				|

		52013PC0550

			Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS dėl tarpbankinių mokesčių už kortele grindžiamas mokėjimo operacijas /* COM/2013/0550 final - 2013/0265 (COD) */

			   	AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
1.           PASIŪLYMO APLINKYBĖS
Pasiūlymo pagrindas ir tikslai
Šio pasiūlymo tikslas – padėti kurti
visos ES mokėjimų rinką, suteikiant galimybę vartotojams,
mažmenininkams ir kitoms įmonėms visapusiškai pasinaudoti ES vidaus
rinkos teikiama nauda, įskaitant e. prekybą, kaip numatyta
strategijoje „Europa 2020“ ir skaitmeninėje darbotvarkėje.
Kad būtų galima to pasiekti ir
skatinti visos ES masto paslaugas, veiksmingumą ir inovacijas
mokėjimo kortele srityje ir kortele grindžiamas mokėjimo operacijas,
vykdomas ne internetu, internetu ir mobiliuoju telefonu, reikalingas teisinis
aiškumas ir vienodos veiklos sąlygos. Be to, turėtų būti
uždrausta taikyti veiklos vykdymo taisykles ir kitas sąlygas, jei jos
neleidžia vartotojams ir mažmenininkams gauti tikslios informacijos apie
mokesčius, sumokėtus už mokėjimo operacijas, ir taip trukdo
kurti tikrai veiksmingą vidaus rinką.
Bendrosios aplinkybės
Mažmeninių mokėjimų reguliavimo
ir teisės aktų sistema ES buvo sukurta per pastaruosius 12 metų,
o euro atsiradimas šį procesą paspartino. Reglamentas 2560/2001
dėl mokesčių už nacionalinius ir tarptautinius mokėjimus
eurais suvienodinimo paskatino imtis tolesnių iniciatyvų užbaigti
mokėjimų vidaus rinkos kūrimą.
Reguliavimo ir teisės aktų
sistemą papildo pagal ES konkurencijos teisę pastaraisiais metais
Komisijos vykdyti tyrimai ir priimti sprendimai mažmeninių
mokėjimų srityje.
Saugūs, veiksmingi, konkurencingi,
novatoriški elektroniniai mokėjimai yra būtini visų
produktų ir paslaugų vidaus rinkai, o pasauliui pereinant nuo
fizinės prie elektroninės prekybos, jie tampa dar svarbesni.
Veiksmingai funkcionuojančią mokėjimo kortelių vidaus
rinką sukurti iki šiol trukdė plačiai paplitęs tam
tikrų ribojamųjų veiklos vykdymo taisyklių ir praktikos
taikymas. Tokios taisyklės ir praktika taip pat lėmė tai, kad
vartotojai ir mažmenininkai negauna pakankamai informacijos apie operacijų
kainas ir jų nustatymą, todėl rinkos veiklos rezultatai
nėra optimalūs, įskaitant neveiksmingas kainas.
Viena iš kliūčių, labiausiai
trukdančių sukurti integruotą rinką – plačiai
paplitęs vadinamųjų daugiašalių tarpbankinių
mokesčių (DTM) taikymas keturšalėse sistemose – labiausiai
įprastose kortelių sistemose. Tai yra tarpbankiniai mokesčiai,
dėl kurių kolektyviai susitarta, paprastai tarp tam tikrai sistemai
priklausančių aptarnaujančiųjų mokėjimo
paslaugų teikėjų ir išduodančiųjų mokėjimo
paslaugų teikėjų. Tokie tarpbankiniai mokesčiai, mokami
aptarnaujančiųjų mokėjimo paslaugų teikėjų,
sudaro dalį mokesčių, kuriuos jie taiko prekiautojams
(įmonės aptarnavimo mokesčiai, ĮAM) ir kuriuos prekiautojai
savo ruožtu perkelia vartotojams. Taip dideli prekiautojų mokami
tarpbankiniai mokesčiai lemia didesnes galutines prekių ir
paslaugų kainas, kurias moka visi vartotojai. Kortelių sistemų
konkurencija praktikoje daugiausia orientuota į tai, kad kuo daugiau
išduodančiųjų mokėjimo paslaugų teikėjų
būtų įtikinti išduoti savo korteles, o dėl to
mokesčiai paprastai padidėja, o ne sumažėja,
priešingai įprastam kainas reguliuojančiam konkurencijos poveikiui
rinkos ekonomikoje.
Šiuo metu ES nėra tarpbankinius
mokesčius reglamentuojančių teisės aktų, išskyrus
netiesiogiai Danijos atveju dėl ĮAM už tiesiogines operacijas.
Tačiau daugelis nacionalinių konkurencijos institucijų,
įskaitant JK, Vokietijos ir Italijos, šiuo metu vykdo konkurencijos
teisės aktų vykdymo užtikrinimo procedūras. Taip pat keletas
valstybių narių, įskaitant Lenkiją, Vengriją, JK ir
Italiją, šiuo metu rengiasi priimti teisės aktus.
Poveikis vartotojams
Kainų didėjimas dėl tarpbankinių
mokesčių yra žalingas vartotojams, kurie dažniausiai nežino apie
prekiautojų mokamus mokesčius už jų naudojamą mokėjimo
priemonę. Kartu išduodantieji mokėjimo paslaugų teikėjai
taiko įvairias priemones (kaip antai kelionės čekiai, premijos,
nuolaidos, mokėjimų susigrąžinimas, nemokamas draudimas ir
pan.), kuriomis skatina vartotojus naudotis mokėjimo priemonėmis,
generuojančiomis didelius mokesčius išduodantiesiems mokėjimo
paslaugų teikėjams. Pagal sistemos taisykles, kurias pagal
mokėjimo kortelių sistemas ir praktiką taiko mokėjimo
paslaugų teikėjai, paprastai prekiautojai ir vartotojai nėra
informuojami apie mokesčio skirtumus ir mažėja rinkos skaidrumas,
pavyzdžiui, nediferencijuojant mokesčių arba neleidžiant
prekiautojams pasirinkti pigesnio prekės ženklo kortelę bendroms
prekės ženklų kortelėms arba nukreipti vartotojus naudoti tokias
pigesnes korteles. Netgi jei prekiautojai žino apie skirtingas kainas,
sistemų taisyklės dažnai jiems neleidžia imtis priemonių
mokesčiams mažinti. Ypatingai svarbus yra reikalavimas prekiautojams
priimti visas korteles, pagal kurį prekiautojai turi priimti visus su tuo
pačiu prekės ženklu išleistus produktus, netgi jei prekiautojo
mokesčiai už tas korteles gali skirtis 3–4 kartus toje pačioje
kortelių kategorijoje (t. y. kredito / debeto) arba iki 25 kartų
skirtingose kortelių kategorijose, kaip antai tarp aukščiausios
klasės kredito kortelės ir pigių debeto kortelių. Dėl
kolektyviai suderintų mokesčių ir skaidrumą
mažinančių priemonių bankai nėra priversti konkuruoti
dėl šio jų mokesčių elemento, dėl to išauga
mažmeninės kainos vartotojams, įskaitant tuos, kurie moka ne kortele
arba moka mažų mokesčių kortelėmis. Iš tiesų,
pastarieji vartotojai per didesnes mažmenines kainas subsidijuoja kitų,
dažnai labiau pasiturinčių vartotojų naudojamas brangesnes
mokėjimo priemones. Be to, kad ribojamas mokėjimo paslaugų
teikėjų pasirinkimas, stabdomos inovacijos ir didinamos mokėjimo
paslaugų kainos, tarpbankiniai mokesčiai taip pat verčia abejoti
Komisijos politika, skirta vartotojų labui skatinti elektroninių
mokėjimų naudojimą[1].
Galiausiai mažas mokėjimo paslaugų teikėjų pasirinkimas,
taip pat Europos lygmeniu, veiksmingai trukdo vartotojams pasinaudoti visa
vidaus rinkos teikiama nauda, visų pirma e. prekybos srityje.
Poveikis vidaus rinkai
Šiuo metu nacionalinėse ir
tarptautinėse mokėjimo kortelių sistemose taikomi labai
įvairūs tarpbankiniai mokesčiai, todėl rinka yra
susiskaidžiusi ir mažmenininkai bei vartotojai neturi galimybių
pasinaudoti prekių ir paslaugų vidaus rinkos teikiama nauda. Vien
tarptautinių mokėjimo kortelių sistemų tarpbankiniai
mokesčiai skiriasi net iki 10 kartų, dėl to susidaro dideli
atitinkamų šalių mažmenininkų kainų skirtumai. Dėl
didelio mokesčių skirtumo valstybėse narėse mažmenininkams
taip pat sunku suformuoti savo produktų ir paslaugų kainų
strategiją visos ES mastu, tiek prekiaujant internetu, tiek ne internetu,
ir tai kenkia vartotojams. Mažmenininkai negali įveikti mokesčių
skirtumų pasinaudodami kitose valstybėse narėse bankų
siūlomomis kortelių priėmimo paslaugomis; pagal mokėjimo
sistemų specialias taisykles pardavimo vietos (mažmenininko šalies)
tarpbankinis mokestis turi būti taikomas už kiekvieną mokėjimo
operaciją. Tai neleidžia aptarnaujantiesiems bankams sėkmingai
siūlyti paslaugų tarptautiniu mastu, o mažmenininkams –
vartotojų naudai sumažinti mokėjimo išlaidų.
Poveikis patekimui į rinką
Tarpbankiniai mokesčiai taip pat riboja
patekimą į rinką, nes jų pajamos išduodantiesiems
mokėjimo paslaugų teikėjams veikia kaip minimali riba, kuri
padėtų įtikinti mokėjimo paslaugų teikėjus
išduoti mokėjimo korteles ar kitas mokėjimo priemones, kaip antai
teikti mokėjimo internetu ar mobiliuoju telefonu sprendimus, kuriuos
siūlo nauji rinkos dalyviai. Taip pat tebėra sunku į rinką
patekti visos Europos rinkos dalyviams, nes vidaus tarpbankiniai mokesčiai
ES valstybėse narėse labai skiriasi ir nauji rinkos dalyviai
turėtų pasiūlyti tarpbankinius mokesčius, kurie bent jau
galėtų konkuruoti su mokesčiais, taikomais toje rinkoje, į
kurią jie nori patekti. Tai turi poveikio jų verslo modelio
gyvybingumui, inter alia. per poveikį potencialiai masto ir
įvairovės ekonomijai. Tai taip pat paaiškina, kodėl keliose
valstybėse narėse nacionalinės (paprastai pigesnės)
kortelių sistemos linkusios išnykti. Dėl tarpbankinių
mokesčių sukurtų kliūčių patekti į
rinką mokėjimo internetu ir mobiliuoju telefonu sprendimams taip pat
yra stabdomos inovacijos.
