title: Decizia (UE) 2015/1074 a Comisiei din 19 ianuarie 2015 privind ajutorul de stat SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN) pusă în aplicare de Italia – Compensații suplimentare pentru obligațiile de serviciu public pentru CSTP [notificată cu numărul C(2015) 74] (Numai textul în limba italiană este autentic)Text cu relevanță pentru SEE

text:
               8.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 179/112

         DECIZIA (UE) 2015/1074 A COMISIEI
   din 19 ianuarie 2015
   privind ajutorul de stat SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN) pusă în aplicare de Italia –
   Compensații suplimentare pentru obligațiile de serviciu public pentru CSTP
   [notificată cu numărul C(2015) 74]
   (Numai textul în limba italiană este autentic)
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
   având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
   după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispoziția (dispozițiile) menționată (menționate) anterior și ținând seama de observațiile acestora,
   întrucât:
   1.   PROCEDURĂ

               (1)

               Prin notificarea electronică din 5 decembrie 2012, autoritățile italiene au notificat, în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) din tratat, compensația suplimentară acordată societății Consorzio Salernitano Trasporti Pubblici SpA (denumită în continuare „CSTP”), conform hotărârii Consiliului de stat „Consiglio di Stato”, organul jurisdicțional administrativ suprem din Italia, pentru prestarea de servicii de transport de călători cu autocarul, pe baza concesiunilor acordate de regiunea Campania („regiunea”) din Italia în perioada 1997-2002 („perioada analizată”).

               (2)

               Notificarea a fost înregistrată cu numărul de caz SA.35842 și, de la data de 13 decembrie 2012, a fost tratată ca o măsură nenotificată întrucât, conform informațiilor aflate la dispoziția Comisiei, regiunea a fost obligată să achite compensația suplimentară datorată CSTP la data de 7 decembrie 2012, care este ulterioară datei de notificare a măsurii la Comisie de către guvernul Italiei, dar anterioară datei de adoptare a deciziei de către Comisie.

               (3)

               Prin scrisoarea din 20 februarie 2014, Comisia a informat Italia asupra deciziei sale de a iniția procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din tratat („decizia de inițiere”).

               (4)

               Decizia de inițiere a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
                   (1). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la măsura în cauză.

               (5)

               Autoritățile italiene și-au prezentat observațiile privind decizia de inițiere prin scrisorile din 21 și 25 martie 2014.

               (6)

               Singura terță parte care a prezentat observații ca răspuns la decizia de inițiere a fost CSTP, beneficiara măsurii. Observațiile sale au fost primite la datele de 25, 26, 27 și 28 martie 2014.

               (7)

               Italia nu a prezentat niciun comentariu cu privire la observațiile terței părți.

               (8)

               După acceptarea unei prelungiri a termenului-limită de către Comisie, autoritățile italiene au furnizat informații suplimentare prin scrisoarea din 15 septembrie 2014.

         2.   DESCRIEREA MĂSURII

   2.1.   SOCIETATEA

               (9)

               CSTP este o societate publică cu răspundere limitată care prestează servicii de transport public local pe baza concesiunilor la nivel municipal și regional. Mai exact, conform autorităților italiene, CSTP a exploatat o rețea de rute pentru autobuze, în calitate de concesionar al regiunii pe întreaga perioadă analizată, acoperind aproximativ 9 milioane km pe an.

               (10)

               Din informațiile furnizate de autoritățile italiene, regiunea a plătit deja 13 1 6 32  525,80 EUR către CSTP pentru serviciul sus-menționat în cursul perioadei analizate, din care 12 5 8 69  212,47 EUR pentru exploatarea și gestionarea serviciului și 5 7 63  313,32 EUR pentru investiții. Întrucât se pare că această compensație a fost atribuită CSTP cu peste zece ani înainte de data la care Comisia a trimis prima sa solicitare de informații statului italian, compensația nu va face obiectul unei evaluări în prezenta procedură (2).

               (11)

               În plus de sumele sus-menționate primite deja, CSTP a solicitat de la regiune o compensație suplimentară de 1 4 5 45  946 EUR în baza Regulamentului (CEE) nr. 1191/69 al Consiliului (3) pentru dezavantajele economice pe care pretinde că le-ar fi suferit ca urmare a obligațiilor sale de serviciu public („OSP”) care pretinde că i-ar fi fost impuse.

               (12)

               În 2008, Tribunalul Administrativ Regional din Salerno a respins cererea de compensații suplimentare a CSTP în baza Regulamentului (CEE) nr. 1191/69. Curtea a reținut că, în conformitate cu articolul 4 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 (4), CSTP nu putea să solicite compensații pentru dezavantajele economice rezultate din impunerea obligațiilor de serviciu public fără să fi cerut anterior încetarea acestor obligații de serviciu public.

         2.2.   HOTĂRÂRILE CONSILIULUI DE STAT

               (13)

               Prin hotărârea din 27 iulie 2009 („sentenza n. 4683/09”), Consiliul de Stat a admis recursul formulat de CSTP împotriva hotărârii Tribunalului Administrativ Regional din Salerno și a concluzionat că CSTP avea dreptul să primească o compensație suplimentară pentru serviciul public efectuat în conformitate cu articolele 6, 10 și 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69. Hotărârea respectivă nu determină cu precizie actul juridic prin care s-au impus obligațiile de serviciu public și nici forma sub care au fost impuse, dar subliniază că unei întreprinderi care operează un serviciu public nu i se poate respinge cererea de rambursare a costurilor efectuate în mod real în procesul de executare a respectivului serviciu. Consiliul de Stat a mai apreciat că societatea CSTP avea dreptul să primească o compensație pentru obligațiile de serviciu public chiar și în absența unei cereri anterioare de eliminare a obligațiilor de serviciu public.

               (14)

               Conform Consiliului de Stat, valoarea exactă a compensației suplimentare datorate societății CSTP trebuia să fie stabilită de regiune pe baza datelor fiabile preluate din conturile societății, care atestă diferența între costurile care pot fi atribuite părții din activitățile societății CSTP asociate OSP și veniturile aferente. Cu toate acestea, regiunea a pretins că nu a putut să procedeze astfel din cauza absenței datelor precise și fiabile.

               (15)

               Prin ordonanța („ordinanza”) nr. 8736/2010 din 13 decembrie 2010, Consiliul de Stat a numit un expert care să execute această sarcină. Conform autorităților italiene, expertul nu a putut să stabilească valoarea care trebuia compensată și numai cu ajutorul unui expert suplimentar, numit de Consiliul de Stat prin ordonanța nr. 5897/2011 din 7 noiembrie 2011, s-a putut calcula o valoare specifică a compensației prin utilizarea „metodei inductive”, așa cum este recomandată de Consiliul de Stat prin ordonanța nr. 3244/2011 din 25 iulie 2011. Pe baza acestor calcule, experții au concluzionat că societatea CSTP a fost subcompensată numai pentru anul 1998 ca urmare a aplicării formulei prevăzute la articolul 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 (obligația în materie de tarife). Experții nu au putut utiliza o metodă inductivă pentru a calcula (eventuala) subcompensare pe baza articolului 10 (obligația de operare sau de transport) din regulament din cauza absenței unor date fiabile și a riscului ca această metodă să dubleze compensația calculată în temeiul articolului 11. Implicit, experții au presupus, prin urmare, că societății CSTP i s-a impus o obligație în materie de tarife.

               (16)

               În consecință, Consiliul de Stat a emis hotărârea nr. 5649/2012 din 7 noiembrie 2012 de cuantificare a compensației suplimentare pe care regiunea era obligată să o plătească societății CSTP la valoarea de 4 9 51  838 EUR, care a reprezentat valoarea subcompensării pe care societatea a suferit-o în 1998, și a dispus efectuarea plății acestei sume până la 7 decembrie 2012. Plata sumei către societatea CSTP s-a efectuat de către regiune la 21 decembrie 2012.

               (17)

               Plata către societatea CSTP a acestei compensații suplimentare de către regiune drept consecință a hotărârii nr. 5649/2012 este cea care constituie măsura nenotificată și obiectul prezentei decizii.

         2.3.   INFORMAȚII SUPLIMENTARE/OBSERVAȚII FURNIZATE DE AUTORITĂȚILE ITALIENE

               (18)

               Conform autorităților italiene, CSTP, ca și ceilalți prestatori de servicii regulate regionale de transport cu autocarul, a funcționat pe baza licențelor provizorii (concesiunilor) care au trebuit reînnoite anual, la cererea societății. Concesiunile furnizau societății dreptul exclusiv de a presta serviciile în cauză.

               (19)

               Autoritățile italiene au mai susținut că societatea CSTP a solicitat concesiuni de prestare a serviciilor pe rutele importante din regiune în fiecare an al perioadei analizate și că respectivele concesiuni stipulau întotdeauna faptul că serviciile se execută pe riscul exclusiv al întreprinderilor în cauză și, în special, „fără executarea unui serviciu care constituie un drept la o subvenție sau compensație de orice tip”. Autoritățile italiene au furnizat o copie a unui model de contract de concesiune din 1973 și au pretins că acesta corespunde celui utilizat în relația cu societatea CSTP pe perioada analizată. Cu toate acestea, autoritățile italiene nu au furnizat niciun contract de concesiune încheiat în mod efectiv cu societatea CSTP pe parcursul perioadei analizate.

               (20)

               Autoritățile italiene susțin că în temeiul acestor concesiuni, CSTP era liberă să propună înlocuirea formelor de transport care urmau să fie folosite de ea sau să solicite încetarea, integrală sau parțială, a obligațiilor sale de serviciu public în cazul în care aceste obligații determinau un dezavantaj economic pentru ea, dar că societatea nu și-a exercitat niciodată acest drept. Autoritățile italiene mai invocă faptul că societatea nu a informat niciodată regiunea că a suferit dezavantaje economice sau că a îndeplinit obligații pe care nu le-ar fi executat dacă nu ar fi fost obligată să o facă în temeiul unei obligații de serviciu public. În sfârșit, conform autorităților italiene, CSTP nu a solicitat niciodată încetarea obligației de serviciu public presupus impusă ei prin articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69.

               (21)

               Conform autorităților italiene, contribuțiile publice acordate CSTP în trecut se bazau pe metodologia costurilor standard, calculate pe baza anumitor parametrii stabiliți în legea regională nr. 16/1983 (5), cum ar fi numărul de kilometri atribuiți în raport cu numărul de kilometri parcurși, numărul de autocare și de salariați, care au variat în funcție de tipul de serviciu executat (servicii de transport urban, montan sau în mediu deluros), tratamentul juridic și economic al salariaților, dimensiunea întreprinderii și costurile autocarelor.

