența unei regulament de exceptare adoptat în conformitate cu articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 994/98 al Consiliului (63).

               (119)

               Întrucât toate măsurile de reducere vizează în mod efectiv întreprinderile având sediul social sau sediul comercial în zone afectate de calamități naturale, Comisia va analiza dacă măsurile ar putea îndeplini criteriile pentru a beneficia de derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (2) litera (b) ca „ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale sau de alte evenimente extraordinare”.

      Ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale

               (120)

               Comisia a analizat schemele de ajutoare în cauză prin raportare la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, care prevede că „ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale” sunt compatibile cu piața internă.

               (121)

               Comisia trebuie să verifice dacă într-adevăr calamitățile indicate de Italia pot fi considerate „calamități naturale” în sensul articolului 107 alineatul (2) litera (b) și dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

                           (a)

                           pagubele pentru care se acordă despăgubirea sunt o consecință directă a calamității naturale în cauză;

                           (b)

                           ajutorul este destinat doar reparării pagubelor cauzate de calamitatea naturală în cauză și nu conduce la o supracompensare a pagubelor suferite de beneficiari.

               (122)

               Legislația italiană identifică zonele afectate de unul dintre cele trei tipuri de calamități naturale: cutremure, inundații și erupții vulcanice. Comisia a susținut în mod consecvent poziția conform căreia cutremurele, inundațiile și erupțiile vulcanice constituie calamități naturale în sensul articolului 107 alineatul (2) litera (b); prin urmare, fiecare întreprindere care a suferit pagube ca urmare a unor astfel de calamități naturale poate beneficia de ajutor în limita cuantumului necesar pentru a repara pagubele respective (64).

               (123)

               Cu toate acestea, schemele de ajutoare în cauză nu prevăd nicio definiție a „pagubelor” (indiferent dacă este vorba despre pagube materiale sau economice) și nici nu stabilesc vreo legătură între ajutorul acordat și pagubele suferite în urma calamității naturale (65). De asemenea, schemele de ajutoare nu limitează despăgubirea la suma necesară pentru repararea pagubelor directe efectiv suferite de beneficiarul în cauză. În cele din urmă, costurile eligibile nu sunt determinate în funcție de pagubele suferite de întreprinderi ca o consecință directă a calamității naturale. Acest fapt a fost confirmat de autoritățile italiene în cursul procedurii oficiale de investigare (a se vedea observațiile prezentate de INPS în considerentul 98).

               (124)

               Comisia concluzionează că schemele de ajutoare au conferit avantaje nu numai întreprinderilor care au suferit un prejudiciu efectiv, ci tuturor întreprinderilor care au sediul social sau sediul comercial în zonele desemnate ca zone calamitate de autoritățile italiene, indiferent dacă acestea au suferit pagube efective ca urmare a calamității respective.

               (125)

               Având în vedere cele de mai sus, măsurile în cauză, prin natura lor și prin mecanismele de funcționare, nu sunt destinate să asigure că ajutorul acordat este limitat la suma necesară pentru repararea pagubelor provocate de calamități naturale.

               (126)

               Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că procedura oficială de investigare nu a înlăturat îndoielile Comisiei cu privire la compatibilitatea măsurilor cu piața internă.

               (127)

               Prin urmare, întrucât ajutorul nu îndeplinește criteriile pentru a beneficia de derogările prevăzute la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE, Comisia constată că schemele de ajutoare în cauză sunt incompatibile cu piața internă.

               (128)

               Compatibilitatea măsurilor cu legislația Uniunii atunci când acestea sunt aplicate în domeniul pescuitului și al acvaculturii trebuie să fie evaluată având în vedere orientările pentru evaluarea ajutoarelor de stat în sectorul pescuitului și al acvaculturii aplicabile la data intrării în vigoare a schemei de ajutoare în cauză. Comisia a publicat astfel de orientări, în care specifică modul în care intenționează să aplice tratatul ajutoarelor de stat în sectorul pescuitului și al acvaculturii, începând din 2001.

               (129)

               În conformitate cu orientările menționate, cerințele pentru ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale sunt în mare măsură aceleași precum cele expuse mai sus și Comisia concluzionează că observațiile formulate în prezenta secțiune se aplică, de asemenea, în cazul oricărui ajutor acordat în cadrul măsurilor adoptate în sectorul pescuitului și al acvaculturii.

      Observațiile părților interesate

               (130)

               Observații cu privire la îndoielile exprimate de Comisie în decizia de inițiere a procedurii au fost prezentate de autoritățile italiene și de alte patru părți interesate: cabinetul de avocatură Chiti, cabinetul de avocatură Preve-Gavioli, Confindustria și CGIL L'Aquila.

               (131)

               Toate părțile interesate au evidențiat faptul că, în conformitate cu articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale sunt compatibile cu piața internă. Măsurile în cauză au vizat întreprinderile situate în zonele afectate de inundații, cutremure și erupții vulcanice. Cu toate acestea, în secțiunea precedentă („Ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale”), Comisia a constatat că măsurile în cauză, prin natura lor și prin mecanismele de funcționare ale acestora, nu au fost concepute în vederea reparării pagubelor provocate de calamități naturale în sensul articolului 107 alineatul (2) litera (b).