Kaip minėta, šiuo metu ES nėra
jokių teisės aktų, kuriais būtų reglamentuojami
tarpbankiniai mokesčiai, išskyrus netiesiogiai Danijos atvejį.
Tačiau daugelis nacionalinių konkurencijos institucijų šiuo metu
vykdo konkurencijos teisės vykdymo užtikrinimo procedūras. Taip pat
keliose valstybėse narėse šiuo metu vyksta teisės aktų
priėmimas. Dėl skirtingo nacionalinių procedūrų
tvarkaraščio ir skirtingų numatomų teisės aktų kyla
dar didesnio rinkos susiskaidymo rizika.
Todėl dabartiniu reglamentu siūloma
sukurti bendras tarpbankinių mokesčių Europos Sąjungoje
taisykles, nustatant maksimalų mokestį už mokėjimo kortelėmis,
kurias plačiai naudoja vartotojai ir kurias mažmenininkams būtų
sunku atsisakyti priimti arba papildomai apmokestinti, operacijas. Tai sudarys
vienodas veiklos sąlygas ir taip bus šalinamas dabartinis rinkos
susiskaidymas, nulemtas skirtingų mokesčių. Tai taip pat suteiks
galimybę sėkmingai patekti į rinką naujiems visos Europos
rinkos dalyviams ir inovacijoms, remiantis esama vienodų veiklos
sąlygų infrastruktūra. Taip vartotojai ir mažmenininkai
pasinaudos didesniu mokėjimo paslaugų teikėjų (ir naujų,
ir jau įsitvirtinusių rinkoje) pasirinkimu, taip pat visos Europos
lygmeniu. Be to, reglamentu siūlomos skaidrumo priemonės, kad
mažmenininkai ir vartotojai galėtų priimti labiau informacija
grindžiamus sprendimus dėl mokėjimo priemonės pasirinkimo.
Pasiūlymo srityje galiojančios
nuostatos
Šia iniciatyva bus papildyta esama
mokėjimo paslaugų ES teisinė sistema, visų pirma susijusi
su mokėjimų vidaus rinkos sukūrimu ir perėjimu prie visos
Europos masto mokėjimo priemonių.
2007 m. lapkričio 13 d. Europos
Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/64/EB dėl mokėjimo
paslaugų vidaus rinkoje (Mokėjimo paslaugų direktyva, MPD)[2] siekiama nustatyti standartines
rinkoje siūlomų mokėjimo paslaugų sąlygas ir teises,
kurios būtų naudingos visos Sąjungos vartotojams ir įmonėms.
Šia direktyva, kuri yra peržiūrima tuo pačiu metu, kai rengiamas šis
pasiūlymas, sukuriama bendra ES mokėjimų sistema. Ją
papildo keletas reglamentų, kaip antai Reglamentas (EB) Nr. 924/2009
dėl tarptautinių mokėjimų arba Reglamentas (EB) Nr. 260/2012,
kuriuo nustatomi visų kredito pervedimų ir tiesioginio debeto eurais
Europos Sąjungoje perėjimo nuo nacionalinių sistemų prie
Europos masto sistemų terminai. Reglamentu (EB) Nr. 260/2012 taip pat
paaiškinama, kad daugiašaliai tarpbankiniai mokesčiai negali būti
taikomi kiekvienai tiesioginio debeto operacijai.
Be teisinės sistemos kūrimo, per
pastaruosius 20 metų Europos Komisija ir nacionalinės konkurencijos
institucijos išnagrinėjo keletą antimonopolinių bylų
kovodamos su antikonkurenciniais veiksmais mokėjimo kortele rinkoje. 2012
m. gegužės mėn. Bendrojo Teismo sprendimu[3] patvirtinta Komisijos išvada
jos 2007 m. gruodžio mėn. sprendime dėl MasterCard[4], kad daugiašaliai tarpbankiniai
mokesčiai varžo konkurenciją, nes jie padidina kortelės
priėmimo kainą prekiautojams ir neduoda jokios naudos vartotojams.
Teismas atmetė argumentą, kad daugiašaliai tarpbankiniai
mokesčiai yra būtini mokėjimų kortele sistemos veikimui.
Siekdama spręsti konkurencijos problemas, Komisija priėmė Visa
ir MasterCard įsipareigojimus taikyti mažesnius daugiašalius
tarpbankinius mokesčius už tarptautines (ir kai kurias vidaus) operacijas:
2009 m. MasterCard įsipareigojimus (tarptautinių
vartotojų daugiašalių tarpbankinių mokesčių
viršutinės ribos: 0,2 % debeto kortelėms ir 0,3 % – kredito
kortelėms, ir mažmenininkams per aptarnaujančiuosius mokėjimo
paslaugų teikėjus taikomų taisyklių pakeitimai) ir 2010 m. Visa
Europe įsipareigojimus (panašius į MasterCard
įsipareigojimus; viršutinės ribos taikomos tik debetui, bet taip
pat apima ir vidaus DTM, kai juos nustato pati Visa Europe, o ne
nacionaliniai bankai). 2013 m. Visa Europe taip pat pasiūlė
įsipareigojimus dėl tarptautinių kredito kortelių
operacijų tam tikrose šalyse, kuriose šie mokesčiai yra nustatyti
pačios Visa Europe, ir dėl tarptautinio aptarnavimo
taisyklių. Konkurencijos bylos svarstomos kitose valstybėse
narėse, įskaitant Lenkiją, Vengriją, Italiją,
Latviją, JK, Vokietiją ir Prancūziją. Pavyzdžiui, 2011 m.
liepos 7 d. Prancūzijos konkurencijos institucija padarė privalomais
vidaus kortelių sistemos Groupement des Cartes Bancaires įsipareigojimus
sumažinti savo tarpbankinius mokesčius iki lygio, lygiaverčio MasterCard
ir Visa suderintiems mokesčiams už tarptautines operacijas.
Nors šiuo metu ES nėra jokių
teisės aktų, kuriais būtų reglamentuojami tarpbankiniai
mokesčiai, išskyrus netiesiogiai Daniją[5], kelios valstybės
narės kaip tik rengiasi priimti tokius teisės aktus, įskaitant
Lenkiją, Vengriją, JK ir Italiją. Lenkijoje Parlamentas svarsto
tarpbankinius mokesčius reglamentuojančio teisės akto
projektą, kuriame numatyta, kad iki 2016 m. pradžios DTM viršutinė
riba palaipsniui sumažės iki 0,5 %, bus atsisakyta reikalavimo
prekiautojams priimti visas korteles ir leista taikyti pridėtinius
mokesčius (tik kredito kortelėms). Vengrijoje svarstomas teisės
akto pasiūlymas, kuriuo bus nustatyta viršutinė vidaus kredito ir
debeto tarpbankinių mokesčių riba pagal atitinkamą jų
tarptautinį lygį, o Vengrijos centrinis bankas bus atsakingas už
šių mokesčių apskaičiavimą. Italijoje 2012 m. gruodžio
mėn. konsultacijos tikslais buvo paskelbtas Ekonomikos ir finansų
ministerijos potvarkio projektas, kuriame daugiausia dėmesio skiriama
nediferencijavimo riboms, tarpbankinių mokesčių ir
įmonės aptarnavimo mokesčių palyginamumui, nes nustatant
įmonės aptarnavimo mokesčius turi būti atsižvelgta į
operacijų apimtį ir jie turėtų būti mažesni
nedidelės vertės mokėjimams. Jungtinėje Karalystėje
vyriausybė siūlo taikyti mokėjimų sistemoms ekonominį
reguliavimą, įsteigiant naują į konkurenciją orientuotą,
panašų į komunalinių paslaugų srityse esančius,
mažmeninių mokėjimų sistemų reguliuotoją[6].
Derėjimas su kitomis Sąjungos
politikos sritimis ir tikslais
Pasiūlymo tikslai yra suderinti su
kitomis Sąjungos politikos sritimis ir tikslais. Pirma, juos įgyvendinus
pagerės mokėjimo paslaugų, o platesne prasme ir visų
prekių bei paslaugų vidaus rinkos veikimas Europos vartotojų ir
įmonių naudai. Antra, jais iš esmės remiamos kitos Sąjungos
politikos sritys, visų pirma konkurencijos politika (nustatant vienodus
įpareigojimus, teises ir galimybes visiems rinkos dalyviams ir skatinant
mokėjimo paslaugų teikimą tarptautiniu mastu, taip didinant
konkurencijos lygį). Prie šio pasiūlymo pridedamame poveikio
vertinime padaryta išvada, kad siūlomos priemonės paskatintų rinkos
integraciją vartotojams ir prekiautojams, sudarytų palankias
sąlygas patekti į visos Europos rinką ir suteiktų daugiau
teisinio tikrumo esamų kortelių sistemų verslo modeliams ir
naujiems rinkos dalyviams. Įgyvendinant pasiūlymo tikslus taip pat
bus sprendžiamas klausimas dėl pavojaus, kad antikonkurencine praktika
grindžiami modeliai gali būti perkeliami į naujas, novatoriškas
mokėjimo paslaugas.