               (22)

               Autoritățile italiene se îndoiesc că societatea CSTP a demonstrat că a operat în mod eficient și corect obligațiile de serviciu public în conformitate cu dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 1191/69 și susțin că societatea CSTP nu a avut un sistem de separare a conturilor așa cum se prevede la articolul 1 alineatul (5) din regulament.

         2.4.   CUANTUMUL COMPENSAȚIEI

               (23)

               Așa cum s-a explicat în considerentul 15, Consiliul de Stat a numit doi experți să stabilească compensația suplimentară datorată CSTP de regiune în baza articolelor 6, 10 și 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69. La 27 septembrie 2012, cei doi experți au emis, fiecare, rapoartele lor, dar numai cel de-al doilea expert a fost în măsură să calculeze compensația suplimentară datorată CSTP de către regiune.

               (24)

               În ceea ce privește compensația suplimentară pentru obligația de operare sau de transport – articolul 10 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 – experții au reiterat în mai multe rânduri în rapoartele lor faptul că cererile de compensare suplimentară ale societății CSTP nu au fost susținute de date justificative suficiente pentru a calcula în mod exact cuantumul acesteia. În plus, părțile (adică societatea CSTP și regiunea) au prezentat, de asemenea, date care nu se potriveau sau care nu erau suficient de exacte, reprezentând doar o aproximare. În consecință, experții au concluzionat în rapoartele lor că părțile au furnizat documente justificative inadecvate pentru evaluarea liniilor de transport cu autocarul neprofitabile, ceea ce face imposibilă realizarea unei estimări fiabile cu privire la acestea, chiar și utilizând „metoda inductivă” recomandată de Consiliul de Stat., Experții concluzionează, prin urmare, că compensația suplimentară pentru obligația de operare sau de transport, calculată în baza articolului 10 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 (6) ar trebui să fie zero.

               (25)

               În ceea ce privește compensația suplimentară în legătură cu obligațiile referitoare la tarife – articolul 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 – experții concluzionează că aceasta nu a putut fi calculată conform alineatului (2) din respectivul articol, întrucât părțile nu au determinat niciodată starea pieței și că, în consecință, orice compensație ar trebui să fie calculată conform alineatului (1) din articolul respectiv. Cu toate acestea, experții au recunoscut că nu este posibil să se calculeze compensația nici conform alineatului (1) din cauza lipsei de date sau a faptului că acestea nu sunt fiabile. Prin urmare, a fost aplicată „metoda inductivă” cerută de Consiliul de Stat, în care se utilizează conceptul de „costuri standard”, bazat pe „costul unitar standard” și numărul de kilometri vizați de concesiune pentru a se calcula dacă societatea CSTP a fost subcompensată în timpul perioadei analizate din cauza obligațiilor în materie de tarife impuse acesteia.

               (26)

               Pe această bază, experții au calculat cuantumul compensației suplimentare, utilizând formula prevăzută la articolul 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, luând în considerare ipoteza că societății CSTP i-au fost impuse obligații în materie de tarife în cursul perioadei analizate, astfel cum este rezumat în tabelul următor:

                           1997

                           1998

                           1999

                           2000

                           2001

                           2002

                                       A

                                       Venituri care pot fi atribuite gestionării comerciale

                           4 0 3 03  387,71

                           4 2 3 12  390,51

                           4 1 1 74  023,85

                           4 2 3 99  523,59

                           4 2 0 10  059,97

                           4 2 0 10  059,97

                                       B

                                       Venituri reale care pot fi atribuite gestionării în cazul de față

                           9 4 84  545,48

                           8 7 05  924,03

                           8 5 77  234,29

                           9 2 54  374,76

                           9 4 47  735,00

                           9 4 30  225,00

                                       C

                                       Contribuții deja plătite

                           3 4 1 06  026,86

                           2 9 9 35  681,81

                           3 4 1 24  760,15

                           3 5 1 99  742,20

                           3 3 4 96  192,00

                           3 3 8 69  048,00

                           A – (B + C)

                           – 3 2 87  184,64

                           3 6 70  784,68

                           – 1 5 27  970,59

                           – 2 0 54  593,37

                           – 9 33  867,03

                           – 1 2 89  213,03

                           A – (B + C)

                           3 6 70  784,68

               (27)

               Din aceste calcule reiese că numai în anul 1998, CSTP putea să pretindă că a fost subcompensată ca urmare a presupuselor obligații în materie de tarife care i-au fost impuse. Cuantumul subcompensării este de 3 6 70  784,68 EUR, la care s-a adăugat dobânda legală de 1 2 81  053,57 EUR, rezultând o compensație suplimentară de 4 9 51  838,25 EUR. Aceasta este suma pe care Consiliul de Stat a dispus să fie plătită de regiune societății CSTP și care a fost efectiv plătită la 21 decembrie 2012.

         2.5.   MOTIVE PENTRU INIȚIEREA PROCEDURII

               (28)

               Așa cum s-a explicat în decizia de inițiere, Comisia a avut mai multe îndoieli cu privire la compatibilitatea măsurii cu piața internă.

               (29)

               În primul rând, Comisia a examinat dacă cele patru condiții prevăzute de Curtea de Justiție a Uniunii Europene („CJUE”) în jurisprudența sa aferentă cauzei Altmark (7) au fost îndeplinite.

               (30)

               În al doilea rând, Comisia a avut îndoieli cu privire la exonerarea de obligația de notificare în temeiul Regulamentului (CEE) nr. 1191/69. Articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 exonerează într-adevăr autoritățile italiene de obligația de notificare prealabilă în prezenta speță, în primul rând, dacă o obligație de serviciu public a fost practic impusă în mod unilateral CSTP de către regiune și, în al doilea rând, dacă compensația plătită în urma acestei obligații respectă dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 1191/69, acestea fiind problemele care trebuie determinate. Comisia nu a putut formula o concluzie în ceea ce privește îndeplinirea tuturor acestor condiții de compensația atribuită societății CSTP.

               (31)

               În al treilea rând, Comisia a avut îndoieli cu privire la posibila compatibilitate a măsurii în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului (8). Dacă s-a confirmat că cel puțin una dintre condițiile pentru exonerarea de obligația de a notifica conform Regulamentului (CEE) nr. 1191/69 nu a fost satisfăcută și nu s-a efectuat nicio evaluare în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, Comisia are îndoieli cu privire la respectarea condițiilor din respectivul regulament în prezenta speță.

         3.   OBSERVAȚIILE FORMULATE DE ITALIA

               (32)

               Autoritățile italiene la nivel național nu au furnizat nicio observație cu privire la decizia de inițiere. Numai regiunea a formulat astfel de observații.

               (33)

               În primul rând, regiunea a observat că societatea CSTP nu a furnizat nicio dovadă a existenței unei separări contabile adecvate.

               (34)

               Apoi, regiunea a reiterat că nu s-a produs nicio impunere de obligații de serviciu public în mod unilateral în cursul perioadei analizate. De fapt, societatea a solicitat anual, în temeiul normelor în vigoare la acea dată, o reînnoire a concesiunii de servicii, deci niciunul dintre actele de concesiune nu a atras după sine o impunere unilaterală de obligații de serviciu public. În plus, regiunea a solicitat în mod repetat societății CSTP să furnizeze documente doveditoare ale actelor sau contractelor prin care s-au impus societății obligații de serviciu public pentru a se conforma hotărârii, dar, conform regiunii, societatea nu a răspuns niciodată acestor solicitări. și nici nu a furnizat dovada faptului că i-a solicitat regiunii să modifice condițiile prevăzute în contractele de concesiune în ceea ce privește rutele, duratele și tarifele, sau că regiunea a respins solicitările, în cazul în care a primit vreuna. Cu privire la plafonul pentru tarife, regiunea a remarcat că tarifele impuse prin contractele de concesiune au decurs din măsurile generale ale politicii de prețuri aplicată de toate societățile care funcționează în sector.

         4.   OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE

               (35)

               Singura terță parte care a prezentat observații ca răspuns la decizia de inițiere a fost CSTP, beneficiara măsurii. În observațiile sale, CSTP nu a fost de acord cu pozițiile preliminare adoptate de Comisie în decizia de inițiere.

               (36)

               În primul rând, societatea a susținut că regiunea i-a impus, în mod unilateral, obligații de serviciu public în cursul perioadei analizate. Pentru a își fundamenta această aserțiune, CSTP a argumentat că respectivele obligații de serviciu public nu au fost prevăzute în documentul de atribuire a concesiunii, întrucât un astfel de document nu există, ci ele au decurs eminamente din actele interne ale regiunii, care a hotărât dinainte organizarea întreprinderii și compensația prin intermediul metodei așa-zisului „costul standard”. CSTP a explicat că Italia a reglementat obligațiile de serviciu public prin legea nr. 151/81, legea regională nr. 16/83, legea nr. 59/97 (articolul 4 și prin decretul legislativ nr. 422/97. Obligațiile de serviciu public i-au fost atribuite societății CSTP de către regiune prin intermediul actului de concesiune din 1972/1973 și au fost reînnoite în fiecare an, până în anul 2003. Faptul că, în cursul perioadei analizate, societății CSTP i-au fost impuse obligațiile de serviciu public, cum ar fi obligațiile în materie de tarife, rute, durate și opriri, poate fi dedus din următoarele documente:

                           —

                           „contractul de servicii de legătură” semnat de CSTP și de regiune pentru anul 2003 în conformitate cu articolul 46 din legea regională nr. 3/2002, prin care se revocă și înlocuiesc concesiunile existente;

                           —

                           Decizia (delibera della Giunta Regionale) nr. 4873 a guvernului regional din 30 decembrie 1999, prin care se autorizează CSTP să modifice unele rute ca urmare a solicitărilor atât din partea societății cât și a altor petiționari;

                           —

                           Decizia nr. 327 a guvernului regional din 4 mai 2000 care prelungește durata suspendării majorării costurilor abonamentelor anuale aferente serviciilor de transport cu autocarul în regiune;

                           —

                           Nota nr. 5171/2000, prin care se comunică diferența între modul de calcul al tarifului abonamentelor anuale obișnuite și al tarifului abonamentelor anuale pe „liniile de navetă” (linee operaie);

                           —

                           Decretul nr. 1609/2001 al Direcției transporturilor (Assessore dei Trasporti) a regiunii privind schimbarea de la liră la euro, prin care se reamintește furnizorilor de servicii că orice majorare de tarife neconformă este interzisă și că interdicția constituie o „obligație de concesiune/contractuală”.