               (132)

               Cabinetul de avocatură Chiti și Confindustria susțin, de asemenea, că ajutoarele prevăzute de unele dintre măsuri au fost acordate doar după ce s-au verificat pagubele reale suferite de fiecare întreprindere. Nu se poate exclude posibilitatea că, în anumite cazuri, ajutorul acordat în temeiul măsurilor nu a depășit valoarea necesară pentru a repara pagubele efectiv suferite de beneficiar ca urmare directă a calamității, astfel încât ajutorul acordat întreprinderii respective ar trebui să fie considerat compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b). Cu toate acestea, măsurile respective, prin natura lor și prin mecanismele de funcționare ale acestora, nu sunt concepute pentru a exclude orice formă de supracompensare a pagubelor și pentru a repara numai pagubele provocate de calamități naturale. Astfel cum s-a explicat în secțiunea precedentă („Ajutoare destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale”), domeniul de aplicare a măsurilor este mult mai larg, întrucât acestea nu impun ca ajutorul să fie legat în mod direct de pagubele suferite ca urmare a calamității naturale. Întrucât nu au creat o astfel de legătură, măsurile nu reușesc să limiteze despăgubirea la suma necesară pentru a repara pagubele efectiv suferite de întreprinderi. Inclusiv în cazul în care beneficiarii trebuie să dovedească că au suferit pagube importante, precum în cazul regiunii Piemont, legislația nu limitează cuantumul ajutorului la pierderile constatate cauzate de inundații. În ceea ce privește observațiile autorităților italiene referitoare la impactul cutremurului din 2009 asupra structurii sociale și economice din regiunea Abruzzo și, în special, asupra zonei afectate de acest cutremur extraordinar de violent și distructiv, Comisia atrage atenția încă o dată asupra faptului că, în conformitate cu tratatul și în concordanță cu practicile constante ale Comisiei (66), trebuie să existe o legătură directă și clară între evenimentul care a provocat pagubele și ajutorul de stat destinat remedierii acestora. O astfel de legătură trebuie stabilită la nivelul fiecărei întreprinderi și nu la nivel macroeconomic, astfel cum s-a întâmplat în cazul măsurii care face obiectul anchetei [pentru cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009, măsura notificată care face obiectul cazului SA.35083 (12/C)].

               (133)

               Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că observațiile prezentate de părțile terțe interesate în cursul procedurii oficiale de investigare nu au înlăturat îndoielile Comisiei și că măsurile în cauză constituie ajutor de stat care este incompatibil cu piața internă.

      Consecințele prezentei decizii

               (134)

               Prezenta decizie trebuie să fie pusă în aplicare imediat, ceea ce, printre altele, implică faptul că ajutoarele acordate ilegal și declarate incompatibile trebuie să fie recuperate. Comisia observă că o decizie negativă referitoare la o schemă de ajutoare nu aduce atingere posibilității că anumite avantaje acordate în temeiul schemei de ajutoare respective să nu constituie ajutor în sine sau să poată fi considerate, total sau parțial, ajutor de stat compatibil cu piața internă pe baza meritelor proprii (de exemplu, pentru că avantajul este acordat persoanelor fizice care nu desfășoară o activitate economică și care, prin urmare, nu trebuie să fie considerate întreprinderi sau pentru că, în anumite cazuri, avantajul se încadrează în limitele prevăzute de regulamentul de minimis aplicabil sau pentru că avantajul este acordat în conformitate cu o schemă de ajutoare aprobată sau cu un regulament de exceptare).

               (135)

               Italia trebuie să anuleze toate plățile restante aferente ajutorului în cadrul oricăreia dintre schemele menționate în considerentul 109 din prezenta decizie, începând de la data adoptării prezentei decizii. De la data menționată, niciuna dintre scheme nu poate fi utilizată ca bază de referință pentru acordarea sau plata ajutoarelor viitoare.

               (136)

               În ceea ce privește ajutoarele acordate fiecărei întreprinderi în cadrul măsurilor care fac obiectul prezentei anchete înainte de data deciziei de inițiere a procedurii și a ordinului de suspendare (a se vedea considerentul 54), schema de ajutoare ar trebui să fie considerată compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, cu condiția să poată fi stabilită o legătură clară și directă între pagubele suferite de întreprindere ca urmare a calamității naturale și ajutorul de stat acordat (67). Trebuie acordată o atenție deosebită pentru a evita orice supracompensare a pagubelor suferite de fiecare întreprindere. De asemenea, orice despăgubire pentru astfel de pagube primită din orice sursă trebuie să fie dedusă și trebuie să se asigure că nu există suprapuneri ale ajutorului acordat în cadrul schemei în cauză și ajutoarele acordate în temeiul altor măsuri care vizează aceleași costuri eligibile.

      Recuperarea ajutorului

               (137)

               În conformitate cu tratatul și cu jurisprudența constantă a Curții de Justiție, atunci când Comisia constată că ajutorul este incompatibil cu piața internă, aceasta are competența de a decide ca statul în cauză să îl anuleze sau să îl modifice (68). De asemenea, Curtea a susținut în mod consecvent că obligația unui stat de a elimina ajutorul considerat de Comisie ca fiind incompatibil cu piața internă are rolul de a restabili situația existentă anterior acordării ajutorului (69). Curtea a stabilit faptul că obiectivul este atins odată cu rambursarea de către beneficiar a sumelor acordate sub formă de ajutor ilegal, pierzând astfel avantajul de care beneficiase față de concurenții săi de pe piață, și după restabilirea situației anterioare acordării ajutorului (70).

               (138)

               În conformitate cu jurisprudența citată, articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 prevede că „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar”.

               (139)

               Prin urmare, atunci când se constată că ajutorul care face obiectul anchetei constituie ajutor ilegal și incompatibil, acesta trebuie să fie recuperat, în principiu, astfel încât să se restabilească situația care exista pe piață înainte de acordarea ajutorului. Cu toate acestea, Regulamentul (CE) nr. 659/1999 impune limite ale dispozițiilor privind recuperarea. Articolul 14 alineatul (1) prevede următoarele: „Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care aceasta ar contraveni unui principiu general de drept comunitar”, care ar putea fi, de exemplu, protecția securității juridice și a încrederii legitime. Curtea de Justiție a recunoscut, de asemenea, o singură excepție de la obligația unui stat membru de a pune în aplicare o decizie de recuperare care îi este adresată, și anume existența unor circumstanțe excepționale care ar face absolut imposibilă pentru statul membru respectiv executarea deciziei în mod corespunzător (71).