Nepaisant Bendrojo Teismo sprendimo, kuriuo
patvirtinamas Komisijos vertinimas, kad MasterCard sistemoje taikomi DTM
ribojo konkurenciją ir jų teigiamas poveikis neatsveria jų
daromos žalos prekiautojams ir vartotojams, šiuo metu ES veikiančios
tarptautinės ir nacionalinės kortelių sistemos atrodo
nelinkusios aktyviai keisti savo praktikos, kad ji atitiktų Europos ir
nacionalines konkurencijos taisykles. Nors nacionalinės konkurencijos
institucijos, glaudžiai bendradarbiaudamos su Komisija, stengiasi šią
situaciją ištaisyti, konkurencijos teisės aktų vykdymo
užtikrinimas, laikantis skirtingų tvarkaraščių ir procedūrų,
gali laiku neduoti pakankamai visapusiškų rezultatų, kad
būtų atvertas kelias rinkos integracijai ir inovacijoms, kurios yra
būtinos Europos mokėjimų rinkos konkurencingumui užtikrinti
pasauliniu mastu. Atsižvelgiant į ES konkurencijos taisykles ir Komisijos
patirtį nagrinėjant konkurencijos bylas mokėjimų srityje,
šiuo pasiūlymu siekiama suteikti teisinio aiškumo, kad būtų
užtikrinta veiksminga integracija ir konkurencija, taip didinant visų
susijusių suinteresuotųjų subjektų, visų pirma vartotojų,
ekonominę gerovę. Skatinant ekonominius sandorius Sąjungos
viduje taip pat būtų lengviau pasiekti didesnių strategijos
„Europa 2020“ tikslų.
2.           KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS
ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI
Konsultacijos su suinteresuotosiomis
šalimis
Konsultacijų metodai, pagrindiniai
tiksliniai sektoriai ir bendras respondentų profilis
2012 m. sausio 11 d. Europos Komisija
paskelbė žaliąją knygą „Integruotos Europos
mokėjimų kortele, internetu ir mobiliuoju telefonu rinkos
kūrimas“[7],
o po to buvo surengtos viešosios konsultacijos. Komisija gavo daugiau nei 300
atsakymų į viešųjų konsultacijų klausimus.
Suinteresuotųjų subjektų pateikti išsamūs atsakymai[8] suteikė svarbios
informacijos apie kai kuriuos pastarojo meto pokyčius ir galimus esamos
mokėjimo sistemos pakeitimų reikalavimus.
Viešas svarstymas vyko 2012 m. gegužės 4
d. ir jame dalyvavo maždaug 350 suinteresuotųjų subjektų.
2012 m. lapkričio 20 d. Europos
Parlamentas priėmė rezoliuciją „Integruotos Europos
mokėjimų kortele, internetu ir mobiliuoju telefonu rinkos
kūrimas“[9],
kuri yra pranešimas dėl žaliosios knygos.
Atsakymų suvestinė ir kaip
į juos buvo atsižvelgta
Konsultacijų procesas leido nustatyti kai
kuriuos svarbius dalykus, susijusius su šio reglamento taikymo sritimi. Visų
kategorijų suinteresuotieji subjektai nuosekliai sutarė, kad
reikalingas didesnis teisinis aiškumas dėl daugiašalių
tarpbankinių mokesčių (DTM). Mokėjimo paslaugų
teikėjai tai įvertino kaip ypač svarbų dalyką,
atsižvelgiant į Europos ir nacionaliniu mastu pradėtas konkurencijos
bylas. Antra, prekiautojai, bet taip pat ir kitų kategorijų
suinteresuotieji subjektai nurodė tarptautinio aptarnavimo kliūtis,
kurias reikia pašalinti, kad atsirastų tikra bendra mokėjimo paslaugų
rinka. Taip pat buvo didelis susidomėjimas aptarti veiklos vykdymo
taisykles, nors skirtingų kategorijų suinteresuotųjų
subjektų nuomonės dažniausiai skyrėsi.
Mokėjimo paslaugų teikėjai ir
kortelių sistemos laikėsi nuomonės, kad tai, jog gerokai
skiriasi DTM, taikomi įvairiose šalyse ir tos pačios kortelių
sistemos tarptautiniams mokėjimams, nekelia problemų ir, jų
nuomone, netrukdo rinkos integracijai. Kita vertus, prekiautojai,
vartotojų organizacijos ir kai kurie nebankiniai mokėjimo
paslaugų teikėjai laiko, kad tokie skirtumai yra nepagrįsti ir
kad nacionalinėms ir tarptautinėms operacijoms visose valstybėse
narėse turėtų būti taikomi tokie patys DTM. Valdžios
institucijos laiko, kad DTM turėtų būti suvienodinti, kad
būtų sukurta integruota rinka. Mokėjimo paslaugų
teikėjai atrodo nusiteikę prieš tarpbankinių mokesčių
teisės akto iniciatyvą, teigdami, kad dėl to padidėtų
kortelių turėtojų mokesčiai ir kad mažmenininkai gautos
naudos neperkeltų vartotojams. Kita vertus, mažmenininkai laikosi
nuomonės, kad dėl DTM susidarytų atvirkštinė konkurencija,
kai pirmenybė teikiama brangiausioms mokėjimo priemonėms ir
sukuriamos kliūtys patekti į rinką, o kartu kiltų rizika,
kad šalutinis poveikis nuo kortelių persiduos mokėjimams mobiliuoju
telefonu ir internetu. Dauguma vartotojų organizacijų palaikė
prekiautojų pateiktą neigiamo DTM poveikio konkurencijai ir
vartotojų gerovei analizę, tačiau išreiškė
susirūpinimą dėl to, kad sumažinus DTM gali išaugti
mokesčiai už korteles ir kiti vartotojų mokesčiai. Konkurencijos
institucijos patvirtino poreikį imtis veiksmų, kad būtų
sumažinti DTM, visų pirma už brandžias keturšales sistemas. Kitų
valdžios institucijų nuomonės išsiskyrė.
Kalbant apie tarptautinį
aptarnavimą, dauguma sistemų ir mokėjimo paslaugų
teikėjų mato poreikį suderinti vietos standartus ir taisykles, o
prekiautojai ir vartotojai sutiko su tuo, kad egzistuoja daug vietinių
tarptautinio aptarnavimo kliūčių. Skirtingai nuo mokėjimo
paslaugų teikėjų ir sistemų, prekiautojai pirmenybę
teikia reguliavimo sprendimams, o ne savaime reguliuojamai standartizacijai.
Sistemos ir mokėjimo paslaugų teikėjai teikia pirmenybę DTM
tos šalies, kurioje vyksta pardavimas, o dauguma prekiautojų ir
nebankinių mokėjimo paslaugų teikėjų yra už tai, kad
visoje vidaus rinkoje būtų taikomas bendras DTM. Privalomo išankstinio
tarptautinio aptarnavimo leidimų išdavimo poreikiui pritarė tik
mokėjimo paslaugų teikėjai ir rinkoje įsitvirtinusios
kortelių sistemos.
Kalbant apie veiklos vykdymo taisykles nebuvo
vieningos nuomonės dėl naudos ir poreikio reguliuoti kreipiamąją
praktiką ir reikalavimo prekiautojams priimti visas korteles, kuriuo
prekiautojai įpareigojami priimti visas to paties prekės ženklo
korteles, jei jie priima to prekės ženklo vienos kategorijos korteles.
Dauguma sistemų ir mokėjimo paslaugų teikėjų buvo už
tai, kad būtų išlaikytas status quo, tuo tarpu prekiautojai,
vartotojai, konkurencijos institucijos ir dauguma valdžios institucijų
buvo už tai, kad prekiautojams būtų leista per reguliavimą
skatinti vartotojus naudoti pigesnes mokėjimo priemones – nors vartotojai
buvo prieš pridėtinių mokesčių taikymą. Reikalavimo
prekiautojams priimti visas korteles panaikinimą atmetė mokėjimo
paslaugų teikėjai ir sistemos, tačiau kiti suinteresuotieji
subjektai tokį pasiūlymą palaikė (per reguliavimą)
kaip leidžiantį prekiautojams priimti tik pigesnes mokėjimo priemones
ir turintį teigiamo poveikio konkurencijai, o vartotojai laikėsi
atsargesnio požiūrio. Draudimą nediferencijuoti mažmenininkams
taikomų įmonių aptarnavimo mokesčių palaikė
dauguma suinteresuotųjų subjektų – mokėjimo paslaugų
teikėjai ir sistemos laikėsi nuomonės, kad diferencijavimas jau
buvo įgyvendintas, kai MasterCard ėmėsi priemonių ir
Visa prisiėmė įsipareigojimus.
Išsamią suinteresuotųjų
subjektų ir valstybių narių nuomonių apie tarpbankinius
mokesčius apžvalgą galima rasti viešųjų konsultacijų
dėl žaliosios knygos ataskaitoje[10].

Europos Parlamentas savo iniciatyva parengtame
pranešime dėl žaliosios knygos pripažino žaliojoje knygoje nurodytus
tikslus ir integracijos kliūtis ir paragino imtis teisėkūros
veiksmų keliose srityse, susijusiose su mokėjimais kortele, kartu
siūlydamas laikytis atsargesnio požiūrio į mokėjimus
internetu ir mobiliuoju telefonu, nes šios rinkos yra mažiau išvystytos. Be to,
Parlamentas griežtai pasisakė už tai, kad rinkos dalyviams būtų
suteikta daugiau aiškumo dėl tarpbankinių mokesčių, ir už
laipsnišką tarpbankinių mokesčių panaikinimą
teisės aktais.
Poveikio vertinimas
Komisija atliko darbo programoje numatytą
poveikio vertinimą. Šis poveikio vertinimas parengtas konsultuojantis su
ECB. Tuo pačiu poveikio vertinime apsvarstytos galimybės
peržiūrėti Mokėjimo paslaugų direktyvą ir reguliuoti
daugiašalius tarpbankinius mokesčius.
Poveikio vertinime aptariama neveiksminga
konkurencija mokėjimo kortele ir kortele grindžiamų mokėjimų
srityje, dėl kurios rinkos rezultatai nėra optimalūs, o
prekiautojams tenka santykinai dideli mokesčiai, kurie savo ruožtu
perkeliami vartotojams. Šiame kontekste taip pat aptariama menka rinkos
integracija, sumažintos galimybės į rinką patekti naujiems visos
Europos rinkos dalyviams, nacionalinių mokėjimo kortelių
sistemų (paprastai pigesnių) išnykimas ir nedaug inovacijų.