               (37)

               În sfârșit, CSTP a argumentat că, întrucât regiunea a redus în mod repetat cuantumul costului standard și a aplicat acest cost în mod neuniform pentru diverse rute și concesiuni, unii operatori au hotărât să închidă anumite rute de autocar exploatate în mod constant în pierdere. CSTP pretinde că regiunea a răspuns, afirmând că operatorii erau datori să exploateze rutele sub incidența obligațiilor de serviciu public și că ar fi inițiat o acțiune în justiție împotriva lor pentru întreruperea unui serviciu public dacă rutele ar fi fost într-adevăr anulate. Conform CSTP, acest răspuns demonstrează că obligațiile de serviciu public i-au fost impuse. Cu toate acestea, CSTP nu a furnizat dovada care să susțină această aserțiune.

               (38)

               În al doilea rând, CSTP a pretins că, întrucât a funcționat în mod exclusiv ca furnizor local de servicii de transport public și nu a efectuat nicio altă activitate, nu se afla sub incidența unei obligații de a menține conturi separate. CSTP a explicat că normele aplicabile prevedeau doar ca datele contabile referitoare la serviciul de transport public operat în temeiul unei obligații de serviciu public să fie furnizate separat de cele aferente oricăror altor activități comerciale, dar nu impuneau o defalcare contabilă suplimentară care să prezinte în mod separat costurile și veniturile pentru fiecare rută acoperită. CSTP este o societate deținută integral de stat al cărei obiectiv corporatist era în perioada analizată și este încă și în prezent exclusiv acela de a furniza servicii de transport public sub incidența obligațiilor de serviciu public. În consecință, conturile societății conțineau numai date privind activitățile referitoare la obligațiile de serviciu public din motivul evident și crucial că, în afară de serviciile de închiriere furnizate în 1998, prezentate separat în conturile societății, în timpul anilor perioadei în cauză, societatea nu s-a angajat în nicio altă formă de activitate comercială. CSTP a adăugat că fiabilitatea datelor contabile nu a fost niciodată pusă la îndoială de regiune care, dimpotrivă, le-a utilizat în mod corect ca bază de calcul și plată a contribuțiilor anuale.

               (39)

               În al treilea rând, după ce a reamintit decizia definitivă la nivel național a Consiliului de Stat, CSTP a contestat cele trei argumente invocate de regiune:

                           —

                           calculul nu a fost sprijinit de conturi de gestiune separate pe centre de cost astfel încât să se distingă activitățile supuse obligațiilor de serviciu public;

                           —

                           dată fiind absența datelor contabile care să permită identificarea elementelor specifice care urmează să fie calculate în conformitate cu articolele 10 și 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, calculul a fost realizat în mod inductiv, cu ajutorul unei metode pe care regiunea a denumit-o „confuză și aberantă”;

                           —

                           calculul nu a luat în considerare faptul că gestiunea ținută de CSTP nu se baza pe criteriile de eficiență prevăzute la articolul 12 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, așa cum s-a demonstrat prin compararea datelor referitoare la activitatea sa cu cele privind activitatea unui alt operator local de transporturi, SITA SpA.

               (40)

               CSTP a considerat că nu se poate pretinde că documentele contabile furnizate de ea sunt insuficiente pentru a justifica revendicarea compensației numai din cauză că acestea au reprezentat situații financiare anuale și „formulare E” (9) și că nu au fost însoțite de copii integrale ale evidențelor contabile subiacente și administrative (registru contabil, registre, facturi emise și primite, chitanțe aferente biletelor etc.). Conform CSTP, acest argument ar putea fi contracarat cu ușurință prin observația că regiunea a acceptat același tip de date în trecut, considerându-le fiabile. În plus, cerința de a păstra întreaga documentație contabilă și administrativă pentru perioada analizată a expirat în prezent și, deci, în prezent este dificil de cerut, din motive obiective, copii ale acestor documente. Prin urmare, este pe deplin adecvat să se reconstruiască cuantumul compensației datorate prin intermediul unei abordări inductive, astfel cum a recomandat Consiliul de Stat. În sfârșit, situațiile financiare au fost certificate în mod corespunzător iar corectitudinea și veridicitatea lor nu a fost niciodată pusă în discuție. În concluzie, conturile prezentate de CSTP în mod clar au fost suficiente pentru calcularea compensației în deplină conformitate cu dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 1191/69.

               (41)

               În ceea ce privește corectitudinea metodei de calcul și compatibilitatea acesteia cu dreptul comunitar, CSTP a considerat că ar trebui să fie compensată pentru dezavantajele suferite prin prisma diferenței dintre venitul cel mai redus și costurile cele mai mari, drept consecință a obligațiilor sale de serviciu public. Pentru a stabili valoarea celui mai redus venit pe baza unor date fiabile, CSTP a avut în vedere în primul rând venitul din exploatare anual real, care este produsul între numărul real de unități de măsură pentru transport și tariful impus. Apoi a identificat valoarea care trebuie scăzută în conformitate cu normele Uniunii, având în vedere că venitul trebuie să compenseze costurile reale înregistrate în conturile anuale. Cuantumul venitului din exploatare anual coincide cu venitul real obținut de societate din activitatea furnizată sub incidența unei obligații în materie de tarife, care reprezintă unica activitate a CSTP. Cifra aferentă venitului este preluată din situațiile financiare anuale ale CSTP și din formularele E transmise în fiecare an către regiune, care nu a pus niciodată la îndoială fiabilitatea lor. Prin urmare, realmente nu este necesar să se defalce aceste valori în părțile lor componente. În privința sumei care trebuie scăzută, CSTP a pretins că a utilizat un criteriu în deplină conformitate cu indicațiile conținute în Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, care a permis utilizarea tarifului pe care societatea l-ar fi aplicat dacă funcționa pe bază comercială și care trebuia să acopere costurile reale suportate. În ceea ce privește diferența dintre costurile pe care le-ar fi suportat întreprinderea prin aplicarea celui mai favorabil tarif existent sau prin funcționarea pe o bază comercială și costurile suportate în mod real, CSTP a considerat că modul de calculare a diferenței este pe deplin compatibil cu articolul 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, deoarece aceasta a prins cel mai redus cost suportat de întreprindere, drept consecință a obligațiilor de serviciu public, în contul contribuțiilor primite de la regiune pentru a își acoperi costurile de exploatare. În plus, CSTP a observat că atât articolul 10 cât și articolul 11 din regulament stabileau dreptul societăților de transport public supuse obligațiilor de serviciu public de a fi compensate pentru toate impacturile financiare negative care decurg din obligațiile lor.

               (42)

               În al patrulea rând, în privința evaluării ajutorului de stat în decizia de inițiere, CSTP a argumentat că piața pentru transportul public din Italia în perioada analizată nu era deschisă la concurență din partea întreprinderilor cu sediul în alte state membre. Prin urmare, CSTP a concluzionat că nu a existat niciun efect asupra comerțului cu servicii și nicio denaturare a concurenței. De asemenea, ținând seama de organizarea curentă a serviciului de transport public local pe baza concesiunilor unilaterale și exclusive a anumitor rute, era puțin probabil ca această compensație să denatureze concurența. În plus, costul standard pe kilometru a fost impus de regiune și acceptat de concesionar împreună cu toate celelalte obligații de serviciu public, așa încât nu existat, prin urmare, niciun avantaj. Obligația în materie de tarife, spre deosebire de obligațiile de operare și de transport, nu este afectată de nicio diferențiere a activităților de transport ale societății. Prin urmare, CSTP a considerat că cel puțin trei dintre condițiile prevăzute de CJUE pentru identificarea ajutorului de stat nu au fost satisfăcute în speța de față.

               (43)

               CSTP este de părere că trebuia evaluată compatibilitatea compensației prin raportare la dispozițiile privind ajutorul de stat din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 și nu la cele din tratat.

               (44)

               Privitor la exonerarea de obligația de a notifica în temeiul Regulamentului (CEE) nr. 1191/69, CSTP a considerat că, întrucât regiunea i-a impus unilateral obligația în materie de tarife și cuantumurile nu constituie obligații de serviciu public în temeiul unui contract de servicii ci decurg din aplicarea corectă a calculului în temeiul articolului 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 la cadrul unei concesiuni, plata dispusă drept compensație era exonerată de obligația de a notifica prevăzută la articolul 17 alineatul (2) din regulament.

         5.   COMENTARIILE ITALIEI CU PRIVIRE LA OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE

               (45)

               Autoritățile italiene nu au transmis niciun comentariu cu privire la observațiile CSTP.

         6.   EVALUAREA AJUTORULUI

   6.1.   EXISTENȚA AJUTORULUI

               (46)

               Articolul 107 alineatul (1) din tratat prevede că „orice ajutor acordat de un stat membru sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau producerea anumitor bunuri, în măsura în care acesta afectează schimburile comerciale dintre statele membre, este incompatibil cu piața internă”.

               (47)

               În consecință, pentru ca o măsură de sprijin să fie considerată ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat, aceasta trebuie să îndeplinească cumulat următoarele condiții:

                           —

                           trebuie să fie acordată de către stat sau prin intermediul resurselor de stat;

                           —

                           trebuie să confere un avantaj selectiv prin favorizarea anumitor întreprinderi sau producției anumitor bunuri;

                           —

                           trebuie să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența;

                           —

                           trebuie să afecteze comerțul dintre statele membre.

         6.1.1.   Resurse de stat și imputabilitate

               (48)

               Comisia remarcă faptul că hotărârea Consiliului de Stat impune regiunii să plătească societății CSTP compensația suplimentară cu privire la prestarea de servicii regulate de transport cu autocarul în perioada analizată pe rutele aflate în competența regiunii. Experții numiți de curte au calculat că societatea CSTP a suferit un dezavantaj economic sub forma subcompensării în valoare de 4 9 51  838 EUR numai pentru anul 1998, ca urmare a presupuselor obligații în materie de tarife care i-au fost impuse. La 21 decembrie 2012, regiunea a plătit această sumă societății CSTP pentru a se conforma hotărârii.

               (49)

               Faptul că regiunea a fost obligată de o instanță la nivel național să plătească compensația unei întreprinderi nu înseamnă că ajutorul nu poate să îi fie imputat regiunii care s-a conformat hotărârii, întrucât instanțele interne ale statului în cauză trebuie să fie considerate organe ale acelui stat și, prin urmare, sunt obligate la o cooperare loială (10).

               (50)

               Așadar, măsura este imputabilă statului și resursele din care s-a plătit compensația sunt resurse de stat.

         6.1.2.   Avantaj economic selectiv

               (51)

               Comisia remarcă de la bun început că societatea CSTP este angajată într-o activitate economică, anume transportul de călători, în schimbul unei remunerații. Prin urmare, CSTP ar trebui să fie considerată o „întreprindere” în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.

               (52)

               Acordarea măsurii ar trebui, de asemenea, considerată selectivă, întrucât ea va fi numai în beneficiul societății CSTP.