               (140)

               În cursul procedurii oficiale de investigare, părțile interesate (Confindustria și cabinetul de avocatură Chiti), precum și autoritățile italiene au invocat astfel de excepții, iar Comisia trebuie să examineze dacă acestea se aplică în speță pentru a stabili dacă este necesară recuperarea.

               (141)

               Confindustria invocă principiul încrederii legitime (considerentul 80). Comisia subliniază că, în principiu, beneficiarul unei măsuri de ajutor care nu a fost notificată nu poate contesta un ordin de recuperare invocând încrederea legitimă că ajutorul este legal (72), întrucât un operator economic diligent, în mod normal, ar trebui să fie în măsură să stabilească dacă ajutorul a fost notificat Comisiei (73). De asemenea, în cazurile de față, Comisia nu a oferit autorităților italiene sau beneficiarilor niciun motiv pentru a crea o încredere legitimă (74).

               (142)

               În observațiile sale (a se vedea considerentul 80), Confindustria invocă, de asemenea, termenul de prescripție de 10 ani prevăzut la articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. Regulamentul prevede că, atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar; cu toate acestea, prerogativele Comisiei de recuperare a ajutorului sunt supuse unui termen de prescripție de 10 ani. Orice măsură adoptată de către Comisie sau, la solicitarea acesteia, de către un stat membru, cu privire la ajutorul ilegal întrerupe termenul de prescripție. După fiecare întrerupere, începe să curgă din nou termenul de prescripție. Comisia a fost informată cu privire la existența măsurilor în 2011 și a luat măsuri cu privire la ajutorul ilegal prin solicitarea de informații de la autoritățile italiene la 25 iulie 2011. Comisia a adoptat decizia de inițiere a procedurii oficiale de investigare la 17 octombrie 2012; legea de instituire a primelor măsuri care fac obiectul anchetei a fost adoptată de Italia la 27 decembrie 2002 (a se vedea considerentul 22). Prin urmare, termenul de prescripție pentru recuperarea ajutorului care este prevăzut la articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 nu a expirat pentru niciuna dintre măsurile de reducere care fac obiectul prezentei decizii.

               (143)

               Cabinetul de avocatură Chiti susține (a se vedea considerentul 73) că, de la sfârșitul anului 1994 până în 2011, nicio autoritate națională sau comunitară nu a luat atitudine cu privire la legalitatea avantajelor acordate; Comisia constată că ajutorul care face obiectul anchetei a fost acordat doar la intrarea în vigoare a măsurilor de reducere. Până în acel moment, întreprinderile au avut obligația de a plăti suma totală datorată cu titlu de impozite și contribuții. Întreprinderile au început să beneficieze de reducerea sumelor datorate cu titlu de impozite și contribuții abia în 2003. În aceste condiții, nu se poate invoca termenul de prescripție (invocat de Confindustria, a se vedea considerentul 142) sau principiul încrederii legitime (astfel cum a fost invocat în observațiile ulterioare ale Confindustria, a se vedea considerentul 141). În această privință, trebuie amintit că simpla lipsă de acțiune din partea unor instituții naționale sau comunitare nu poate constitui un temei pentru crearea încrederii legitime. Prin urmare, pe baza raționamentului prezentat în considerentele anterioare, argumentul cu privire la acest aspect invocat de partea interesată este respins.

               (144)

               În ceea ce privește argumentul cabinetului de avocatură Chiti, care invocă principiul securității juridice (a se vedea considerentul 73), nu există niciun motiv să se facă o diferență între acest caz și cazul Lucchini
                   (75). Prin urmare, Comisia consideră că existența hotărârilor definitive pronunțate de instanțele naționale nu împiedică rambursarea ajutorului.

      Circumstanțe excepționale: imposibilitatea absolută de recuperare a ajutorului

               (145)

               În temeiul articolului 288 din TFUE, statul membru căruia îi este adresată o decizie de recuperare a ajutorului este obligat să pună în aplicare decizia. Astfel cum s-a arătat mai sus, Curtea a identificat o excepție de la această obligație, și anume cazul în care statele membre demonstrează existența unor circumstanțe excepționale care ar face absolut imposibilă executarea deciziei.

               (146)

               De regulă, statele membre invocă acest argument în cadrul discuțiilor cu Comisia după adoptarea unei decizii prin care se dispune recuperarea ajutorului (76). Cu toate acestea, în speță, Italia a susținut anterior adoptării deciziei că, pentru anumite măsuri, nu ar trebui dispusă recuperarea deoarece executarea deciziei ar fi absolut imposibil de pus în aplicare. Întrucât Italia a ridicat această problemă în cursul procedurii oficiale de investigare și întrucât un principiu general de drept prevede că nimeni nu poate avea obligația de a face imposibilul, Comisia consideră că această chestiune trebuie tratată în cadrul deciziei (77).

               (147)

               În primul rând, ar trebui reamintit că o interpretare foarte strictă a conceptului de „imposibilitate absolută” a fost oferită în mod constant de Curtea de Justiție. Condiția imposibilității absolute de recuperare nu este îndeplinită atunci când statul membru se limitează la a informa Comisia cu privire la dificultățile juridice, politice sau practice pe care le prezintă punerea în aplicare a deciziei (78). Singura situație în care „imposibilitatea absolută” poate fi acceptată este atunci când recuperarea ar fi imposibilă, de la bun început, în termeni obiectivi și absoluți (79).