Tarpbankiniai mokesčiai laikomi svarbiu veiksniu, paaiškinančiu šiuos
pokyčius. Labai skirtingi tarpbankinių mokesčių dydžiai
valstybėse narėse taip pat trukdo rinkos integracijai. Šį
poveikį sustiprina įvairios veiklos vykdymo taisyklės,
darančios poveikį skaidrumui, mažmenininkų galimybei pasirinkti
aptarnaujančiąją įmonę kitoje valstybėje
narėje (tarptautinis aptarnavimas) ir mažmenininkų galimybei skatinti
savo klientus naudotis veiksmingesnėmis mokėjimo priemonėmis
arba atsisakyti priimti brangias korteles (reikalavimas prekiautojams priimti
visas korteles).
Poveikio vertinime svarstomi šeši scenarijai,
susiję su tarpbankiniais mokesčiais: i) Komisija nesiima jokių
veiksmų, ii) reguliuojamas tarptautinio aptarnavimo ir tarpbankinių
mokesčių už tarptautines operacijas dydis,(iii) valstybėms
narėms pavedama remiantis bendra metodika nustatyti vidaus TM, iv)
reguliuojamas bendras maksimalus tarpbankinių mokesčių lygis ES
mastu: a) ar maksimali TM viršutinė riba – skirtinga debeto ir kredito
kortelėms – apima ir debeto, ir kredito korteles, ar tik debeto korteles,
ir b) ar TM už debeto kortelių operacijas turi būti visiškai
uždrausti, ar tik sumažinti iki nedidelio lygio, v) taikyti ar netaikyti
tarpbankinių mokesčių reguliavimą (paprastai
brangesnėms) verslo mokėjimo kortelėms ir trišalių
sistemų išduotoms kortelėms ir vi) reguliuojami įmonės
aptarnavimo mokesčiai, t. y. reguliuojami mokesčiai, kuriuos
mažmenininkas moka savo aptarnaujančiajam bankui.
Pagal ii ir iv scenarijus nagrinėtos 0,2 %
ir 0,3 % viršutinės mokesčių ribos atitinkamai už debeto ir
kredito kortelių operacijas. Šie dydžiai grindžiami vadinamuoju
įmonės indiferentiškumo testu, sukurtu ekonominėje
literatūroje, kuriuo nustatoma, kokio dydžio mokestį prekiautojas
būtų nusiteikęs mokėti, jei jis palygintų, kiek
kainuoja mokėjimo kortelės naudojimas su mokėjimais ne kortele
(grynaisiais) (atsižvelgiant į mokestį už paslaugą, mokamą
aptarnaujantiesiems bankams, t. y. įmonės aptarnavimo mokestį).
Taip skatinamas veiksmingų mokėjimo priemonių naudojimas,
skatinant naudoti tas korteles, kurios yra naudingesnės vykdant
operacijas, kartu išvengiant neproporcingų įmonės
mokesčių, dėl kurių kitiems vartotojams būtų
primestos paslėptos išlaidos. Priešingu atveju dėl kolektyvinių
tarpbankinio mokesčio susitarimų gali susidaryti pernelyg dideli
įmonės mokesčiai, nes bijodami netekti pajamų prekiautojai
nenoriai atmeta brangias mokėjimo priemones. Juos nustatant taip pat
atsižvelgiama į sistemų (Visa Europe, MasterCard, Groupement
Cartes Bancaires) siūlomus dydžius konkurencijos bylose, konkurencijos
institucijų pripažintus nereikalaujančiais tolesnių
veiksmų.
Poveikio vertinime daroma išvada, kad
naudingiausias pasirinkimas būtų derinti šias priemones:
·
priemones, skirtas veiksmingam rinkos veikimui
skatinti, įskaitant reikalavimo prekiautojams priimti visas korteles
apribojimą ir leidimą prekiautojams pasirinkti kortelės
prekės ženklą pardavimo vietoje visoms kortelių ir kortele
grindžiamoms operacijoms, pagrįstoms keturšalių sistemų
modeliais, ir
·
tarpbankinių mokesčių už
tarptautines operacijas vartotojų debeto ir kredito kortelėmis
viršutinės ribos nustatymą (pirmu etapu) ir, antru etapu,
tarpbankinių mokesčių už vidaus operacijas vartotojų debeto
ir kredito kortelėmis viršutinės ribos nustatymą.
Poveikio vertinime ir jo priede taip pat
išsamiai paaiškinamos kitos šiame reglamente siūlomos priemonės,
skirtos rinkos skaidrumui ir veiksmingam rinkos veikimui užtikrinti,
įskaitant priemonių, draudžiančių laikytis kreipiamosios
praktikos, panaikinimą, leidimą identifikuoti kortelę,
kelių prekių ženklų naudojimą vienam produktui, mokėjimo
paslaugų teikėjų prievolę pateikti gavėjams
sąskaitas faktūras ir mokesčių diferencijavimo
įvedimą.
Įgyvendinus šias reglamente siūlomas
bendras skaidrumo priemones turėtų būti sukurta
veiksmingesnė visų mokėjimų kortele ir kortele
grindžiamų operacijų rinka, pagrįsta keturšalių (kortelių)
sistemų modeliais.
Tačiau kadangi kai kurių
kategorijų kortelės tapo taip plačiai vartotojų naudojamos,
kad prekiautojai atsidūrė tokioje padėtyje, kad jie apskritai
negali atsisakyti priimti tokių kortelių arba skatinti vartotojų
jomis nesinaudoti, nebijodami netekti pajamų, reikalingos tolesnės
priemonės, užtikrinančios integruotą rinką, veiksmingą
rinkos veikimą ir antikonkurencinės praktikos šalinimą šiose
srityse. Tai taikoma vartotojų debeto ir kredito kortelėms.
Svarbu tai, kad pirmu etapu suteikus
prekiautojams galimybę pasirinkti aptarnaujančiąją
įmonę už savo valstybės narės ribų (tarptautinis
aptarnavimas) ir sureguliavus tarptautinių tarpbankinių
mokesčių dydį, atsirastų daugiau teisinio aiškumo. Nors
poveikis galėtų apsiriboti stambiaisiais prekiautojais, tai galėtų
paskatinti rinkos integraciją ir , panašiai kaip nustatyta
lygiavertėje SEPA galutinių datų reglamento nuostatoje,
galėtų turėti drausminantį ir konvergencinį
poveikį tarpbankinių mokesčių, taikomų tik šalies
viduje, dydžiui.
Tačiau per ilgą laiką ir
smulkūs mažmenininkai turėtų turėti galimybę
tiesiogiai pasinaudoti priemonėmis, užtikrinančiomis veiksmingesnius
tarpbankinius mokesčius ir vienodas veiklos sąlygas mokėjimo
paslaugų teikėjams. Todėl po pereinamojo laikotarpio
tarpbankinių mokesčių už vartotojų korteles reguliavimas
turėtų būti išplėstas, kad apimtų ir vidaus
tarpbankinius mokesčius. Šiuo metu aštuoniose ES valstybėse
narėse netaikomi arba taikomi labai maži tarpbankiniai mokesčiai už debeto
kortelių operacijas ir tai neturi pastebimo neigiamo poveikio
kortelių išdavimui ir naudojimui; priešingai, dažniausiai tai yra
valstybės narės, kuriose kortelių išduodama daugiausia ir jos
plačiausiai naudojamos. Remiantis pastarųjų dešimties metų
tendencijomis galima tikėtis, kad debeto kortelių išdavimas ir
naudojimas artimiausiais metais toliau didės ir po reglamente numatyto
pereinamojo laikotarpio debeto kortelės ES galės būti laikomos
masinėmis ir nebebus jokio pagrindo skatinti kortelių išdavimą
ir kortelių naudojimą per mokesčius, kuriuos mažmenininkai
perduoda išduodantiesiems mokėjimo paslaugų teikėjams. Jau dabar
labai reti atvejai, kai atidaroma mokėjimo sąskaita neišduodant
kortelės, kuri pati savaime reiškia daug sutaupytų lėšų
mokėjimo paslaugų teikėjams. Be to, Direktyvos[11] dėl inter alia
galimybės naudotis būtiniausias savybes turinčiomis
mokėjimo sąskaitomis pasiūlyme siūloma, kad valstybės
narės užtikrintų, kad būtiniausias savybes turinti mokėjimo
sąskaita būtų tinkama ir mokėjimo kortele operacijoms
atlikti (įskaitant mokėjimus internetu). Kad smulkūs
mažmenininkai galėtų gauti tiesioginės naudos iš priemonių,
užtikrinančių veiksmingesnius tarpbankinius mokesčius ir
vienodas veiklos sąlygas mokėjimo paslaugų teikėjams, reikėtų
taip pat reguliuoti vidaus vartotojų kortelių mokesčius. Kad
nebūtų diskriminuojami smulkūs ir stambūs mažmenininkai,
kurie lengviausiai gali pasinaudoti tarptautiniu aptarnavimu, pirmu etapu
siūlomą viršutinę ribą mokesčiams už tarptautines
operacijas antru etapu taip pat siūloma taikyti ir vidaus kredito
kortelių operacijoms. Tačiau Komisija laiko, kad EEE rinkų
išsivystymo lygis, visų pirma, kiek tai susiję su debeto
kortelių išdavimu ir naudojimu, turi būti toliau analizuojamas ir
turi būti įsitikinta, ar tikrai nėra poreikio taikyti
tarpbankinius mokesčius jų išdavimui ir naudojimui skatinti. Tuo
tarpu, kaip paaiškinta pirmiau, debeto ir kredito kortelių operacijoms
būtų taikomos atitinkamai 0,2 % ir 0,3 % ribos.