               (53)

               Cu privire la acordarea unui avantaj economic, din hotărârea în cauza Altmark reiese că o compensație acordată întreprinderilor de stat sau prin intermediul resurselor de stat pentru obligațiile de serviciu public impuse întreprinderilor nu conferă un avantaj economic întreprinderilor în cauză și, prin urmare, nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, cu condiția să fie satisfăcute cumulativ patru condiții (11):

                           —

                           în primul rând, întreprinderea beneficiară trebuie să fi executat în mod real obligațiile de serviciu public și aceste obligații trebuie să fi fost definite în mod clar;

                           —

                           în al doilea rând, parametrii pe baza cărora se calculează compensația trebuie stabiliți în prealabil în mod obiectiv și transparent;

                           —

                           în al treilea rând, compensația nu trebuie să depășească suma necesară acoperirii integrale sau parțiale a costurilor ocazionate de executarea obligațiilor de serviciu public, luând în considerare veniturile relevante și un profit rezonabil pentru executarea acestor obligații;

                           —

                           în al patrulea rând, în cazul în care întreprinderea care trebuie să execute obligații de serviciu public nu este selectată printr-o procedură de achiziții publice, valoarea compensării necesare trebuie stabilită pe baza unei analize a costurilor pe care o întreprindere medie, bine gestionată și deținând mijloacele de transport adecvate pentru a putea îndeplini cerințele de serviciu public necesare, le-ar fi efectuat pentru executarea acestor obligații, ținând cont de veniturile asociate, precum și de un profit rezonabil pentru executarea obligațiilor.

               (54)

               Hotărârea în cauza Altmark impune ca toate cele patru condiții să fie satisfăcute cumulat pentru a exclude prezența unui avantaj economic în cazul în care se acordă o compensație întreprinderilor ca despăgubire pentru obligațiile de serviciu public impuse lor.

               (55)

               Comisia remarcă în primul rând că nici autoritățile italiene și nici CSTP nu au putut să îi furnizeze un act de atribuire referitor la perioada analizată și că societatea CSTP nu a fost capabilă să identifice în mod clar obligațiunile impuse ei să le execute care ar putea să fie calificate ca obligațiuni de serviciu public, așa cum s-a explicat mai detaliat în secțiunea 6.2 de mai jos, la subsecțiunea (i).

               (56)

               În al doilea rând, Comisia observă că, în absența datelor necesare și fiabile, compensația acordată prin hotărârea Consiliului de Stat se bazează exclusiv pe un calcul ex post care folosește o „metodă inductivă”. Ca atare, Comisia concluzionează că parametrii pe baza cărora experții numiți de curte au calculat presupusa subcompensare nu au fost stabiliți în avans și că, prin urmare, a doua condiție din hotărârea în cauza Altmark nu pare să fi fost îndeplinită referitor la măsura nenotificată.

               (57)

               Având în vedere natura cumulativă a condițiilor din hotărârea în cauza Altmark, Comisia nu are nevoie să examineze dacă celelalte două condiții din hotărârea în cauza Altmark au fost îndeplinite în prezenta speță. În consecință, plata unei compensații suplimentare către CSTP pentru serviciile realizate în cursul perioadei analizate conferă societății un avantaj economic selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.

         6.1.3.   Denaturarea concurenței și efectul asupra schimburilor comerciale dintre statele membre

               (58)

               În observațiile sale, CSTP a argumentat că piața serviciilor de transport public din Italia nu era deschisă la concurență din partea întreprinderilor cu sediul în alte state membre în cursul perioadei analizate, așa încât nu putea să existe niciun efect asupra comerțului cu servicii între statele membre și nicio denaturare a concurenței ca rezultat al măsurii contestate.

               (59)

               Comisia reamintește că, în primul rând, măsura contestată a fost pusă în aplicare la 21 decembrie 2012, mult după ce piața serviciilor publice de transport de călători din Italia a fost deschisă concurenței. Întrucât măsura analizată își produce efectele pe piață la data aplicării, trebuie să se analizeze dacă măsura este susceptibilă să denatureze concurența sau să afecteze comerțul cu servicii între statele membre tot la acea dată.

               (60)

               În orice caz, Comisia mai remarcă că, așa cum s-a constatat în hotărârea în cauza Altmark, începând din 1995 mai multe state membre începuseră să deschidă anumite piețe ale serviciilor de transport la concurență din partea întreprinderilor cu sediul în alte state membre, așa încât o serie de întreprinderi deja ofereau servicii de transport urban, suburban sau regional în state membre diferite de statul lor de origine la acel moment.

               (61)

               Prin urmare, orice compensație acordată CSTP ar trebui să fie considerată susceptibilă de a denatura concurența în domeniul prestării de servicii de transport de călători cu autocarul și susceptibilă de a afecta comerțul cu servicii între statele membre în măsura în care compensația afectează capacitatea întreprinderilor de transport cu sediul în alte state membre de a își oferi serviciile în Italia și consolidează poziția pe piață a CSTP, prin descărcarea acesteia de costurile pe care, în mod normal, ar fi trebuit să le suporte în activitățile sale de gestionare sau normale de zi cu zi (12).

               (62)

               Comisia a mai remarcat că societatea CSTP este activă pe celelalte piețe, cum ar fi cea a serviciilor de închiriere, chiar dacă, în conformitate cu opinia CSTP, acestea au fost prestate numai în 1998 și, prin urmare, ea concurează cu celelalte societăți din cadrul Uniunii pe respectivele piețe. Orice compensație acordată CSTP ar denatura în mod obligatoriu concurența și ar afecta, de asemenea, comerțul cu servicii între statele membre pe piețele respective.

               (63)

               În consecință, Comisia concluzionează că măsura denaturează concurența și afectează comerțul între statele membre.

         6.1.4.   Concluzii

               (64)

               În lumina celor de mai sus, Comisia constată că măsura nenotificată constituie ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.

         6.2.   EXONERAREA DE OBLIGAȚIA DE A NOTIFICA ÎN TEMEIUL REGULAMENTULUI (CEE) NR. 1191/69

               (65)

               Conform CSTP, întrucât regiunea i-a impus unilateral obligația în materie de tarife și cuantumurile nu constituie obligații de serviciu public în temeiul unui contract de servicii ci decurg din aplicarea corectă a calculului în conformitate cu articolul 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 în cadrul unei concesiuni, plata acordată cu titlu de compensație este exonerată de obligația de a notifica prevăzută la articolul 17 alineatul (2) din regulament. CSTP a admis că obligațiile de serviciu public nu erau prevăzute în documentul de atribuire a concesiunii, care nu face nicio mențiune cu privire la acestea, ci au reieșit exclusiv din actele interne ale regiunii.

               (66)

               În conformitate cu articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, compensația plătită conform regulamentului este exonerată de procedura de informare prealabilă prevăzută la articolul 108 alineatul (3) din tratat și, prin urmare, de obligația notificării prealabile.

               (67)

               Cu toate acestea, din hotărârea în cauza Combus reiese că noțiunea de „compensație pentru obligațiile de serviciu public” în sensul dispoziției corespunzătoare [articolul 17 alineatul (2)] trebuie să fie interpretată într-un mod foarte restrictiv (13). Exonerarea de la notificare prevăzută la articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 vizează numai compensația pentru obligațiile de serviciu public impusă, conform articolului 2 din regulament, în mod unilateral unei întreprinderi, care este calculată cu ajutorul metodei prezentate la articolele 10-13 din regulament (procedura de compensare normală), nu și pentru contractele de servicii publice astfel cum s-a definit la articolul 14 din regulament. Compensația plătită în temeiul unui contract de servicii publice astfel cum s-a definit la articolul 14 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 care determină un ajutor de stat trebuie să fie notificată către Comisie înainte ca aceasta să fie aplicată. A nu proceda astfel va avea ca rezultat considerarea compensației ca ajutor acordat în mod ilegal, în conformitate cu articolul 108 din tratat.

               (68)

               Problema referitoare la descărcarea efectivă a autorităților italiene de obligația notificării prealabile în prezentul caz de către articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 depinde așadar în primul rând (i) de faptul dacă obligația de serviciu public a fost într-adevăr impusă în mod unilateral societății CSTP de către regiune și, în al doilea rând, (ii) de faptul dacă respectiva compensație plătită conform acestei obligații respectă dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 1191/69. Comisia va examina ambele probleme pe rând.

         (i)   PSO impusă în mod unilateral

               (69)

               Comisia remarcă faptul că nici autoritățile italiene și nici CSTP nu au putut să îi furnizeze niciun act de atribuire referitor la perioada analizată. CSTP a furnizat Comisiei numai contractele care au fost puse în aplicare începând din anul 2003.

               (70)

               Autoritățile italiene pretind că modelul de contract de concesiune furnizat de ele, care se referă la o altă întreprindere, era contractul tip în uz în regiune în cursul perioadei analizate. Cu toate acestea, modelul de contract de concesiune pe baza căruia CSTP a fost compensată în primă instanță este valabil doar pe perioada aprilie 1972 – decembrie 1973, ceea ce înseamnă cu peste 20 de ani anterior perioadei analizate și înainte de intrarea în vigoare a legii nr. 151/1981, așa cum a fost adoptată prin legea regională nr. 16/1983. Deși se pare că modelul de contract de concesiune prevedea (de exemplu, la punctele 2, 9 și 10) unele obligații, inclusiv obligația de a aplica reduceri pentru studenți, muncitori, profesori și salariați din sectorul public și privat și obligația de a transporta anumite categorii de pasageri gratuit, care ar putea să fie calificate ca obligații de serviciu public, Comisia nu deține nicio dovadă că aceste obligații au fost realmente aplicabile societății CSTP în cursul perioadei analizate, din cauza absenței unui act de atribuire. Având în vedere că serviciile furnizate erau servicii regulate de transport, era necesar mai degrabă ca prevederile concesiunii, prin care s-a acordat societății CSTP dreptul exclusiv de a presta serviciile, să specifice în avans modalitățile aferente serviciilor care urmează să fie furnizate. CSTP nu a furnizat dovezi care să arate că aceste modalități erau impuse în mod unilateral de regiune mai degrabă decât propuse de operator în schimbul dreptului de a furniza serviciile în mod exclusiv și apoi autorizate de regiune. În orice caz, metodologia utilizată de expertul numit de curte pentru a calcula presupusa subcompensare nu se referă la aceste obligații.

               (71)

               Comisia a evaluat, de asemenea, dacă obligația de serviciu public ar putea decurge din legea regională nr. 16/1983, aceasta fiind baza juridică identificată atât de regiune cât și de CSTP în privința compensației acordate societății în perioada analizată (a se vedea considerentele 23 și 40). În această privință, trebuie remarcat că legea regională prevede numai faptul că entitățile și întreprinderile din sectorul public sau privat care furnizează servicii locale de transport public în baza unui regim de concesiune pot să primească contribuții publice. În plus, articolul 2 din legea regională stipulează în mod clar că „orice deficit sau pierdere posibilă neacoperită de contribuțiile regionale determinate mai sus (la articolul 2) rămâne exigibilă pentru o singură întreprindere”.