               (148)

               În speță, autoritățile italiene au susținut în repetate rânduri că un calcul precis al cuantumului ajutorului incompatibil care trebuie recuperat este absolut imposibil. Conform Codului civil (articolul 2200 și dreptului fiscal italian, autoritățile italiene susțin că întreprinderile au obligația de a păstra evidențele comerciale și contabile numai 10 ani. Documentele justificative cu privire la pagubele provocate de o calamitate naturală trebuie să fie pregătite pe baza unor documente oficiale (evidențe comerciale și contabile) redactate la momentul evenimentului. Prin urmare, în cazul evenimentelor care au avut loc cu mai mult de 10 ani în urmă, nu este posibil să se stabilească cuantumul pagubelor suferite de către beneficiarii individuali sau suma deja compensată din alte surse, cum ar fi o asigurare sau alte măsuri de ajutor. Pentru majoritatea măsurilor care fac obiectul anchetei, au trecut peste 10 ani de la calamitatea naturală. Acest lucru este valabil pentru toate evenimentele referitoare la cazul SA.33083 (12/C), și anume cutremurul care a avut loc în estul Siciliei în 1990, inundațiile care au avut loc în nordul Italiei în 1994, cutremurul care a avut loc în regiunile Marche și Umbria în 1997, cutremurul care a avut loc în regiunile Molise și Puglia în 2002 și cutremurul și erupțiile vulcanului Etna care au avut loc în provincia Catania în 2002. Prin urmare, Italia consideră că, pentru evenimentele respective, nu mai este posibil să se identifice documentele care dovedesc pagubele suferite (sau despăgubirile primite).

               (149)

               În conformitate cu articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, „ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale” sunt compatibile cu piața internă; acestea sunt incompatibile și trebuie recuperate numai în cazul în care acestea depășesc pagubele suferite. Cu toate acestea, marea majoritate a beneficiarilor care au suferit pagube în urma calamităților naturale care au avut loc cu mai mult de 10 ani în urmă nu mai dețin documentele necesare pentru a demonstra pagubele suferite sau cuantumul acestora, întrucât, în temeiul dreptului italian, întreprinderile nu sunt obligate să mențină evidențe comerciale și contabile mai mult de 10 ani. Prin urmare, în cazul în care Comisia ar dispune recuperarea cuantumului ajutorului care depășește nivelul pagubelor pentru care beneficiarii pot furniza totuși dovezi, statul membru ar trebui să recupereze un ajutor care era compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) și la care întreprinderile care au suferit pagube ca urmare a unei calamități naturale aveau dreptul.

               (150)

               În principiu, Comisia ar trebui să dispună recuperarea ajutorului incompatibil acordat de Italia în cadrul măsurilor menționate în considerentul 109. Cu toate acestea, (a) beneficiarii măsurilor sunt întreprinderi situate în zone afectate de calamități naturale, (b) ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale constituie ajutor de stat care este compatibil de drept cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE, (c) majoritatea calamităților naturale respective au avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii și, în cele din urmă, (d) în temeiul dreptului național, beneficiarii ajutorului nu sunt obligați să păstreze evidențe pentru o perioadă mai mare de 10 ani, astfel încât ar fi imposibil în termeni obiectivi și absoluți să se stabilească cuantumul exact al pagubelor suferite ca o consecință directă a calamității naturale. Prin urmare, în circumstanțele foarte specifice ale măsurilor de ajutor care fac obiectul prezentei decizii, Comisia acceptă faptul că, pentru calamitățile naturale care au avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii, este imposibil din punct de vedere juridic și faptic să se obțină informațiile necesare pentru a calcula valoarea exactă a ajutorului incompatibil care trebuie recuperat. În consecință, executarea unui ordin de recuperare în aceste condiții ar fi imposibilă în termeni obiectivi și absoluți.

               (151)

               Cu toate acestea, imposibilitatea calculării cuantumului exact al ajutorului incompatibil care trebuie recuperat nu se aplică întreprinderilor care nu aveau un sediu comercial (cum ar fi un sediu principal al activității sau un alt punct de lucru) în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului. Astfel de beneficiari ai măsurilor menționate în considerentul 109 nu trebuie excluși de la recuperare, întrucât aceștia nu ar fi putut suferi pagube directe cauzate de calamitatea naturală și, în consecință, nu au dreptul la ajutor compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE. Autoritățile italiene trebuie să stabilească dacă a existat un sediu comercial prin consultarea informațiilor din registrele publice pe durata evenimentului.

               (152)

               În concluzie, Comisia consideră că, dată fiind natura specifică a cazurilor în discuție, ar fi absolut imposibil ca Italia să recupereze orice ajutor ilegal acordat în cadrul măsurilor care fac obiectul anchetei în cazurile în care calamitatea naturală a avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii, cu excepția ajutorului acordat beneficiarilor care nu aveau un sediu comercial în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului. În afară de categoria respectivă, nu ar trebui să se emită niciun ordin de recuperare a ajutoarelor acordate în cadrul schemelor ilegale și incompatibile în cazurile în care calamitatea naturală a avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii.

         7.   CONCLUZIE

               (153)

               Comisia constată că Italia a pus în aplicare în mod ilegal măsurile de ajutor menționate în considerentul 109, încălcând articolul 108 alineatul (3) din TFUE.

               (154)

               Având în vedere faptul că nu pot fi identificate motive pentru a concluziona că măsurile sunt compatibile cu piața internă, acestea trebuie considerate incompatibile.

               (155)

               Articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 prevede că, „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar (…). Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care aceasta ar contraveni unui principiu general de drept comunitar” (80).

               (156)

               Având în vedere circumstanțele excepționale descrise în considerentele 147-152, nu ar trebui dispusă recuperarea atunci când ajutorul a fost acordat în cadrul măsurilor în cauză unor beneficiari individuali din zonele afectate de calamități naturale cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii, cu excepția cazului în care beneficiarul nu avea niciun sediu în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului. Italia a demonstrat că ar fi absolut imposibil să calculeze cuantumul exact al ajutorului incompatibil care trebuie recuperat. Este posibil ca beneficiarii individuali care sunt eligibili pentru ajutor compatibil cu piața internă în temeiul derogării prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE să nu mai aibă la dispoziție documentele necesare pentru a dovedi pagubele cauzate de calamitatea naturală și pentru a arăta dacă au primit deja despăgubiri, în întregime sau în parte, pentru pagubele suferite. Cu toate acestea, ajutorul trebuie să fie recuperat în cazul în care acesta a fost acordat în cadrul oricăreia dintre măsurile în cauză unor beneficiari individuali care nu aveau un sediu comercial în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului (inclusiv în cazul în care calamitatea naturală a avut loc cu mai mult de 10 ani înainte de data prezentei decizii). Italia trebuie să stabilească dacă a existat un sediu comercial prin consultarea informațiilor din registrele publice pe durata evenimentului.