Nustačius tarpbankinių
mokesčių viršutinę ribą mažmenininkai galėtų
pasinaudoti mažesniais mokesčiais ir taip sutaupyti lėšų,
kurių dalis atitektų vartotojams. Vartotojai jau dabar apmoka
tarpbankinius mokesčius, (per ĮAM) įtrauktus į mažmenines
kainas, o bankai yra mažiau linkę perduoti iš tarpbankinių
mokesčių gaunamą naudą sąskaitų turėtojams,
nei prekiautojai savo klientams, turint omenyje mažesnį konkurencijos
lygį bankų sektoriuje ir nepakankamą dabartinę
vartotojų kaitą mažmeninės bankininkystės srityje. Taigi
prekiautojų perduodama nauda bet kuriuo atveju turėtų būti
didesnė nei bankų. Nustatyta, kad Australijoje po intervencijos vieno
pirkinio kaina per metus sumažėjo 0,67 AUD, o vienos sąskaitos
išlaidos – 77,19 AUD. Tačiau poveikis gali skirtis priklausomai nuo
mažmeninės prekybos sektoriaus, prekiautojo dydžio, nuo to, kokias
mokėjimo priemones jis naudoja ir pirkinių krepšelio. Visada bus
sunku susieti konkretaus ekonomikos veiksnio pokytį su viena
konkrečia produkto ar paslaugos kaina konkrečioje mažmeninėje
parduotuvėje.
Tačiau tai nereiškia, kad šiuo metu
mažmenininkų prisiimamas išlaidas bankai automatiškai perkels vartotojams.
Mokėjimo sistemos iš esmės yra sudėtingos: kortelės
turėtojo bankas bendrauja su kortelės turėtoju, prekiautojo
bankas bendrauja su prekiautoju, ir abu iš principo konkuruoja su kitais
bankais ir susiduria su skirtingomis rinkos aplinkybėmis savo santykiuose
su savo atitinkamais vartotojais. Taigi būtų galima tikėtis, kad
tarpbankinių mokesčių viršutinės ribos nustatymas
turės teigiamą poveikį kortelių priėmimui, o tai,
remiantis masto poveikiu, taip pat gali daryti teigiamą įtaką
kortelių išdavimui. Apskritai atrodo, kad didelių tarpbankinių
mokesčių sumažinimas daugumoje šalių susijęs su tuo, kad
kortelės priimamos dažniau, ir atrodo, kad šalyse, kuriose tarpbankiniai
mokesčiai maži, kortele atsiskaitoma dažniau. Danijoje kortelių
naudojimo lygis yra vienas didžiausių ES; vienam gyventojui tenka 216
operacijų pagal debeto sistemą, kuriai taikomas nulinis tarpbankinio
mokesčio tarifas. Tą patį galima pasakyti apie tarptautines
sistemas: Šveicarijoje Maestro kortelei netaikomas tarpbankinis mokestis
ir tai yra pagrindinė debeto kortelių sistema. Nyderlanduose
kortelės naudojamos ir priimamos vis dažniau, taip pakeisdamos grynuosius
pinigus. Tiek Danijai, tiek Nyderlandams būdingi maži banko sąskaitos
mokesčiai, palyginti su šalimis, kuriose tarpbankiniai mokesčiai yra
didesni (pvz., Prancūzija netgi po konkurencijos teisės aktų
vykdymo užtikrinimo, Ispanija). Ispanijoje po intervencijos kortelių
naudojimas išaugo ir nuo 2005 iki 2010 m. vidutinė mokėjimo kortele
operacijos vertė sumažėjo 15 %. Kartu, oficialiais Ispanijos
Banko duomenimis, operacijų kortele kiekis ir vertė išaugo[12].
Kaip parodyta pirmiau, vidaus sistemoms be
tarpbankinių mokesčių taip pat būdingas didžiausias
kortelių naudojimo lygis (ECB duomenys), o JK ir Švedija taip pat turi
santykinai mažus tarpbankinius mokesčius.
Bendrą tarpbankinių
mokesčių sumažinimo poveikį išduodančiųjų ir
aptarnaujančiųjų mokėjimo paslaugų teikėjų
(MPT) pajamoms sunku įvertinti, nes išaugęs operacijų kortele
skaičius (dėl didesnio kortelių priėmimo) ir MPT sutaupytos
lėšos iš grynųjų pinigų operacijų galėtų
bent jau iš dalies kompensuoti nuostolius dėl tarpbankinių
mokesčių dydžio apribojimo. Lėšų taip pat gali būti
sutaupyta dėl retesnio bankomatų naudojimo gryniesiems išsiimti ir
mažesnių tarpbankinių mokesčių sumų, kurias jie
paprastai turi mokėti bankomatus aptarnaujantiems bankams. Taigi nėra
akivaizdu, kad išduodančiojo banko pajamos dėl to sumažės.
Debeto kortelių sistemos be jokių TM komerciniu požiūriu atrodo
labai perspektyvios ir jos nedidina einamosios sąskaitos išlaidų
vartotojams. Pavyzdžiui, Danija taiko nulinį TM tarifą savo vidaus
debeto kortelių sistemai, o vidutinis sąskaitos turėtojas moka
mažesnius negu ES vidurkis einamosios sąskaitos mokesčius. Panašiai Šveicarijoje
pagrindinis debeto kortelių tinklas yra Maestro (MasterCard
dalis), kuris neturi DTM.
Iš tiesų, nėra automatinių
sąsajų tarp tarpbankinių mokesčių sumažinimo ir
metinio mokesčio už korteles padidinimo. Mokesčiai už korteles
atrodytų labiau susiję, pavyzdžiui, su konkurencija mažmeninėje
bankininkystėje. Pradėjus reguliuoti TM JAV bankai mėgino
padidinti kortelių turėtojų mokesčius, tačiau dėl
vartotojų pasipiktinimo turėjo šio sumanymo atsisakyti. Šveicarijoje
sumažėjus tarpbankiniams mokesčiams kartu sumažėjo kortelių
turėtojų mokesčiai. Australijoje kortelių
turėtojų mokesčiai sparčiai didėjo, kol nebuvo
apriboti tarpbankiniai mokesčiai, o po reformų kortelių
turėtojų mokesčių augimas sumažėjo (nuo1997 iki 2002
m.: kredito kortelių +218 %, o nuo 2003 iki 2008 m.: +122 %).
Ispanijoje nuo intervencijos vidutiniai metiniai mokesčiai už debeto
korteles kasmet didėjo 6,18 €, o už kredito – 11,45 €. Tačiau
bankų kortelių portfelis padidėjo nepaisant ekonomikos
krizės; kredito kortelių augimas buvo žymiai didesnis negu debeto.
Kitos tendencijos gali rodyti, kad konkurencija Ispanijos bankų sektoriuje
yra santykinai nedidelė: pavyzdžiui, mokesčiai už einamosios
sąskaitos aptarnavimą nuo 2007 iki 2012 m. išaugo dvigubai,
mokesčiai už sąskaitos lėšų pereikvojimą taip pat
padidėjo. Ispanijoje plačiai paplitęs mažmeninės
bankininkystės mokesčių didinimas nesusijęs su
tarpbankiniais mokesčiais.
Neoficialiais duomenimis, praėjus metams
po DTM reguliavimo įvedimo, JAV pastebėtas kainų didėjimas.
Be to, Australijos duomenys rodo, kad mažmenininkams bus neabejotinai naudingi
(100 %) mažesni TM – nes aptarnaujančiosios rinkos paprastai
būna labiau konkurencingos negu išduodančiosios rinkos, o potencialus
kortelių turėtojų mokesčių padidėjimas sudaro 30–40 %
TM sumažėjimo sumos. Nustačius tarpbankinių mokesčių
ribas ir įvedus skaidrumo priemones, pigias mokėjimo priemones
naudojantys vartotojai nebesubsidijuos (dažnai turtingesnių) brangesnes
mokėjimo priemones naudojančių vartotojų, nes prekiautojai
negali nukreipti vartotojų, ypač naudoti „privalomas turėti“
korteles.
Kadangi savo vaidmenį vėl suvaidins
konkurencija, vartotojams ir mažmenininkams bus naudingi nauji
mokėjimų rinkos dalyviai. Net jei kortelių turėtojo
mokesčiai padidės – o tai nėra garantuota, nes tarpbankinių
mokesčio apribojimo poveikis bankų pajamoms greičiausiai bus
mišrus – vartotojams vis tiek greičiausiai bus naudingi mažesni
tarpbankiniai mokesčiai per mažesnes mažmenines kainas, net jei
mažmenininkai neperduos jiems 100 % susitaupytų lėšų, ir
nauji mokėjimų rinkos dalyviai. Reikia atsižvelgti ir į tai, kad
vartotojai greičiausiai pasinaudos naujų rinkos dalyvių
siūlomomis paslaugomis. Gyvas pavyzdys su mažesniais nei 0,2 %
tarpbankiniais mokesčiais yra Nyderlandai, kur pigus mokėjimo
internetu sprendimas (Ideal) buvo sukurtas daugiausia todėl, kad
ten taikomi maži tarpbankiniai mokesčiai skatina bankus taikyti naujoves.
Dėl to Nyderlandų vartotojams nereikia mokėti didelių
mokesčių už kredito korteles, kad galėtų pirkti internetu.
Verslo mokėjimo kortelėms ir
kortelėms, išduotoms trišalių sistemų, net jei jos dažnai
būna brangesnės, kaip siūloma pagal v scenarijų, nebus
taikomi įvairūs apribojimai, siūlomi vartotojų
kortelėms, nes joms tenka nedidelė ES rinkos dalis ir jų
mokesčių struktūra yra skirtinga, ir ateityje tai
neturėtų pasikeisti. Tačiau siūlomos vartotojų
kortelių operacijų priemonės būtų taikomos tokioms
sistemoms tik jei jos išduoda tokias korteles ir naudojasi licencijuotais mokėjimo
paslaugų teikėjais taip, kad jų sistema galėtų efektyviai
veikti panašiai kaip keturšalė sistema. Be to, bet kuriomis sąlygomis
tokioms sistemoms būtų taikomos skaidrumą didinančios
priemonės.
Įmonės aptarnavimo
mokesčių reguliavimas pagal vi scenarijų apimtų ne tik
tarpbankinius mokesčius, bet ir kitus prekiautojams taikomus
mokesčius. Tai reikštų de facto kainų kontrolę
prekiautojams ir mažmeninių kainų reguliavimą. Tačiau
tarpbankinių mokesčių viršutinės ribos nustatymas
reikštų didmeninių kainų reguliavimą, siekiant jas
suderinti su konkurencijos bylų analize, kad būtų sukurta vidaus
rinka, nes tarpbankiniai mokesčiai nėra galutinė kaina
mažmenininkams, o juo labiau vartotojams.