               (72)

               Comisia mai remarcă faptul că actele regionale furnizate de CSTP (a se vedea considerentul 40) menționau unele obligații contractuale aplicabile între CSTP și regiune în perioada analizată. Cu toate acestea, respectivele acte nu identifică în mod clar obligațiile care ar putea să fie calificate ca obligații de serviciu public, deși sunt un indicator al existenței lor posibile. În plus, existența obligațiilor contractuale exclude faptul că s-a impus în mod unilateral o obligație de serviciu public, asupra CSTP. În orice caz, metodologia utilizată de expertul numit de curte pentru a calcula presupusa subcompensare nu se referă la aceste obligații.

               (73)

               Cu privire la existența posibilă a unei obligații în materie de tarife, deși calculul compensației suplimentare a fost făcut de expertul numit de curte în baza articolului 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, Comisia nu are nicio dovadă că astfel de obligații au fost realmente impuse în mod unilateral asupra CSTP. În conformitate cu articolul 2 alineatul (5) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, obligațiile în materie de tarife sunt limitate la „obligația întreprinderilor de transport de a aplica tarife stabilite sau omologate de către autoritățile competente, contrare interesului comercial al întreprinderii și rezultând fie din impunerea, fie din refuzul de a modifica măsurile tarifare speciale, mai ales pentru anumite categorii de călători, anumite categorii de produse sau pentru anumite relații”. În schimb, definiția obligațiilor în materie de tarife „nu se aplică obligațiilor care decurg din măsurile generale de politică a prețurilor aplicate tuturor activităților economice sau din măsurile luate în ce privește tarifele și condițiile generale de transport în vederea organizării pieței transporturilor sau a unei părți a pieței”. Comisia recunoaște că la punctul 27 din modelul de contract de concesiune din 1972/1973 se prevăd tarifele aplicabile pentru operatorii vizați de concesiune, dar reamintește că nu a primit niciun act de concesiune sau de atribuire similar referitor la CSTP pentru perioada analizată care ar putea să stabilească impunerea unor astfel de obligații asupra societății. În orice caz, Comisia remarcă faptul că, în temeiul articolului 2 din legea regională nr. 16/1983, compensația anuală către întreprinderile care furnizează servicii de transport public s-a calculat ex ante ca diferență între veniturile provenite din aplicarea tarifelor minime și așa-numitele „costuri standard” (a se vedea considerentul 23). Ca atare, Comisia concluzionează că legea regională a prevăzut tarife minime, care exclud, de asemenea, existența unei obligații generale în materie de tarife.

               (74)

               În orice caz, nu pare că vreo PSO pe care s-ar putea ca societatea CSTP să fi fost obligată să o execute i-a fost impusă acesteia în mod unilateral. Comisia remarcă în această privință că societatea CSTP a avut inițiativa de a solicita reînnoirea concesiunilor pentru toți cei șapte ani din cursul perioadei analizate. În plus, ca urmare a hotărârii Consiliului de Stat din 2009, regiunea a solicitat în mod repetat societății CSTP să prezinte acte sau contracte care impun obligații de serviciu public pentru a se conforma hotărârii. Conform Comisiei, societatea nu a răspuns niciodată.

               (75)

               Argumentul societății CSTP cum că operatorii erau obligați să exploateze rutele sub incidența obligațiilor de serviciu public, chiar dacă regiunea a redus în mod repetat cuantumul costurilor standard, și că operatorii s-ar fi confruntat cu o acțiune judiciară pentru întreruperea unui serviciu public în cazul în care ar și-ar fi oprit realmente activitățile, nu a fost susținut prin nicio dovadă astfel încât nu poate fi folosit pentru a sprijini concluzia existenței obligațiilor de serviciu public impuse în mod unilateral în prezentul caz.

         (ii)   Conformitatea compensației cu procedura de compensare normală

               (76)

               Chiar dacă se demonstrează că obligațiile de serviciu public au fost impuse în mod unilateral societății CSTP în această speță, ceea ce nu este cazul, compensația pentru aceste servicii ar mai trebui și să se conformeze procedurii de compensare normale (secțiunea IV) prevăzută în Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 pentru a fi exonerată de obligația notificării prealabile în temeiul articolului 17 alineatul (2) din regulament. Comisia nu consideră că acesta este cazul în speța dată.

               (77)

               În primul rând, Comisia remarcă faptul că acea compensație suplimentară acordată societății CSTP se referă numai la anul 1998. Societatea CSTP a admis că în acel an, în plus de presupusele sale obligații de serviciu public, s-a angajat și în activități comerciale, anume în servicii de închiriere. În această privință, Comisia reamintește că, începând cu 1 iulie 1992, Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 a impus, în virtutea articolului 1 alineatul (5), întreprinderilor de transport care operează nu numai serviciile supuse obligațiilor de serviciu public ci exercită și alte activități, să opereze serviciile publice ca divizii separate în care: (i) conturile de exploatare care corespund fiecăreia dintre aceste activități sunt separate și se utilizează partea din active care aparține fiecăreia în conformitate cu normele contabile în vigoare; și (ii) cheltuielile sunt compensate de veniturile din exploatare și plățile de la autoritățile publice, fără nicio posibilitate de transfer de la sau către un alt sector al activității întreprinderii.

               (78)

               Comisia mai remarcă faptul că, în conformitate cu hotărârea Curții de Justiție în cauza Antrop, cerințele prevăzute de acea procedură nu sunt îndeplinite în cazul în care nu este posibil să se evalueze, pe baza unor date fiabile provenite din conturile corespunzătoare, diferența între costurile imputabile părților din activitatea societății din sfera acoperită de concesiune și veniturile corespunzătoare și, în consecință, în cazul în care nu este posibil să se calculeze costurile suplimentare care decurg din realizarea obligațiilor de serviciu public de către întreprinderea în cauză (14).

               (79)

               CSTP nu a furnizat nicio dovadă că a ținut conturi separate corespunzătoare pentru activitățile sale comerciale în cursul perioadei analizate și în special în anul 1998. În plus, Comisia consideră că argumentul invocat de CSTP cum că cerința legală de a păstra întreaga documentație contabilă și administrativă pentru perioada analizată a expirat nu este pertinent pentru a justifica ex post un cuantum suplimentar al compensației cu ajutorul unei abordări inductive. În orice caz, o astfel de cerință care decurge din legislația națională, chiar dacă s-ar fi demonstrat că există, nu poate submina o obligație derivând din jurisprudența Curții de Justiție sau din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, care trebuie să se demonstreze că a fost îndeplinită înainte să se poată plăti compensația pentru obligațiile de serviciu public, unui operator de transport.

               (80)

               În al doilea rând, Comisia remarcă faptul că articolul 13 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 dispune administrației să stabilească cuantumul compensației în avans. Calcularea compensației suplimentare pe baza unei evaluări ex post, așa cum a fost recomandată de Consiliul de Stat, este în contradicție cu respectiva dispoziție așa cum s-a explicat deja la considerentele 54 și 55.

               (81)

               În lumina acestor observații, Comisia concluzionează că acea compensație suplimentară considerată de Consiliul de Stat datorată societății CSTP nu s-a conformat procedurii de compensare normale stipulată la secțiunea IV din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, și că a fost, prin urmare, exonerată de obligația notificării prealabile în conformitate cu articolul 17 alineatul (2) din regulament.

         6.3.   COMPATIBILITATEA AJUTORULUI

               (82)

               Întrucât nu s-a demonstrat că măsura analizată a fost exonerată de obligația de notificare prealabilă în conformitate cu articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, compatibilitatea acestor plăți cu piața internă va trebui să fie analizată întrucât plățile sunt considerate a constitui ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat, așa cum s-a explicat în secțiunea 6.1 de mai sus.

               (83)

               Articolul 93 din tratat conține norme privind compatibilitatea ajutorului de stat în sfera coordonării transportului și obligațiile de serviciu public în domeniul transportului și constituie o lex specialis privitor la articolul 107 alineatul (3), precum și la articolul 106 alineatul (2), întrucât conține norme speciale în ceea ce privește compatibilitatea ajutorului de stat. Curtea de Justiție a hotărât că articolul „recunoaște că ajutorul acordat sectorului transporturilor este compatibil cu piața internă numai în cazuri bine definite care nu periclitează interesele generale ale [Uniunii]” (15).

               (84)

               La 3 decembrie 2009, Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 a intrat în vigoare și a abrogat Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 și Regulamentul (CEE) nr. 1107/70 al Consiliului (16). Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 se aplică compensației obligațiilor de serviciu public privitoare la serviciile de transport public rutier și feroviar de călători.

               (85)

               Comisia consideră că examinarea compatibilității măsurilor nenotificate ar trebui efectuată în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1370/2007, care a intrat în vigoare la 3 decembrie 2009 și a abrogat Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, întrucât aceasta a fost legislația în vigoare la data la care a fost adoptată prezenta decizie (17). Comisia mai remarcă faptul că acea compensație suplimentară acordată societății CSTP de către Consiliul de Stat a fost plătită la 21 decembrie 2012, deci Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 era deja în vigoare de peste trei ani la data la care s-au produs efectele ajutorului plătit (18).

               (86)

               Articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 prevede că: „Compensația de serviciu public pentru exploatarea serviciilor publice de transport de călători sau pentru respectarea obligațiilor tarifare instituite prin norme generale și achitate în conformitate cu prezentul regulament este compatibilă cu piața [comună]. O astfel de compensație este exonerată de obligația de notificare prealabilă prevăzută la articolul [108 alineatul (3)] din tratat”.

               (87)

               Din motivele prevăzute în continuare, Comisia consideră că respectiva compensație notificată nu respectă Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 și nu poate, prin urmare, să fie declarată compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 9 alineatul (1) din regulament.

               (88)

               În primul rând, în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, în cazul în care o autoritate competentă decide să acorde operatorului, la latitudinea sa, un drept exclusiv și/sau o compensație în schimbul realizării obligațiilor de serviciu public, aceasta trebuie să o facă în limitele cadrului unui contract de servicii publice, cu excepția cazului în care obligația de serviciu public are drept obiectiv să stabilească tarife maxime și este impusă prin intermediul unei măsuri aplicabile fără nicio discriminare tuturor serviciilor de transport public de călători de același tip dintr-o anumită zonă geografică (norme generale).