               (157)

               Prin urmare, Comisia va solicita Italiei să ia toate măsurile necesare pentru a recupera numai ajutoarele incompatibile acordate și plătite unor întreprinderi individuale în cadrul măsurilor menționate în considerentul 109, dar nu în cazurile individuale care îndeplinesc condițiile de compatibilitate cu piața internă în temeiul derogării prevăzute la articolul 107 alineatul (2) litera (b) din tratat, astfel cum se explică în considerentul 136, sau în cazurile în care ajutorul individul este în conformitate cu regulamentul de minimis aplicabil sau în cazurile în care avantajul individual este acordat în conformitate cu o schemă de ajutoare aprobată sau cu un regulament de exceptare, astfel cum se explică în considerentul 134. În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Italia trebuie să solicite beneficiarilor să ramburseze ajutorul de stat ilegal și incompatibil menționat anterior.

               (158)

               În conformitate cu articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, ajutorul care trebuie să fie recuperat include dobânda calculată în conformitate cu articolul 9 din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei (81), de la data la care acesta a fost pus la dispoziția beneficiarului și până la recuperarea completă.

               (159)

               Comisia solicită Italiei să returneze formularul atașat indicând progresele înregistrate în cadrul procedurii de recuperare, să întocmească o listă a beneficiarilor și să precizeze în mod clar măsurile adoptate pentru recuperarea imediată și efectivă a ajutorului. De asemenea, Comisia solicită Italiei să trimită, în termen de două luni de la data notificării prezentei decizii, orice documente care atestă că au fost inițiate procedurile pentru recuperarea ajutoarelor ilegale și incompatibile de la beneficiari (de exemplu, documente administrative, circulare, ordine de recuperare emise etc.),

         ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
   Articolul 1
   Schemele de ajutoare de stat în cauză [articolul 9 alineatul (17) din Legea nr. 289 din 27 decembrie 2012, astfel cum a fost modificat, articolul 4 alineatul (90) din Legea nr. 350 din 24 decembrie 2003, astfel cum a fost modificat, articolul 1 alineatul (363) din Legea nr. 266 of 23 decembrie 2005, astfel cum a fost modificat, articolul 1 alineatul (1011) din Legea nr. 296 din 27 decembrie 2006, astfel cum a fost modificat, articolul 2 alineatul (109) din Legea nr. 244 din 24 decembrie 2007, astfel cum a fost modificat, articolul 6 alineatele (4-a) și (4-b) din Decretul-lege nr. 185 din 29 noiembrie 2008, astfel cum a fost modificat, articolul 33 alineatul (28) din Legea nr. 183 din 12 noiembrie 2011, astfel cum a fost modificat și toate măsurile relevante adoptate în temeiul dispozițiilor legislative respective], prin care se reduce cuantumul impozitelor și al contribuțiilor datorate de întreprinderile din zonele afectate de calamități naturale din Italia începând cu 1990 și care au fost puse în aplicare în mod ilegal de către Italia, încălcând articolul 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, sunt incompatibile cu piața internă.
   Articolul 2
   Ajutoarele individuale acordate în cadrul măsurilor menționate la articolul 1 nu constituie ajutor de stat în cazul în care, la momentul acordării, acestea îndeplinesc condițiile prevăzute de Regulamentul (UE) nr. 1407/2013 sau de Regulamentul (UE) nr. 717/2014.
   Articolul 3
   Ajutoarele individuale acordate în cadrul măsurilor menționate la articolul 1 care, la momentul acordării, îndeplinesc condițiile prevăzute de un regulament adoptat în temeiul articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 994/98 sau de orice altă schemă de ajutoare aprobată sunt compatibile cu piața internă, până la intensitățile maxime ale ajutorului aplicabile tipului de ajutor respectiv.
   Articolul 4
   (1)   Italia recuperează de la beneficiari ajutoarele incompatibile acordate în cadrul schemei instituite prin articolul 33 alineatul (28) din Legea nr. 183 din 12 noiembrie 2011, astfel cum a fost modificat, și al tuturor măsurilor de punere în aplicare adoptate în temeiul legii respective.
   (2)   Italia recuperează, de asemenea, ajutoarele incompatibile acordate în cadrul altor scheme menționate la articolul 1 de la toți beneficiarii care nu aveau un sediu în zona afectată de calamitatea naturală la momentul evenimentului.
   (3)   Sumele care urmează să fie recuperate sunt purtătoare de dobândă începând de la data la care au fost puse la dispoziția beneficiarilor până la data recuperării lor efective.
   (4)   Dobânda se calculează pe o bază compusă în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 și cu Regulamentul (CE) nr. 271/2008 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 794/2004.
   (5)   De asemenea, Italia anulează toate plățile restante aferente ajutorului în cadrul tuturor schemelor menționate la articolul 1, cu efect de la data adoptării prezentei decizii.
   Articolul 5
   (1)   Recuperarea ajutorului menționat la articolul 4 este imediată și efectivă.
   (2)   Italia asigură punerea în aplicare a prezentei decizii în termen de patru luni de la data notificării acesteia.
   Articolul 6
   (1)   În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Italia pune la dispoziția Comisiei următoarele informații:

               (a)

               lista beneficiarilor care au primit ajutor care trebuie să fie recuperat în temeiul articolului 4 și cuantumul total al ajutorului primit de fiecare dintre aceștia în cadrul schemei relevante;

               (b)

               suma totală (principal și dobânzi) care trebuie recuperată de la fiecare beneficiar;

               (c)

               descriere detaliată a măsurilor deja adoptate și a celor planificate în vederea conformării cu prezenta decizie;

               (d)

               documente care să demonstreze că s-a dispus rambursarea ajutorului de către beneficiari.