Skaidrumo ir kreipiamosios praktikos
priemonės toliau būtų iš esmės svarbios, vengiant aktyvaus
skatinimo naudoti korteles su nereguliuojamais tarpbankiniais mokesčiais.
Taip pat turėtų būti įtrauktos draudimo apeiti
reikalavimą priemonės.
3.           TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI
Siūlomų veiksmų santrauka
Pasiūlymas padalintas į dvi
pagrindines dalis.
Pirmoje dalyje pateikiamos tarpbankinių
mokesčių taisyklės. Tokių mokesčių atžvilgiu
pasiūlymu sukuriamos reguliuojama ir nereguliuojama sritys.
Reguliuojamą sritį sudaro visos kortelių operacijos, kuriomis
plačiai naudojasi vartotojai, todėl mažmenininkams sunku jų
atsisakyti, t. y. vartotojų debeto ir kredito kortelių ir kortele
grindžiamos operacijos. Nereguliuojamą sritį sudaro visos
mokėjimo kortele operacijos ir kortele grindžiamos mokėjimo
operacijos, pagrįstos kortelėmis, kurios nepriklauso reguliuojamai
sričiai, įskaitant vadinamąsias verslo mokėjimo korteles
arba trišalių sistemų išduotas korteles.
Dvejų metų pereinamuoju laikotarpiu
po reglamento paskelbimo reguliuojamoje srityje maksimalus tarpbankinių
mokesčių dydis bus nustatytas tik tarptautinėms
operacijoms (kai kortelės turėtojas naudojasi savo kortele kitoje
valstybėje narėje) arba tarptautinėms aptarnavimo operacijoms
(kai prekiautojas naudojasi aptarnaujančiuoju MPT kitoje valstybėje
narėje).
Nors poveikio vertinime kaip palankiausio
scenarijaus dalis nustatytas draudimas taikyti tarpbankinius mokesčius
debetinėms kortelėms, Komisija mano, kad rinkų išsivystymo lygis
EEE, visų pirma kalbant apie debeto kortelių išdavimą ir
naudojimą, turi būti toliau analizuojamas ir turi būti
įsitikinta, ar tikrai nėra poreikio taikyti tarpbankinius
mokesčius jų išdavimui ir naudojimui skatinti prieš visiškai
panaikinant tarpbankinius mokesčius už debeto korteles. Todėl
siūloma, kad po pereinamojo etapo, kurio metu bus liberalizuojamas ir
reglamentuojamas tik tarptautinis aptarnavimas, tie patys maksimalūs
mokesčiai, kurie taikomi tarptautinėms aptarnavimo operacijoms, taip
pat būtų taikomi vidaus operacijoms. Praėjus dvejiems metams nuo
visiško teisės akto įsigaliojimo, Komisija pateiks Europos Parlamentui
ir Tarybai jo taikymo ataskaitą, visų pirma įvertindama
tarpbankinio mokesčio dydžio tinkamumą, atsižvelgiant į
įvairių mokėjimo priemonių naudojimą bei išlaidas ir
į naujų rinkos dalyvių bei naujų technologijų
atsiradimą rinkoje.
Po pereinamojo laikotarpio visoms (tarptautinėms
ir vidaus) vartotojų debeto kortelių operacijoms ir kortele
grindžiamoms mokėjimo operacijoms, pagrįstoms tokia operacija,
bus taikomas maksimalus 0,20 % tarpbankinis mokestis, o visoms (tarptautinėms
ir vidaus) vartotojų kredito kortelių operacijoms ir kortele
grindžiamoms mokėjimo operacijoms, pagrįstoms tokiomis
kortelėmis, bus taikomas maksimalus 0,30 % tarpbankinis mokestis.
Šios ribos, jau priimtos konkurencijos institucijų ir
nereikalaujančios tolesnių veiksmų, galėtų būti
tinkami standartai, kurie jau yra įgyvendinti, nekeliant abejonių
dėl tarptautinių kortelių sistemų ir mokėjimo
paslaugų teikėjų veiklos ir mažmenininkų bei vartotojų
gerovės, be to, jos suteikia teisinio tikrumo.
Antroje reglamento dalyje išdėstytos
taisyklės dėl veiklos vykdymo taisyklių, kurios bus taikomos visų
kategorijų kortelių operacijoms ir kortele grindžiamoms mokėjimo
operacijoms, pagrįstoms tokiomis kortelėmis. Pavyzdžiui,
įsigaliojus reglamentui:
·
reikalavimo prekiautojams priimti visas korteles
taikymas bus ribotas. Vis dėlto bus draudžiamas diskriminavimas pagal
kortelę išdavusį banką ar kortelės turėtojo
kilmę, taip pat kortelių, kurioms taikomi to paties dydžio
tarpbankiniai mokesčiai, diskriminavimas;
·
bus draudžiama taikyti bet kokias taisykles,
draudžiančias prekiautojams kreipti klientus naudotis
veiksmingesnėmis mokėjimo priemonėmis arba juos varžančias
(nukreipiamąją praktiką taikyti draudžiančios
taisyklės);
·
aptarnaujantieji mokėjimo paslaugų
teikėjai prekiautojams pateiks bent jau mėnesines mokesčių
ataskaitas, kuriose bus nurodyti prekiautojo per atitinkamą
mėnesį sumokėti mokesčiai pagal kortelių kategorijas
ir atskirus prekių ženklus, kai atsiskaitymo aptarnavimo paslaugas teikia
aptarnaujančioji įmonė;
·
bus draudžiama taikyti bet kokias taisykles,
neleidžiančias prekiautojams atskleisti savo klientams, kokius
mokesčius jie moka aptarnaujančiosioms įmonėms už
mokėjimo paslaugas.
Po poveikio vertinimo valdybos susirinkimo 2013
m. kovo 20 d. poveikio vertinimas buvo pakeistas. Pažymėtini pakeitimai
apima papildomos informacijos apie kortelių rinką, jos veikimą
ir apie ES teismo praktiką, susijusią su tarpbankiniais
mokesčiais, pateikimą kartu su ekonominės literatūros
tarpbankinių mokesčių tema sąvadu. Plačiau aprašytas
galimas maksimalių tarpbankinių mokesčių poveikis kortelių
turėtojų mokesčiams, bendra vartotojų gerovė ir
bankų pajamos, siekiant svarbiausių scenarijų poveikį
racionaliau pristatyti pagrindiniame tekste. Buvo geriau paaiškinta
skirtingų scenarijų ir dokumentų rinkinių tarpusavio
priklausomybė, kartu pagrindžiant visa apimančio dokumentų
rinkinio, įtraukiant tarpbankinius mokesčius, poreikį, pateikiant
tarpbankinių mokesčių reguliavimo teisės aktais priežastis.

Teisinis pagrindas
Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 114 straipsnio 1 dalis.
Subsidiarumo principas
Subsidiarumo principas taikomas tuomet, kai
pasiūlymas nepriklauso išimtinei Sąjungos kompetencijai.
Valstybės narės negali deramai
pasiekti pasiūlymo tikslų dėl šios (šių) priežasties
(-čių):
Integruota mokėjimų rinka,
grindžiama nacionalines sienas kertančiais tinklais, savo pobūdžiu
reikalauja laikytis Sąjungos masto požiūrio, nes taikomi principai,
taisyklės, procesai ir standartai turi būti suderinami visose
valstybėse narėse, kad būtų pasiekta teisinio tikrumo ir
vienodų veiklos sąlygų visiems rinkos dalyviams. Alternatyva
visos Sąjungos masto požiūriui būtų nacionalinių
reguliavimo ir konkurencijos teisės aktų vykdymo užtikrinimo
veiksmų sistema, kuri būtų mažiau veiksminga negu ES veiksmai ir
gerokai sudėtingesnė bei brangesnė negu Europos lygmeniu
priimtas teisės aktas. Todėl galima intervencija ES lygmeniu atitinka
subsidiarumo principą. Toks požiūris palaiko bendrą
mokėjimų eurais erdvę (SEPA) ir dera su skaitmenine darbotvarke,
visų pirma bendrosios skaitmeninės rinkos kūrimu. Juo skatinamos
technologinės inovacijos ir prisidedama prie ekonomikos augimo ir darbo
vietų kūrimo, visų pirma e. ir m.prekybos srityse.
Be to, atsižvelgiant į tarptautinį
mokėjimų rinkų pobūdį, bet kokia priemonė,
taikoma valdžios institucijų siekiant sumažinti ar pakeisti
didmeninių mokesčių (tarpbankinių mokesčių)
lygį tik vienoje valstybėje narėje, sutrikdytų sklandų
Bendrijos masto mokėjimų rinkos veikimą ir nepadėtų
rinkos integracijai, nes ji neužtikrintų vienodų veiklos
sąlygų visoje ES. Taip būtų, pavyzdžiui, priėmus
skirtingas nacionalines priemones, skirtas reguliuoti tarpbankinius
mokesčius arba nustatyti jų viršutines ribas, kaip šiuo metu numatyta
keliose valstybėse narėse.
Todėl pasiūlymas atitinka
subsidiarumo principą.
Proporcingumo principas
Pasiūlymas atitinka proporcingumo
principą dėl toliau nurodytų priežasčių.
Pasiūlymas neviršija to, kas yra griežtai
būtina jo tikslams pasiekti, t. y. padėti sukurti visos ES
mokėjimų rinką, kuri suteiktų galimybę vartotojams,
mažmenininkams ir kitoms įmonėms visapusiškai pasinaudoti ES vidaus
rinkos teikiama nauda, įskaitant e. prekybą. Šios padidintos
galimybės patekti į rinką visos Europos rinkos dalyviams,
daugiau inovacijų ir išaugusios nacionalinių (paprastai pigesnių)
kortelių sistemų galimybės kartu su labiau ribotu
grynųjų pinigų naudojimu suteikia galimybių mažmenininkams
ir mokėjimo paslaugų teikėjams, nepriklausomai nuo to, ar tai
būtų bankai, ar nauji rinkos dalyviai. Veiksminga konkurencija
mokėjimų kortele ir kortele grindžiamų mokėjimų
rinkose lems gerus rinkos rezultatus, platesnį mokėjimo paslaugų
teikėjų pasirinkimą, įskaitant visoje Europoje
veikiančius ir inovacijas kuriančius rinkos dalyvius, ir mažesnes
mažmenininkų ir vartotojų išlaidas. Šias sutaupytas lėšas
prekiautojai savo ruožtu turėtų perkelti vartotojams, taikydami
mažesnes mažmenines kainas.