               (89)

               În cazul prezent, Comisia consideră că nu s-a oferit nicio dovadă cum că a existat o schemă contractuală între CSTP și regiune sau că au fost aplicate normele generale de stabilire a tarifelor maxime pentru toți călătorii sau pentru anumite categorii de călători. Comisia a primit doar un model de contract de concesiune pentru anul 1972/1973, din care nu este posibil să se extragă informații fiabile cu privire la relația dintre CSTP și regiune în perioada analizată (1997-2002). În plus, Comisia observă că, în conformitate cu articolul 2 din legea regională nr. 16/1983 – baza juridică identificată atât de regiune cât și de CSTP pentru perioada analizată (a se vedea considerentele 19 și 36) – veniturile furnizorilor de servicii de transport public au provenit din aplicarea tarifelor minime stabilite de regiune. Nu s-a făcut nicio referire la tarifele maxime.

               (90)

               Prin urmare, Comisia concluzionează că nu s-a respectat articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007.

               (91)

               În al doilea rând, Comisia remarcă faptul că, indiferent dacă societatea CSTP a încheiat un contract de servicii publice sau dacă a făcut obiectul obligațiilor în materie de tarife prin normele generale, se pare că nu s-au respectat toate dispozițiile articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, care stabilește conținutul obligatoriu al contractelor de servicii publice și al normelor generale. De exemplu, articolul 4 alineatul (1) litera (b) prevede stabilirea în avans, într-un mod transparent și obiectiv și care împiedică supracompensarea, a parametrilor pe baza cărora se calculează compensația, în timp ce articolul 4 alineatul (1) litera (c) și articolul 4 alineatul (2) stipulează modalitățile de alocare a costurilor și veniturilor. Așa cum s-a explicat referitor la examinarea de către Comisie a celei de a doua condiții formulată în secțiunea 6.1 din hotărârea Curții de Justiție în cauza Altmark, parametrii pe baza cărora s-a calculat presupusa subcompensare de către cel de al doilea expert nu au fost stabiliți în avans și, prin urmare, articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 nu a fost respectat.

               (92)

               În al treilea rând, articolul 6 alineatul (1) prevede că, în cazul contractul de servicii publice atribuite în mod direct, compensația trebuie să respecte dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 1370/2007 și dispozițiile enunțate în anexă pentru garantarea faptului că această compensație nu depășește ceea ce este necesar pentru a executa obligația de serviciu public. Anexa la Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 prevede că o compensație nu poate să depășească cuantumul care corespunde valorii financiare compuse a următorilor factori: costurile suportate în legătură cu obligația de serviciu public minus veniturile din bilete, minus orice efect financiar pozitiv generat în cadrul rețelei exploatare sub incidența obligației de serviciu public, plus un profit rezonabil. De asemenea, anexa impune calcularea costurilor și veniturilor în conformitate cu normele contabile și fiscale în vigoare. În plus, din motive de transparență, ar trebui să existe o separare a conturilor [punctul 5 din anexa la Regulamentul (CE) nr. 1370/2007].

               (93)

               Așa cum s-a remarcat în considerentul 82, CSTP nu a aplicat o separare a conturilor corespunzătoare pe 1998, anul pentru care i s-a acordat compensația ca urmare a hotărârii Consiliului de Stat. În consecință, este imposibil de demonstrat că compensația suplimentară plătită de statul italian la 21 decembrie 2012 nu a depășit valoarea financiară corespunzătoare efectului financiar net echivalentă cu totalul efectelor conformării cu obligația de serviciu public, pozitive sau negative, asupra costurilor și veniturilor operatorului de servicii de transport public [punctul 2 din anexa la Regulamentul (CE) nr. 1370/2007].

               (94)

               În plus, în măsura în care este vizată perioada analizată, în absența parametrilor de compensare prevăzuți în avans, orice alocare de costuri trebuie efectuată în mod necesar ex post pe baza unor ipoteze arbitrare, așa cum s-a făcut prin intermediul metodologiei inductive.

               (95)

               Comisia consideră că, în consecință, compensația suplimentară acordată de către Consiliul de Stat nu a fost plătită în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 și că, prin urmare, aceasta este incompatibilă cu piața internă.

         6.4.   COMPENSAȚIA ACORDATĂ DE CONSILIUL DE STAT NU CONSTITUIE DESPĂGUBIRI

               (96)

               În decizia de inițiere, Comisia a invitat toate părțile interesate să comenteze dacă hotărârea Consiliului de Stat privește o decizie de acordare de daune-interese pentru o presupusă încălcare a legii, spre deosebire de o decizie de acordare a unei compensații de serviciu public pe baza regulamentelor aplicabile ale Consiliului. Nici autoritățile italiene și nici societatea CSTP nu au abordat această problemă în observațiile lor.

               (97)

               Comisia remarcă în această privință că, în anumite circumstanțe, despăgubirea pentru daunele cauzate de acțiuni sau alte conduite ilicite ale autorităților naționale (19) nu oferă un avantaj și, prin urmare, nu este considerată ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat (20). Scopul despăgubirii pentru daunele suferite este diferit de cel al ajutorului de stat întrucât aceasta are ca obiectiv să readucă partea prejudiciată în situația în care se găsea anterior acțiunii cauzatoare de daune, ca și cum această acțiune nu s-ar fi întâmplat (restitutio in integrum). În această privință, Comisia remarcă în plus că despăgubirea pentru daune trebuie să se bazeze pe norma de compensare generală (21) pentru a nu intra în domeniul de aplicare a normelor privind ajutorul de stat. În sfârșit. Comisia reamintește că în hotărârea sa în cauza Lucchini, Curtea a statuat că o instanță națională nu poate să aplice legislația națională atunci când rezultatul aplicării respectivei legislații are ca efect împiedicarea „aplicării dreptului comunitar, în sensul că ar face imposibilă recuperarea unui ajutor de stat acordat cu încălcarea dreptului comunitar” (22). Principiul care se află la baza acestei pronunțări este acela că o normă de drept intern nu poate fi aplicată în cazul în care aplicarea acesteia ar împiedica aplicarea corespunzătoare a dreptului comunitar (23).

               (98)

               În ceea ce privește compensația suplimentară acordată societății CSTP de către Consiliul de Stat, Comisia observă că hotărârea Consiliului de Stat, deși în dispozitivul ei nu s-a făcut nicio trimitere la Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, se referă la dreptul societății CSTP de a primi sume de bani cu titlu de compensație în conformitate cu articolele 6, 10 și 11 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, care trebuie să fie determinate de administrație pe baza unor date fiabile. Acest lucru ar sugera că dreptul societății CSTP la compensație suplimentară derivă, conform Consiliului de Stat, nu din norma generală privind despăgubirea pentru daunele cauzate de o acțiune sau o altă conduită ilicită a autorităților naționale ci din drepturile presupus derivate din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69.

               (99)

               În orice caz, Comisia consideră că o decizie de acordare a unei despăgubiri pentru daune-interese în favoarea CSTP pentru impunerea unilaterală de obligații de serviciu public de către autoritățile italiene, presupusă ilegală, calculată pe baza procedurii de compensare normale prevăzute de Regulamentul (CEE) nr. 1191/69, ar constitui încălcarea articolelor 107 și 108 din tratat. Acest lucru se datorează faptului că decizia ar produce pentru CSTP același rezultat ca o decizie de acordare a unei compensații de serviciu public pentru perioada analizată, în ciuda faptului că specificațiile din concesiune care se aplică serviciilor în cauză nici nu exonerează de obligația de notificare prealabilă și nici nu respectă dispozițiile fundamentale din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 sau din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, așa cum s-a demonstrat mai sus. Adoptarea unei astfel de decizii ar însemna deci, în mod efectiv, eludarea normelor privind ajutorul de stat și a condițiilor stabilite de legiuitorul Uniunii, în temeiul cărora autoritățile competente pot, atunci când impun sau contractează obligațiile de serviciu public, compensa costurile suportate de operatorii de servicii publice în schimbul realizării de către aceștia a obligațiilor de serviciu public. Într-adevăr, o decizie de acordare de despăgubiri pentru daune-interese egale cu suma cuantumurilor ajutorului care era prevăzut să se acorde ar constitui o acordare indirectă de ajutoare de stat, constatată a fi ilegală și incompatibilă cu piața internă (24). Urmând un raționament similar, tribunalul a considerat că clauzele de despăgubire pentru recuperarea ajutorului de stat constituie ajutor de stat (25).

               (100)

               În orice caz, modelul de contract de concesiune din 1972 în temeiul căruia se presupune că CSTP a furnizat serviciile de transport în cauză nu prevedea plata niciunei compensații financiare. CSTP a convenit să opereze serviciile în condițiile stabilite în concesiune pe propriul său risc. Această concluzie este confirmată și de articolul 2 din legea regională nr. 16/1983, care prevede că orice pierdere sau deficit neacoperit de contribuțiile publice trebuie suportate de către furnizorii de servicii.

               (101)

               În consecință, Comisia nu consideră că hotărârea Consiliului de Stat constituie o decizie de acordare de despăgubiri pentru daunele-interese suferite de CSTP ca urmare a acțiunii sau conduitei ilicite a autorităților naționale ci ca o decizie de acordare a unui ajutor de stat ilegal și incompatibil, ceea ce este interzis în temeiul articolului 107 alineatul (1) din tratat.

               (102)

               În lumina celor de mai sus, Comisia constată că măsura nenotificată constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat, care este incompatibil cu piața internă.

         7.   RECUPERAREA AJUTORULUI

               (103)

               În conformitate cu tratatul și cu jurisprudența consacrată a Curții de Justiție, Comisia are competența de a decide că statul membru în cauză trebuie să anuleze sau să modifice ajutorul (26) dacă s-a dovedit că acesta este incompatibil cu piața internă. De asemenea, jurisprudența consacrată a Curții de Justiție indică faptul că obligația unui stat de a anula ajutorul considerat de către Comisie incompatibil cu piața internă are drept scop restabilirea situației existente anterior (27). În acest context, CJUE a afirmat că obiectivul este îndeplinit atunci când beneficiarul rambursează sumele acordate prin intermediul unui ajutor ilegal, pierzând astfel avantajul de care a beneficiat față de concurenții săi de pe piață, iar situația anterioară plății ajutorului este restabilită. (28).

               (104)

               În conformitate cu jurisprudența menționată, la articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (29) se prevede că „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar”.

               (105)

               Prin urmare, ajutorul de stat identificat în prezenta decizie trebuie recuperat de Italia, în măsura în care a fost deja plătit societății CSTP. Italia trebuie să adauge dobânda de recuperare la valoarea ajutorului, calculată de la data la care ajutorul ilegal a fost pus la dispoziția CSTP (adică de la 21 decembrie 2012) până la data recuperării sale (30), în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei (31).