         (2)   Italia informează Comisia cu privire la evoluția măsurilor naționale luate în vederea punerii în aplicare a prezentei decizii până la finalizarea recuperării ajutorului menționat la articolul 4. Italia pune la dispoziție fără întârziere, la cererea Comisiei, informații privind măsurile deja luate, precum și cele planificate în vederea respectării prezentei decizii. De asemenea, Italia furnizează informații detaliate privind cuantumurile ajutorului și ale dobânzilor de recuperare care au fost deja recuperate de la beneficiari.
   Articolul 7
   Prezenta decizie se adresează Republicii Italiene.

      Adoptată la Bruxelles, 14 august 2015.

            Pentru Comisie

         Margrethe VESTAGER

            Membru al Comisiei

      (1)  Decizia C(2012) 7128 final a Comisiei (JO C 381, 11.12.2012, p. 32).

      (2)  Ordonanța Tribunalului din Cuneo, de la 18 februarie 2011, prin care se formulează o solicitare de informații în conformitate cu Comunicarea Comisiei privind aplicarea normelor referitoare la ajutoarele de stat de către instanțele naționale.

      (3)  JO C 85, 9.4.2009, p. 1.

      (4)  Scrisoarea menționează măsurile luate ca urmare a cutremurelor care au afectat regiunile Umbria și Marche în 1997, Molise și Puglia în 2002 și Abruzzo în 2009 sau orice alte măsuri similare puse în aplicare de Italia.

      (5)  Procesul-verbal din cadrul ședinței de judecată în fața Tribunalului din Vercelli, de la 19 iunie 2012, prin care se formulează o solicitare de informații în ceea ce privește procedura pendinte în cazul SA.33083 (11/CP).

      (6)  Conform ISTAT (Istituto Nazionale di Statistica – Institutul național de statistică), PIB-ul a scăzut de la 26 314,5 milioane EUR în 2008 la 25 343,2 milioane EUR în 2009 (și anume cu 3,7 %).

      (7)  A se vedea nota de subsol 3.

      (8)  A se vedea nota de subsol 3.

      (9)  Inclusiv întreprinderile din sectoare precum industrie, comerț, artizanat și agricultură, care desfășoară activități în zona afectată de cutremur.

      (10)  Identificate printr-un ordin al prim-ministrului din 15 ianuarie 1991.

      (11)  Articolul 138 din Legea finanțelor pentru exercițiul 2001, astfel cum a fost modificată prin Decretul-lege nr. 355 din 28 septembrie 2001.

      (12)  Articolul 9 alineatul (17) din Legea nr. 289 din 27 decembrie 2002 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2003).

      (13)  Într-o singură tranșă sau, în cazul sumelor de peste 5 000 EUR, în rate.

      (14)  Articolul 23- alineatul (5) din Decretul-lege nr. 355 din 24 decembrie 2003, devenit lege prin Legea nr. 47 din 27 februarie 2004 și prin Decretul ministerial din 8 aprilie 2004.

      (15)  Articolul 1 alineatul (363) din Legea nr. 266 din 23 decembrie 2005 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2006).

      (16)  A se vedea nota de subsol 12.

      (17)  Legea nr. 81 din 11 martie 2006 de transformare în lege a Decretului-lege nr. 2 din 10 ianuarie 2006.

      (18)  Articolul 3- alineatul (2) din Legea nr. 17 din 26 februarie 2007 de transformare în lege a Decretului-lege nr. 300 din 28 decembrie 2006.

      (19)  Articolul 36- din Legea nr. 248 din 31 decembrie 2007.

      (20)  Cu excepția întreprinderilor din sectorul bancar și din sectorul asigurărilor.

      (21)  Pagubele au fost considerate „importante” în sensul articolului 16- din Legea nr. 22 din 21 ianuarie 1995 de transformare în lege a Decretului-lege nr. 646 din 24 noiembrie 1994 în cazul în care au depășit o șesime din venitul declarat în exercițiul fiscal 1993 și, în orice caz, dacă au fost în valoare de cel puțin 2 milioane LIT (aproximativ 1 032,39 EUR).

      (22)  Articolul 4 alineatul (90) din Legea nr. 350 din 24 decembrie 2003 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2004).

      (23)  Articolul 3- alineatul (1) din Legea nr. 17 din 26 februarie 2007 de transformare în lege a Decretului-lege nr. 300 din 28 decembrie 2006, articolul 36- din Decretul-lege nr. 248 din 31 decembrie 2007.

      (24)  Articolul 1 alineatul (1011) din Legea nr. 296 din 27 decembrie 2006, care se referă la ordonanța prim-ministrului nr. 3442 din 10 iunie 2005, care se referă, la rândul său, la ordinul prim-ministrului nr. 3254 din 29 noiembrie 2002.

      (25)  Articolul 1 alineatul (1011) din Legea nr. 296 din 27 decembrie 2006 se referă la „orice impozit sau contribuție (…) redusă la 50 %”.

      (26)  Articolul 5 din Ordinul prim-ministrului nr. 3254 din 29 noiembrie 2002 a suspendat, pentru prima dată, „plățile contribuțiilor de asigurări sociale și de asistență socială și a primelor de asigurare obligatorie împotriva accidentelor de muncă și a bolilor profesionale” datorate de „persoanele domiciliate sau având sediul social sau sediul comercial în zona vizată”. Ordinul prim-ministrului nr. 3242 din 10 iunie 2005 a confirmat suspendarea pentru „angajatorii privați având sediul social sau sediul comercial în localitățile (…)”.