Tarpbankiniai mokesčiai patys savaime ir
dėl didelės jų dydžio įvairovės yra rinkos
integracijos ir veiksmingos konkurencijos kliūtis, kurios poveikį dar
sustiprina veiklos vykdymo taisyklės, mažinančios skaidrumą
mažmenininkams ir vartotojams, ribojančios mažmenininkų galimybes
pasirinkti aptarnaujančiąją įmonę kitoje
valstybėje narėje, o mažmenininkams neleidžia skatinti vartotojų
naudotis veiksmingesnėmis mokėjimo priemonėmis.
Remdamasi konsultacijomis su
suinteresuotaisiais subjektais, kaip apibendrinta poveikio vertinime, Komisija
siūlo priemonių derinį, kuriuo siekiama sustiprinti rinkos
veiksmingumą, nustatyti viršutines tarpbankinių mokesčių už
tarptautines operacijas vartotojų debeto ir kredito kortelėmis ribas
(pirmu etapu), o antru etapu nustatyti ir tarpbankinių mokesčių
už vidaus operacijas vartotojų kredito ir debeto kortelėmis ribas.
Nepriėmus reglamento liktų
neišspręstos problemos, susijusios su išaugusia priklausomybe nuo
dviejų tarptautinių rinkos dalyvių, o vidaus kortelių
(paprastai pigesnių) sistemos palaipsniui išnyktų. Masto ir
įvairovės ekonomija potencialiems naujiems visos Europos rinkos
dalyviams bei inovacijas kuriantiems rinkos dalyviams liktų ribota, o
prekiautojai ir vartotojai ir toliau mokėtų už susiskaidžiusią
ir brangią ES mokėjimų rinką (ECB duomenimis, daugiau nei 1 %
ES BVP, arba 130 mlrd. EUR per metus). Palikus šias problemas spręsti
konkurencijos teisės aktų vykdymo užtikrinimo veiksmais, visų
pirma remiantis sprendimu MasterCard byloje, tai greičiausiai
truktų daug metų ir visada būtų sprendžiami pavieniai
atvejai, todėl nebūtų užtikrintos vienodos veiklos sąlygos.

Būtina ir būtų proporcinga, kad
pasiūlymas apimtų vidaus operacijas, o ne tik tarptautines operacijas;
tai būtų naudinga daugiausia stambiems mažmenininkams.
Tarptautinių operacijų klausimą galima išspręsti greitai,
sukuriant galimybes mažmenininkams ieškoti pigesnių aptarnavimo
paslaugų užsienyje ir skatinant vidaus bankininkystės bendruomenes ar
sistemas mažinti savo aptarnavimo mokesčius. Panašus procesas neseniai
vyko tiesioginio debeto srityje. SEPA galutinių datų reglamentu
ribojami tarpbankiniai mokesčiai už tiesioginio debeto operacijas,
panaikinami tarptautiniai tarpbankiniai mokesčiai už tiesioginio debeto
operacijas, o vidaus tarpbankiniai mokesčiai paliekami iki 2017 m.
Dėl to, o ir dėl to, kad daug prekiautojų pradėjo savo
aptarnaujančiąją įmonę rinktis kaimyninėse
šalyse, bankai įsipareigojo panaikinti tarpbankinius mokesčius už
tiesioginio debeto operacijas jau iki 2013 m. rugsėjo 1 d.[13][14].
Dėl vienašalių
įsipareigojimų, prisiimtų konkurencijos bylose, daug
tarptautinių mokėjimų kortele operacijų Sąjungoje jau
vykdomos taikant maksimalius tarpbankinius mokesčius, taikytinus pirmu šio
reglamento įgyvendinimo etapu. Todėl šie elementai gali būti
įvesti greitai. Tačiau vidaus tarpbankiniai mokesčiai turės
būti keičiami. Todėl vidaus mokėjimo operacijoms
būtina numatyti pereinamąjį laikotarpį. Be to,
pasiūlymu nedraudžiama valstybėms narėms nacionaliniais
teisės aktais išlaikyti arba įvesti žemesnių ribų arba
priemonių, kurių tikslas ar poveikis lygiavertis.
Tarpbankinių mokesčių
apribojimas taip pat būtų naudingas mažmenininkams, kurie labiau
linkę tą naudą perduoti savo klientams negu bankai, turint
omenyje mažesnį konkurencijos lygį ir mažesnę klientų
kaitą bankų sektoriuje.
Tuo pačiu metu klientai jau netiesiogiai
moka tarpbankinius mokesčius per mažmenines kainas, o vartotojai,
atsiskaitantys grynaisiais arba debeto kortelėmis, šiuo metu subsidijuoja
kitų vartotojų brangesnių kortelių naudojimą. Galima
būtų ginčytis, kad mažėjantys tarpbankiniai mokesčiai
paskatins bankus didinti mokesčius už korteles. Tačiau tokių
sąsajų įrodymų nėra. Mokesčius už korteles
daugiausia lemia konkurencijos lygis mažmeninėje bankininkystėje.
Nors šiuo pasiūlymu skatinama rinkos
integracija, patekimas į rinką ir vartotojų bei
mažmenininkų gerovė, neigiamas poveikis rinkoje įsitvirtinusiems
mokėjimo paslaugų teikėjams ir bankams anaiptol nėra
garantuotas. Tikimasi, kad tokio lygio tarpbankinių mokesčių
viršutinių ribų nustatymas turės teigiamo poveikio kortelių
priėmimui ir tai skatins vartotojus dažniau naudotis kortelėmis.
Išaugęs operacijų kortele skaičius (dėl didesnio
priėmimo) ir sutaupytos lėšos iš grynųjų pinigų
operacijų galėtų bent iš dalies kompensuoti bankams potencialius
nuostolius dėl tarpbankinių mokesčių apribojimo.
Lėšų taip pat galėtų būti sutaupyta dėl
rečiau išimamų pinigų bankomatuose.
Numatytos 0,2 % ir 0,3 % ribos yra
pagrįstos vadinamuoju įmonės indiferentiškumo testu, kuriuo
nustatoma, kokio dydžio mokestį prekiautojas būtų
nusiteikęs mokėti, jei jis palygintų, kiek kainuoja
mokėjimo kortelės naudojimas su mokėjimais ne kortele (grynaisiais).
Skaičiavimai atlikti remiantis šiuo testu, naudojant keturių
nacionalinių centrinių bankų surinktus duomenis. Šiuos
skaičius patvirtino Visa, MasterCard ir Prancūzijos vidaus
kortelių sistema Groupement Cartes Bancaires. Todėl
pasiūlymas yra proporcingas anksčiau minėtiems tikslams.
Siekiant užtikrinti tinkamą ir proporcingą reglamentavimą, visos
siūlomos taisyklės buvo patikrintos pagal proporcingumo
principą.
Pasirinkta priemonė
Siūloma priemonė – reglamentas.
Kitos priemonės būtų netinkamos
dėl toliau nurodytų priežasčių.
Tarpbankinių mokesčių dydis ir
ribojamosios veiklos vykdymo taisyklės reikalauja standartizavimo
techniniu lygmeniu ir kuo išsamesnio suderinimo. Todėl prioritetas
teikiamas reglamentui, o ne direktyvai. Be to, mokėjimų sektorius
veikia kaip tinklas, todėl daugelis privalumų pasireikš tik tuomet,
kai prie Sąjungos masto mokėjimo priemonių visiškai pereis visos
ES valstybės narės. Pasirinkus direktyvą, kuri į
nacionalinę teisę gali būti perkelta skirtingai, kyla rizika,
kad mokėjimų rinka ir toliau bus suskaidyta. Galiausiai tokiu atveju
būtų vilkinamas perėjimo procesas, nes reikėtų skirti
laiko direktyvai perkelti į nacionalinę teisę. Todėl
tarpbankiniams mokesčiams ir ribojamosios veiklos vykdymo taisyklėms
mokėjimo kortele rinkoje ir kortele grindžiamų mokėjimų
mobiliuoju telefonu ir internetu rinkose reguliuoti kaip teisinę
priemonę rekomenduojama naudoti reglamentą.
Šiame reglamente atsižvelgiama į
pagrindines teises ir laikomasi visų pirma Europos Sąjungos
pagrindinių teisių chartijoje pripažintų principų,
visų pirma laisvės užsiimti verslu, teisės į
veiksmingą teisinę gynybą ar teisingą bylos
nagrinėjimą, ir jis turi būti taikomas laikantis tų
teisių ir principų.
4.           Poveikis biudžetui
Pasiūlymas neturi jokio poveikio ES
biudžetui.
5.           NEPRIVALOMI DUOMENYS
Nuostata dėl peržiūros, keitimo,
laikinojo galiojimo
Į pasiūlymą įtraukta
nuostata dėl peržiūros.
Europos ekonominė erdvė
Siūlomas teisės aktas susijęs
su Europos ekonomine erdve, todėl turėtų būti taikomas ir
joje.
Išsamus pasiūlymo paaiškinimas
Šia trumpa santrauka apžvelgiant esmines šio
reglamento nuostatas siekiama palengvinti sprendimo priėmimo
procedūrą.
1 straipsnis. Dalykas ir taikymo sritis.
Nurodoma, kad reglamente kalbama apie taisykles, taikomas tarpbankiniams
mokesčiams už mokėjimo kortele operacijas ir kortele grindžiamas
operacijas ES, kai mokėjimo operacijoje dalyvaujantis gavėjas ir jo
mokėjimo paslaugų teikėjas yra ES, ir su šiais mokėjimais
susijusias veiklos vykdymo taisykles.