               (106)

               În consecință, Comisia

         ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
   Articolul 1
   Ajutorul de stat în valoare de 4 9 51  838 EUR, pe care Republica Italiană l-a acordat ilegal CSTP cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, este incompatibil cu piața internă.
   Articolul 2
   (1)   Republica Italiană recuperează ajutorul menționat la articolul 1 de la beneficiar.
   (2)   Sumele care trebuie recuperate sunt purtătoare de dobânzi de la data de 21 decembrie 2012 până la recuperarea lor efectivă.
   (3)   Dobânda se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 și Regulamentul (CE) nr. 271/2008 al Comisiei (32) de modificare a Regulamentului (CE) nr. 794/2004.
   (4)   Republica Italiană anulează toate plățile încă neefectuate ale ajutoarelor menționate la articolul 1, începând cu data adoptării prezentei decizii.
   Articolul 3
   (1)   Recuperarea ajutorului menționat la articolul 1 este imediată și efectivă.
   (2)   Republica Italiană se asigură că prezenta decizie este pusă în aplicare în termen de patru luni de la data notificării prezentei decizii.
   Articolul 4
   (1)   În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Italia transmite Comisiei următoarele informații:

               (a)

               valoarea totală (principal și dobândă) de recuperat de la beneficiar;

               (b)

               o descriere detaliată a măsurilor deja luate și a celor planificate în vederea conformării cu prezenta decizie;

               (c)

               documentele care să demonstreze că beneficiarul a fost somat să ramburseze ajutorul.

         (2)   Republica Italiană informează cu regularitate Comisia cu privire la evoluția măsurilor naționale luate în vederea punerii în aplicare a prezentei decizii până la finalizarea recuperării ajutorului menționat la articolul 1. Italia prezintă, la cererea Comisiei, informații referitoare la măsurile deja adoptate și la cele planificate pentru respectarea prezentei decizii. De asemenea, Italia furnizează informații detaliate privind valoarea ajutoarelor și dobânzile de recuperare care au fost deja recuperate de la beneficiar.
   Articolul 5
   Prezenta decizie se adresează Republicii Italiene.

      Adoptată la Bruxelles, 19 ianuarie 2015.

            Pentru Comisie

         Margrethe VESTAGER

            Membru al Comisiei

      (1)  Decizia Comisiei din 20 februarie 2014 privind ajutorul de stat SA.358423 (fost 2012/NN) în Italia destinat compensației aferente obligației de serviciu public (OSP) (JO C 156, 23.5.2014, p. 39).

      (2)  Comisia reamintește că, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor detaliate pentru aplicarea articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO L 83, 27.3.1999, p. 1), prerogativele Comisiei de recuperare a ajutorului se supun unui termen de prescripție de zece ani, cu începere din ziua în care ajutorul ilegal este acordat beneficiarului fie sub formă de ajutor individual, or în baza unei scheme de ajutor. Orice măsură luată de Comisie sau de un stat membru, care acționează la solicitarea Comisiei, cu privire la ajutorul ilegal întrerupe termenul de prescripție.

      (3)  Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 al Consiliului din 26 iunie 1969 privind acțiunea statelor membre în ceea ce privește obligațiile inerente noțiunii de serviciu public în domeniul transportului feroviar, rutier și pe căi navigabile interioare (JO L 156, 28.6.1969, p. 1).

      (4)  Articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 prevede că: „Întreprinderilor de transport le revine obligația să solicite autorităților competente din statele membre încetarea totală sau parțială a unei obligații de serviciu public, în cazul în care o astfel de obligație atrage dezavantaje economice pentru ele.” Articolul 6 alineatul (3) stipulează că: „Autoritățile competente din statele membre iau decizii în termen de un an de la data solicitării în ceea ce privește obligația de a exploata și a transporta și în termen de șase luni în ceea ce privește obligațiile tarifare. Dreptul la compensație se naște la data la care autoritățile competente iau această decizie […]”.

      (5)  Legge Regionale 25 gennaio 1983, n. 16 Interventi regionali in materia di servizi di trasporto pubblico locale per viaggiatori (măsuri la nivel regional pentru serviciile de transport de călători) este disponibilă la adresa: http://jtest.ittig.cnr.it:8080/cocoon/regioneCampania/xhtml?css=4&doc=/db/nir/RegioneCampania/1983/urn_nir_regione.campania_legge_1983-01-25n16&datafine=19830205

      (6)  Articolul 10 din Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 prevede că valoarea compensației legate de o obligație de prestare de servicii de transport trebuie să fie stabilită ca diferență între reducerea veniturilor și reducerea costurilor care decurg din încetarea obligației respective în timpul perioadei în cauză.

      (7)  Cauza C-280/00 Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg, 2003, EU:C:2003:415.

      (8)  Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și (CEE) nr. 1107/70 ale Consiliului (JO L 315, 3.12.2007, p. 1).

      (9)  Modelli E, anume documentele bazate pe conturile societății, care conțin informațiile necesare pentru calculul anual al contribuției publice.

      (10)  Cauza C-527/12 Comisia/Germania, EU:C:2014:2193, punctul 56 și jurisprudența citată. A se vedea, de asemenea, cauza C-119/05 Lucchini, EU:C:2007:434, punctul 59, prezentat în considerentul 94 de mai jos.

      (11)  Cauza C-280/00 Altmark Trans/Regierungspräsidium Magdeburg, 2003, EU:C:2003:415, punctele 87 și 88.

      (12)  Cauza C-172/03 Heiser, UE:C:2005:130, punctul 55.

      (13)  Cauza T-157/01 Danske Busvognmænd, 2004, EU:2004:76, punctele 77, 78 și 79.

      (14)  Cauza C-504/07 Associação Nacional de Transportadores Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) și alții/Conselho de Ministros, Companhia Carris de Ferro de Lisboa SA (Carris) și Sociedade de Transportes Colectivos do Porto SA (STCP), 2009, EU:C:2009:290.

      (15)  Cauza 156/77 Comisia/Belgia, Rec., 1978, p. 1881, punctul 10.

      (16)  Regulamentul (CEE) nr. 1107/70 al Consiliului din 4 iunie 1970 privind acordarea ajutoarelor de stat pentru transportul feroviar, rutier și pe căi navigabile interioare (JO L 130, 15.6.1970, p. 1).

      (17)  Comisia se referă, în această privință, la motivarea dezvoltată la considerentele 307-313 din Decizia 2011/3/UE din 24 februarie 2010 privind contractele de servicii publice de transport încheiate între Ministerul danez al Transporturilor și Danske Statsbaner [ajutor de stat C 41/08 (ex NN 35/08)] (JO L 7, 11.1.2011, p. 1). Această decizie a fost anulată de Curtea Generală în Cauza T-92/11 Jørgen Andersen/Comisia Europeană, 2013, nepublicată încă, calea de atac împotriva hotărârii fiind pe rolul Curții de Justiție în Cauza C303/13 P. Rezultatul căii de atac nu este pertinent pentru rezultatul cazului prezent, întrucât Curtea Generală a confirmat hotărârea atacată conform căreia data la care se produc efectele ajutorului plătit este cea care determină setul de norme care trebuie aplicat. În acest caz, ajutorul a fost plătit la 21 decembrie 2012, deci ar trebui să fie aplicate normele, principiile și criteriile de evaluare a compatibilității ajutorului de stat care sunt în vigoare la data la care Comisia adoptă propria decizie (a se vedea punctul 39 din respectiva hotărâre).

      (18)  Cauza C-334/0 P Comisia/Freistaat Sachsen, Rec., 2008, p. I-9465, punctele 50-53; Cauza T-3/09 Italia/Comisia, Rec., 2011, p. II-95, punctul 60.

      (19)  De exemplu, faptă ilicită sau îmbogățire fără justă cauză.

      (20)  Cauzele conexate 106-120/87, Asteris AE și alții/Grecia și CEE, EU:C:1988:457.

      (21)  A se vedea Decizia Comisiei din 16 iunie 2004 privind ajutorul statului neerlandez în favoarea Akzo Nobel pentru a reduce la minim transporturile de clor (Cauza N 304/2003), rezumatul comunicării din JO C 81, 2.4.2005, p. 4; a se vedea, de asemenea, Decizia Comisiei din 20 decembrie 2006 privind ajutorul statului neerlandez pentru relocarea societății de dezasamblare mașini Steenbergen (Cauza N 575/2005), rezumatul comunicării din JO C 80, 13.4.2007, p. 1.

      (22)  Cauza C-119/05 Lucchini, UE:C:2007:434, punctul 59.

      (23)  Ibidem, punctul 61.

      (24)  Concluziile din 28 aprilie 2005 în cauzele conexate C-346/03 și C-529/03, Atzori, UE:C:2005:256, punctul 198.

      (25)  Cauza T-384/08 Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou/Comisia, UE:T:2011:650, și Cauza T-565/08 Corsica Ferries/Comisia, EU:T:2012:415, punctele 23, 114 și 120-131. A se vedea, de asemenea, prin analogie, Cauza C-111/10 Comisia/Consiliul, EU:C:2013:785, punctul 44.

      (26)  Cauza C-70/72 Comisia/Germania, Rec., 1973, p. 813, punctul 13.

      (27)  Cauzele conexate C-278/92, C-279/92 și C-280/92 Spania/Comisia, Rec., 1994, p. I-4103, punctul 75.

      (28)  Cauza C-75/97 Belgia/Comisia, Rec., 1999, p. I-3671, punctele 64 și 65.

      (29)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO L 83, 27.3.1999, p. 1).

      (30)  A se vedea articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.

      (31)  Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor detaliate de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 140, 30.4.2004, p. 1).

      (32)  Regulamentul (CE) nr. 271/2008 al Comisiei din 30 ianuarie 2008 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 794/2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 82, 25.3.2008, p. 1).


title: 2011/375/UE: Decizia Consiliului din 20 iunie 2011 de numire a doi membri italieni și a doi supleanți italieni în cadrul Comitetului Regiunilor

text:
               28.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 168/10

         DECIZIA CONSILIULUI
   din 20 iunie 2011
   de numire a doi membri italieni și a doi supleanți italieni în cadrul Comitetului Regiunilor
   (2011/375/UE)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 305,
   având în vedere propunerea guvernului italian,
   întrucât:

               (1)

               La 22 decembrie 2009 și la 18 ianuarie 2010, Consiliul a adoptat Decizia 2009/1014/UE (1) și Decizia 2010/29/UE (2) de numire a membrilor și a supleanților în cadrul Comitetului Regiunilor pentru perioada cuprinsă între 26 ianuarie 2010 și 25 ianuarie 2015.