      (27)  Articolul 2 alineatul (1) din Decretul-lege nr. 61 din 8 aprilie 2008, devenit lege prin Legea nr. 103 din 6 iunie 2008 [cu finanțarea prevăzută prin Legea nr. 244 din 24 decembrie 2007, articolul 2 alineatul (109)], articolul 3 alineatul (2) din Decretul-lege nr. 162 din 23 octombrie 2008, devenit statut prin Legea nr. 201 din 22 decembrie 2008.

      (28)  Articolul 6 alineatele (4-a) și (4-b) din Decretul-lege nr. 185 din 29 noiembrie 2008, devenit lege prin Legea nr. 2 din 28 ianuarie 2009.

      (29)  Articolul 33 alineatul (28) din Legea nr. 183 din 12 noiembrie 2011.

      (30)  Ordinele prim-ministrului nr. 3753 și 3754 din 9 aprilie 2009 și nr. 3780 din 6 iunie 2009, Decretul-lege nr. 39 din 28 aprilie 2009, devenit lege prin Legea nr. 77 din 24 iunie 2009.

      (31)  „[…] persoanele rezidente, având la data producerii cutremurului” sau „având domiciliul fiscal sau sediul comercial […]”.

      (32)  Identificate prin ordinul prim-ministrului nr. 3 din 16 aprilie 2009.

      (33)  Ordinul prim-ministrului nr. 3837 din 30 decembrie 2009.

      (34)  Articolul 39 din Decretul-lege nr. 78 din 31 mai 2010, devenit lege prin Legea nr. 122 din 30 iulie 2010.

      (35)  Articolul 3 din Decretul-lege nr. 225 din 29 decembrie 2010.

      (36)  Ordinul prim-ministrului din 16 august 2011.

      (37)  Articolul 33 alineatul (28) din Legea nr. 183 din 12 noiembrie 2011 (Legea privind stabilitatea pentru anul 2012).

      (38)  Identificate printr-un ordin al prim-ministrului din 15 ianuarie 1991.

      (39)  Identificate prin două ordine ale prim-ministrului din 26 și 29 noiembrie 1994.

      (40)  Identificate printr-un ordin al prim-ministrului din 29 octombrie 2002.

      (41)  Identificate prin ordonanțele nr. 2668 din 28 septembrie 1997, nr. 2694 din 13 octombrie 1997 și nr. 2719 din 28 noiembrie 1997.

      (42)  Identificate prin ordinele prim-ministrului din 31 octombrie 2002 și 8 noiembrie 2002.

      (43)  Identificate prin ordinele prim-ministrului nr. 3 din 16 aprilie 2009 și nr. 11 din 17 iulie 2009.

      (44)  Cu toate acestea, astfel cum s-a menționat în considerentul 7, prezenta decizie nu se aplică în cazul activităților legate de producția, prelucrarea și comercializarea produselor agricole enumerate în anexa I la tratat, cu excepția produselor obținute din pescuit și din acvacultură.

      (45)  Pentru definiția pagubelor „importante”, a se consulta considerentul 26.

      (46)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 289 din 27 decembrie 2002 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2003).

      (47)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 266 din 29 decembrie 2005 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2006), articolul 1 alineatul (363).

      (48)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 350 din 24 decembrie 2003 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2004).

      (49)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 296 din 27 decembrie 2006 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2007).

      (50)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 244 din 24 decembrie 2007 (Legea finanțelor pentru exercițiul 2008).

      (51)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 185 din 29 noiembrie 2008 (Legea privind măsurile anticriză pentru anul 2009).

      (52)  Data intrării în vigoare a Legii nr. 183 din 12 noiembrie 2011 (Legea privind stabilitatea pentru anul 2012) și, în special, a articolului 33 alineatul (28), notificată de autoritățile italiene în cazul SA.35083 (12/NN).

      (53)  Hotărârea nr. 20641 a Curții Supreme de Casație, Secția a V-a civilă, 1 octombrie 2007, hotărârea nr. 11133 a Curții Supreme de Casație, Secția litigii de muncă, 7 mai 2010, hotărârea nr. 11247 a Curții Supreme de Casație, Secția litigii de muncă, 10 mai 2010.

      (54)  Hotărârea Curții Supreme de Casație nr. 9577 din 12 iunie 2012.

      (55)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, 27.3.1999, p. 1).

      (56)  A se vedea nota de subsol 3.

      (57)  A se vedea Regulamentul (UE) nr. 651/2014 al Comisiei din 17 iunie 2014 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața internă în aplicarea articolelor 107 și 108 din tratat (JO L 187, 26.6.2014, p. 1).

      (58)  Cu excepția parțială a măsurilor luate ca urmare a inundațiilor care au avut loc în 1994 în nordul Italiei, prin care s-a stabilit un nivel minim al pagubelor ca o condiție pentru acordarea oricărui ajutor.

      (59)  În cauza C-278/00 Grecia/Comisia, Rec. 2004, p. I-03997, Curtea de Justiție a statuat că„numai dezavantajele economice cauzate direct de calamități naturale sau de evenimente extraordinare beneficiază de compensații, astfel cum este prevăzut în dispoziția menționată” (punctul 82 din hotărâre) și „o măsură cu un domeniu de aplicare atât de larg nu poate fi considerată ajutor destinat reparării pagubelor provocate de calamități naturale sau de alte evenimente extraordinare” (punctul 85).

      (60)  Decizia de inițiere a procedurii, punctele 3.3.2 și 3.3.3.

      (61)  Cauza C-119/05 Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato/Lucchini, Rep., 2007, p. I-6199 (ECLI:EU:C:2007:434).

      (62)  Regulamentele de minimis aplicabile sunt Regulamentul (UE) nr. 1407/2013 al Comisiei din 18 decembrie 2013 privind aplicarea articolelor 107 și 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în cazul ajutoarelor de minimis (JO L 352, 24.12.2013, p. 1) și Regulamentul (UE) nr. 717/2014 al Comisiei din 27 iunie 2014 privind aplicarea articolelor 107 și 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în cazul ajutoarelor de minimis în sectorul pescuitului și acvaculturii (JO L 190, 28.6.2014, p. 45).

      (63)  Regulamentul (CE) nr. 994/98 din 7 mai 1998 al Consiliului de aplicare a articolelor 92 și 93 [în prezent 87 și 88] din Tratatul de instituire a Comunității Europene anumitor categorii de ajutoare de stat orizontale (JO L 142, 14.5.1998, p. 1).

      (64)  Conform constatărilor din următoarele hotărâri: cauza C-303/09 Comisia/Italia, Rep., 2011, p. I-102* (ECLI:EU:C:2011:483), cauzele conexate C-71/09 P, C-73/09 P și C-76/09 P Comitato „Venezia vuole vivere” și alții/Comisia, Rep., 2011, p. I-4727 (ECLI:EU:C:2011:368), cauzele conexate C-346/03 și C-529/03 Atzeni și alții/Regione autonoma della Sardegna, Rec., 2006, p. I-1875 (ECLI:EU:C:2006:130), cauza C-73/03 Spania/Comisia, 11 noiembrie 2004 (ECLI:EU:C:2004:711), cauza C-278/00 Grecia/Comisia, Rec. 2004, p. I-3997 (ECLI:EU:C:2004:239) și cauza C-364/90 Italia/Comisia, Rec., 1993, p. I-2097 (ECLI:EU:C:1993:157).

      (65)  Cu excepția măsurilor luate ca urmare a inundațiilor care au avut loc în 1994 în nordul Italiei, prin care s-a stabilit un nivel minim al pagubelor ca o condiție pentru acordarea oricărui ajutor.

      (66)  A se vedea, de exemplu, Decizia 2005/315/CE a Comisiei din 20 octombrie 2004 privind schema de ajutoare pusă în aplicare de Italia în beneficiul întreprinderilor care au realizat investiții în localitățile grav afectate de calamități naturale în 2002 (JO L 100, 20.4.2005, p. 46).

      (67)  De exemplu, în cazul ajutoarelor acordate întreprinderilor individuale în zona afectată de cutremurul care a avut loc în Abruzzo în 2009, ajutorul ar trebui să fie considerat compatibil în temeiul articolului 107 alineatul (2) litera (b) din TFUE atunci când costurile eligibile sunt calculate în conformitate cu Decizia C(2009) 8042 a Comisiei din 16 octombrie 2009 în cazul de ajutor de stat N 459/A/2009 – Schemă de ajutoare pentru compensarea pagubelor provocate de cutremurul care a avut loc în Abruzzo la 6 aprilie 2009 (JO C 289, 18.11.2009, p. 3).

      (68)  Cauza C-70/72 Comisia/Germania, Rec., 1973, p. 813, punctul 13 (ECLI:EU:C:1973:87).

      (69)  Cauzele conexate C-278/92, C-279/92 și C-280/92 Spania/Comisia, Rec., 1994, p. I-4103, punctul 75 (ECLI:EU:C:1994:325).

      (70)  Cauza C-75/97 Belgia/Comisia, Rec., 1999, p. I-3671, punctele 64 și 65 (ECLI:EU:C:1999:311).

      (71)  Cauza C-404/00 Comisia/Spania, Rec., 2003, p. I-6695 (ECLI:EU:C:2003:373).

      (72)  Cauza C-148/04 Unicredito Italiano, Rec., 2005, p. I-11137, punctul 104 (ECLI:EU:C:2005:774).

      (73)  Cauza C-5/89 Comisia/Germania, Rec., 1990, p. I-3437, punctul 14 (ECLI:EU:C:1990:320).

      (74)  Cauzele conexate C-182/03 și C-217/03 Belgia și Forum 187/Comisia, Rec., 2006, p. I-5479, punctul 147 (ECLI:EU:C:2006:416).

      (75)  Cauza C-119/05 Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato/Lucchini, Rep., 2007, p. I-6199 (ECLI:EU:C:2007:434).

      (76)  Cauza C-214/07 Comisia/Franța, Rep., 2008, p. I-8357, punctele 13 și 22 (ECLI:EU:C:2008:619).

      (77)  Decizia 2013/284/UE a Comisiei din 19 decembrie 2012 privind ajutorul de stat SA.20829 – Italia [C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)] – Schemă privind scutirea de la plata impozitului municipal pe bunuri imobile, acordată în cazul bunurilor imobile folosite de către entități necomerciale în scopuri specifice aplicată de Italia (JO L 166, 18.6.2013, p. 24).

      (78)  Cauza C-404/00 Comisia/Spania, Rec., 2003, p. I-6695, punctul 47 (ECLI:EU:C:2003:373).

      (79)  Cauza C-75/97 Belgia/Comisia („Maribel I”), Rec., 1999, p. I-3671, punctul 86 (ECLI:EU:C:1999:311), cauza C-214/07 Comisia/Franța, Rep., 2008, p. I-8357, punctele 13, 22 și 48 (ECLI:EU:C:2008:619).

      (80)  A se vedea nota de subsol 3.

      (81)  Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 140, 30.4.2004, p. 1).

      ANEXĂ

         Informații privind sumele primite ca ajutor de stat, sumele care trebuie recuperate și sumele deja recuperate

                  Identitatea beneficiarului

                  Valoarea totală a ajutorului primit în cadrul schemei de ajutor (1)

                  Valoarea totală a ajutorului care trebuie recuperat (1)

                  (Principalul)

                  Suma totală deja rambursată (1)

                  Principalul

                  Dobânda de recuperare

         (1)  În milioane, exprimate în moneda națională.