               (2)

               Două locuri de membri în cadrul Comitetului Regiunilor au devenit vacante ca urmare a încheierii mandatelor domnului Sergio CHIAMPARINO și domnului Savino Antonio SANTARELLA. Două locuri de supleanți au devenit vacante ca urmare a încheierii mandatelor domnului Luigi MONTANARO și domnului Giuseppe VARACALLI,

         ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
   Articolul 1
   Se numesc în cadrul Comitetului Regiunilor, pentru durata rămasă a mandatului, respectiv până la 25 ianuarie 2015:

               (a)

               în calitate de membri:

                           —

                           domnul Alessandro COSIMI, Sindaco del Comune di Livorno;

                           —

                           domnul Roberto RUOCCO, Vicesindaco del Comune di Cerignola (FG);

                     și

               (b)

               în calitate de supleanți:

                           —

                           doamna Laura ARDITO, Consigliere comunale di Arese (MI);

                           —

                           domnul Giuseppe VARACALLI, Sindaco del Comune di Gerace (RC) (schimbare de mandat).

         Articolul 2
   Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

      Adoptată la Luxemburg, 20 iunie 2011.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         MATOLCSY Gy.

      (1)  JO L 348, 29.12.2009, p. 22.

      (2)  JO L 12, 19.1.2010, p. 11.


title: Decizia Consiliului din 4 octombrie 2004 de instituire a Comitetului pentru protecția socială și de abrogare a Deciziei 2000/436/CE

text:
               05/Volumul 07

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               127

         32004D0689

               L 314/8

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DECIZIA CONSILIULUI

   din 4 octombrie 2004
   de instituire a Comitetului pentru protecția socială și de abrogare a Deciziei 2000/436/CE
   (2004/689/CE)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene și, în special, articolul 144 al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Parlamentului European (1),
   întrucât:

               (1)

               Comisia, în comunicarea intitulată „O strategie comună pentru modernizarea protecției sociale” din 14 iulie 1999, a formulat câteva sugestii privind consolidarea cooperării în domeniul protecției sociale, între altele prin înființarea unui grup de înalți funcționari.

               (2)

               Parlamentul European, în rezoluția din 16 februarie 2000, și-a exprimat satisfacția în legătură cu comunicarea Comisiei și crearea unui astfel de grup.

               (3)

               În concluziile din 7 decembrie 1999 privind întărirea cooperării în vederea modernizării și îmbunătățirii protecției sociale (2), Consiliul a aprobat propunerea Comisiei vizând punerea în aplicare a unui mecanism de cooperare consolidată, definit de grupul de înalți funcționari, în vederea aplicării prezentei acțiuni. Consiliul a subliniat că acest tip de cooperare ar trebui să acopere toate formele de protecție socială și, după caz, să ajute statele membre să îmbunătățească și să-și consolideze sistemele lor de protecție socială, în conformitate cu prioritățile lor naționale. El a mai reamintit faptul că organizarea și finanțarea protecției sociale țin de competența statelor membre și a aprobat cele patru obiective generale identificate de Comisie în cadrul mizei globale pe care o reprezintă modernizarea sistemelor de protecție socială, și anume să facă în așa fel încât munca să devină atrăgătoare din punct de vedere financiar și să garanteze un venit, să asigure securitatea pensiilor și durabilitatea sistemelor de pensii, să promoveze integrarea socială și să garanteze un nivel ridicat și durabil de protecție a sănătății; a subliniat, de asemenea, că este important ca principiul egalității între femei și bărbați să fie inclus în toate acțiunile care vizează realizarea acestor patru obiective. De asemenea, Consiliul a recunoscut că aspectele financiare sunt comune tuturor acestor obiective.

               (4)

               În concluziile Consiliului European de la Lisabona din 23 și 24 martie 2000 se recunoaște importanța protecției sociale pentru a determina progresul și modernizarea unui stat social activ și dinamic în Europa și se solicită Consiliului să consolideze cooperarea între statele membre prin schimbul de experiență și de cele mai bune practici, pe baza rețelelor de informații îmbunătățite.

               (5)

               La Nisa și cu ocazia următoarelor reuniuni, Consiliul European a aprobat periodic activitatea îndeplinită de Comitetul pentru protecția socială în vederea promovării schimbului de experiență în domeniul protecției sociale la nivelul Comunității.

               (6)

               Comitetul pentru protecția socială, instituit prin Decizia 2000/436/CE din 29 iunie 2000 a Consiliului (3), și-a demonstrat cu claritate utilitatea, în calitate de organ consultativ atât al Consiliului, cât și al Comisiei, și a contribuit în mod activ la dezvoltarea metodei deschise de coordonare, astfel cum a fost definită cu ocazia Consiliului European de la Lisabona.

               (7)

               Ca urmare a intrării în vigoare a Tratatului de la Nisa la 1 februarie 2003, Comitetul pentru protecția socială, căruia i-au fost încredințate sarcini suplimentare, ar trebui să înlocuiască comitetul existent care poartă același nume, pentru ca activitatea efectuată de acesta din urmă să poată fi continuată. În consecință, trebuie abrogată Decizia 2000/436/CE de la data intrării în funcțiune a noului Comitet pentru protecția socială,

         DECIDE:
   Articolul 1
   (1)   Se înființează Comitetul pentru protecția socială (denumit în continuare „comitetul”), cu caracter consultativ, pentru promovarea cooperării în domeniul politicilor de protecție socială între statele membre și cu Comisia, în conformitate cu dispozițiile tratatului și luând în considerare competențele instituțiilor și organelor Comunității.
   (2)   Comitetul are ca misiune:

               (a)

               monitorizarea situației sociale și a evoluției politicilor de protecție socială în statele membre și în Comunitate;

               (b)

               facilitarea schimburilor de informații, de experiență și de bune practici între statele membre și cu Comisia;

               (c)

               fără a aduce atingere articolului 207 din tratat, pregătirea de rapoarte, formularea de avize sau derularea altor activități în domenii care intră în competența sa, fie la cererea Consiliului sau a Comisiei, fie din proprie inițiativă.

         (3)   Comitetul lucrează, după caz, în cooperare cu alte organe și comitete corespunzătoare, ocupându-se de probleme de politică socială și economică precum Comitetul pentru Ocuparea Forței de Muncă și Comitetul pentru Politica Economică.
   (4)   În vederea îndeplinirii mandatului său, comitetul stabilește contacte corespunzătoare cu partenerii sociali și organizațiile sociale neguvernamentale, luând în considerare rolul și responsabilitățile lor în domeniul protecției sociale. Parlamentul European este, de asemenea, ținut la curent în legătură cu activitățile comitetului.
   Articolul 2
   (1)   Comitetul este format din doi reprezentanți desemnați de fiecare stat membru și din doi reprezentanți ai Comisiei. Reprezentanții pot fi asistați de doi membri supleanți.
   Statele membre și Comisia se străduiesc să asigure un echilibru între sexe în componența delegațiilor.
   (2)   Comitetul poate face apel la experți din afară în funcție de ordinea de zi.
   (3)   Comitetul stabilește contacte cu reprezentanții țărilor candidate.
   Articolul 3
   (1)   Comitetul își alege președintele dintre reprezentanții statelor membre pentru un mandat de doi ani, care nu poate fi reînnoit.
   Președintele este asistat de patru vicepreședinți, dintre care doi sunt aleși de comitet dintre membrii săi pentru un mandat de doi ani. Al treilea este un reprezentant al statului membru care exercită președinția Consiliului și al patrulea, un reprezentant al statului membru care urmează să preia președinția.
   (2)   Reuniunile comitetului au loc pe baza unei convocări a președintelui fie din propria sa inițiativă, fie la cererea a cel puțin jumătate din membrii comitetului.
   (3)   Comitetul își stabilește regulamentul de procedură. Cheltuielile sunt rambursate în conformitate cu normele administrative în vigoare.
   (4)   Comisia oferă comitetului mijloacele necesare în domeniul analizei și organizării. Aceasta desemnează un membru din propriul său personal, în calitate de secretar, care acționează potrivit instrucțiunilor comitetului atunci când acesta îl asistă în îndeplinirea sarcinilor sale.
   Comisia se pune de acord cu Secretariatul General al Consiliului în privința organizării reuniunilor.
   Articolul 4
   Comitetul poate încredința studiul problemelor specifice membrilor săi supleanți sau poate crea grupuri de lucru în acest scop. În această situație, președinția este asigurată fie de un membru sau de un membru supleant al comitetului, fie de un funcționar al Comisiei, numit de comitet.
   Grupurile de lucru pot face apel la experți pentru a fi asistate.
   Articolul 5
   Decizia 2000/436/CE se abrogă de la data primei reuniuni a comitetului. Prima reuniune a comitetului are loc în termen de cel mult patru luni de la data adoptării prezentei decizii.

      Adoptată la Luxemburg, 4 octombrie 2004.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         A. J. DE GEUS

      (1)  Aviz adoptat la 10 februarie 2004.

      (2)  JO C 8, 12.1.2000, p. 7.

      (3)  JO L 172, 12.7.2000, p. 26.


title: Decizia Comisiei din 25 noiembrie 2005 privind aderarea Comunității Europene a Energiei Atomice la Convenția privind asistența în caz de accident nuclear sau situație de urgență radiologică

text:
Anunţ juridic important

|

32005D0845

Jurnalul Oficial L 314 , 30/11/2005 p. 0027 - 0027

		20051125Decizia Comisieidin 25 noiembrie 2005privind aderarea Comunității Europene a Energiei Atomice la Convenția privind asistența în caz de accident nuclear sau situație de urgență radiologică(2005/845/Euratom)COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice, în special articolul 101 alineatul (2),având în vedere Decizia Consiliului din 23 mai 2005 privind aprobarea încheierii Convenției privind asistența în caz de accident nuclear sau situație de urgență radiologică,întrucât:(1) Douăzeci și trei de state membre sunt părți contractante în cadrul Convenției privind asistența în caz de accident nuclear sau situație de urgență radiologică.(2) Comunitatea Europeană a Energiei Atomice ar trebui să adere la Convenția privind asistența în caz de accident nuclear sau situație de urgență radiologică,ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:Articolul 1Aderarea la Convenția privind asistența în caz de accident nuclear sau situație de urgență radiologică se aprobă în numele Comunității Europene a Energiei Atomice.Textul Convenției privind asistența în caz de accident nuclear sau situație de urgență radiologică și declarația Comunității Europene a Energiei Atomice, întocmită în conformitate cu dispozițiile articolului 145 alineatul (5) litera (c) din convenție, sunt atașate la prezenta decizie.Articolul 2Instrumentul de aderare se depune la directorul general al Agenției Internaționale a Energiei Atomice, depozitar al Convenției privind asistența în caz de accident nuclear sau situație de urgență radiologică, de îndată ce este adoptată prezenta decizie, sub forma unei scrisori semnate de șeful Delegației Comisiei Europene pe lângă organizațiile internaționale la Viena.Adoptată la Bruxelles, 25 noiembrie 2005.Pentru ComisieAndris PiebalgsMembru al Comisiei--------------------------------------------------