2 straipsnis. Terminų apibrėžtys.
Apibrėžtys kuo labiau suderintos su Direktyvos 2007/64/EB
apibrėžtimis. Tačiau atsižvelgiant į ribotą reglamento
taikymo sritį, palyginti su Mokėjimo paslaugų direktyva, tam
tikros apibrėžtys pritaikytos šio pasiūlymo poreikiams.
3 straipsnis. Maksimalūs
tarptautinių operacijų vartotojų debeto arba kredito kortele
tarpbankiniai mokesčiai. Nustatomos 0,2 % ir 0,3 %
viršutinės tarpbankinių mokesčių, mokamų mokėjimo
paslaugų teikėjams už tarptautines vartotojų debeto ir kredito
kortelių operacijas, ribos, kurios įsigalios praėjus 2
mėnesiams nuo paskelbimo.
4 straipsnis. Maksimalūs visų
operacijų vartotojų debeto arba kredito kortele tarpbankiniai
mokesčiai. Nustatomos 0,2 % ir 0,3 % operacijos vertės
viršutinės tarpbankinių mokesčių, mokamų mokėjimo
paslaugų teikėjams už visas vartotojų debeto ir kredito kortelių
operacijas, ribos, kurios įsigalios praėjus 2 metams nuo paskelbimo.
5 straipsnis. Draudimas apeiti
reikalavimą. Nustatoma, kad taikant 3 ir 4 straipsniuose nurodytas
viršutines ribas, grynoji kompensacija, kurią tarpusavyje moka ir gauna
išdavėjas ir mokėjimo kortelių sistema, yra įtraukta
skaičiuojant mokamus ir gaunamus tarpbankinius mokesčius, siekiant
įvertinti galimą reikalavimo apėjimą.
6 straipsnis. Licencijavimas. Nustatoma, kad
išdavimo ar aptarnavimo tikslais sistemų išduotos licencijos neturi
apsiriboti konkrečia teritorija, o turi apimti visą Sąjungos
teritoriją.
7 straipsnis. Mokėjimo kortelių
sistemos ir apdorojimo paslaugą teikiančių subjektų
atskyrimas. Nustatoma, kad sistemos ir apdorojimo paslaugą teikiantys
subjektai turėtų būti atskirti organizacine prasme, ir
draudžiama teritorinė diskriminacija taikant apdorojimo taisykles, kartu
įgalinant apdorojimo paslaugą teikiančių subjektų
sistemų techninę sąveiką.
8 straipsnis. Kelių prekių
ženklų naudojimas ir programėlės pasirinkimas. Šiame straipsnyje
nustatyta, kad mokėjimo priemonės išdavėjas sprendžia, ar
mokėjimo programėlė gali būti toje pačioje
kortelėje ar piniginėje. Mokėjimo programėlę renkasi
vartotojas ir išdavėjas negali jos iš anksto nurodyti, naudodamasis
mokėjimo priemonėje įrengtais automatiniais mechanizmais ar
įranga pardavimo vietoje.
9 straipsnis. Diferencijavimas. Šiame
straipsnyje paaiškinama, kad aptarnaujantieji bankai siūlo gavėjams
ir juos apmokestina atskirai už skirtingų kategorijų ir
skirtingų prekių ženklų mokėjimo korteles ir nenustato
bendros kainos, taip pat pateikia susijusią informaciją apie taikomas
sumas už skirtingas kategorijas ir prekių ženklus.
10 straipsnis. Reikalavimas prekiautojams
priimti visas korteles. Šiame straipsnyje paaiškinama, kad mokėjimo
sistemos ir mokėjimo paslaugų teikėjai negali versti
mažmenininko priimti tam tikros kategorijos ar prekės ženklo korteles, jei
jis priima kitos kategorijos ar prekės ženklo korteles, išskyrus tuos
atvejus, kai tam prekės ženklui ar kategorijai taikomas tas pats
reguliuojamas tarpbankinis mokestis, kaip ir pirmiesiems. Pavyzdžiui,
prekiautojai, priimantys vartotojų debeto korteles negali būti
priversti priimti vartotojų kredito kortelių, bet gali būti
priversti priimti kitas vartotojų debeto korteles.
11 straipsnis. Kreipiamosios praktikos
taisyklės. Šiame straipsnyje paaiškinama, kad mokėjimo sistemos ir
mokėjimo paslaugų teikėjų sistemos negali neleisti
mažmenininkams kreipti vartotojų naudotis konkrečiomis mokėjimo
priemonėmis, kurioms mažmenininkas teikia pirmenybę. Tai neturi
įtakos taisyklėms dėl nuolaidų ir pridėtinių
mokesčių, nustatytoms pagal Mokėjimo paslaugų
direktyvą ir Vartotojų teisių direktyvos 19 straipsnį.
Mokėjimo sistemos ir mokėjimo paslaugų teikėjų
sistemos negali uždrausti mažmenininkams informuoti vartotojus apie
tarpbankinius mokesčius ir įmonės aptarnavimo mokesčius.
12 straipsnis. Gavėjui teikiama
informacija apie atskiras mokėjimo operacijas. Nurodoma, kokią
informaciją mokėjimo paslaugų teikėjas turi pateikti
prekiautojui įvykdęs atskirą mokėjimo operaciją, ir
numatoma galimybė, kad ši informacija būtų teikiama periodiškai.
13 straipsnis. Kompetentingos institucijos.
Reglamentuojama už reglamento nuostatų taikymą atsakingų
nacionalinių institucijų paskyrimo tvarka.
14 straipsnis. Sankcijos. Reikalaujama, kad
valstybės narės nustatytų taisykles dėl sankcijų už
reglamento nuostatų pažeidimus, ir apie jas praneštų Komisijai.
15 straipsnis. Ginčų sprendimo,
neteisminio skundų nagrinėjimo ir teisių gynimo procedūros.
Reikalaujama, kad valstybės narės nustatytų konkrečius
gavėjų ir mokėjimo paslaugų teikėjų
ginčų sprendimo reikalavimus.
16 straipsnis. Nuostata dėl
peržiūros. Praėjus ketveriems metams po įsigaliojimo, visų
pirma kalbama apie tarpbankinio mokesčio dydį. Šiame straipsnyje
nustatyti mechanizmai veiksmingam direktyvos nuostatų taikymui
įvertinti ir, jei reikia, siūlomi jos pakeitimai.
17 straipsnis. Įsigaliojimas. Nurodoma
data, nuo kurios įsigalioja reglamentas.
2013/0265 (COD)
Pasiūlymas
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS
dėl tarpbankinių mokesčių
už kortele grindžiamas mokėjimo operacijas
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS
SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 114 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos
pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo
akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir
socialinių reikalų komiteto nuomonę[15],
atsižvelgdami į Europos Centrinio Banko
nuomonę[16],
laikydamiesi įprastos
teisėkūros procedūros,
kadangi:
(1)       vidaus rinkos susiskaidymas
žalingas konkurencingumui, augimui ir darbo vietų kūrimui
Sąjungoje. Kad tinkamai veiktų vidaus rinka ir būtų baigta
kurti integruota elektroninių mokėjimų rinka, kurioje tarp
nacionalinių ir tarptautinių mokėjimų nebūtų
skirtumų, būtina pašalinti tiesiogines ir netiesiogines kliūtis;

(2)       Europos Parlamento ir Tarybos
direktyvoje 2007/64/EB [17]
numatytas teisinis pagrindas sukurti visos Sąjungos mokėjimų
vidaus rinką, nes ja gerokai palengvinta mokėjimo paslaugų
teikėjų veikla, sukuriant bendras mokėjimo paslaugų teikimo
taisykles;
(3)       Europos
Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 924/2009[18]
nustatytas principas, kad vartotojų mokami mokesčiai už tarptautinius
mokėjimus eurais būtų tokie patys kaip už atitinkamus
mokėjimus valstybėje narėje, įskaitant mokėjimus
kortele, kuriems taikomas šis reglamentas;
(4)       Europos
Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 260/2012[19]
nustatytos kredito pervedimų ir tiesioginio debeto operacijų eurais
veikimo vidaus rinkoje taisyklės, tačiau kortele grindžiami
mokėjimai nepatenka į jo taikymo sritį;
(5)       Europos
Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/83/ES [20]
suderinamos tam tikros taisyklės dėl sutarčių,
sudarytų tarp vartotojų ir prekiautojų, įskaitant taisykles
dėl mokesčių už mokėjimo priemonių naudojimą,
kurių pagrindu valstybės narės turi neleisti prekiautojams imti
iš vartotojų mokestį už konkrečių mokėjimo
priemonių naudojimą, kuris viršytų dėl tokių
priemonių naudojimo prekiautojo patirtas išlaidas;
(6)       saugūs,
veiksmingi, konkurencingi ir novatoriški elektroniniai mokėjimai yra
būtini tam, kad vartotojai, mažmenininkai ir įmonės
galėtų pasinaudoti visa vidaus rinkos teikiama nauda, ir jų
svarba vis didės pasauliui pereinant prie e. prekybos;
(7)       keliose
valstybėse narėse jau rengiami teisės aktai[21], skirti tarpbankiniams mokesčiams reglamentuoti, apimantys
daugelį klausimų, įskaitant tarpbankinių mokesčių
įvairių lygių viršutinės ribos nustatymą,
įmonių mokesčius, reikalavimą prekiautojams priimti visas
korteles ar kreipiamąsias priemones. Galiojantys administraciniai
sprendimai kai kuriose valstybėse narėse gerokai skiriasi.
Atsižvelgiant į tarpbankinių mokesčių žalą
mažmenininkams ir vartotojams, numatoma nacionaliniu lygmeniu įvesti
tolesnes reguliavimo priemones, skirtas šių mokesčių lygio ar
jų skirtumų klausimams spręsti. Dėl tokių
nacionalinių priemonių greičiausiai susidarytų didelių
kortelių ir kortele grindžiamų mokėjimų internetu ir
mobiliuoju telefonu vidaus rinkos sukūrimo kliūčių ir taip
būtų varžoma laisvė teikti šias paslaugas;
(8)       mokėjimo
kortelės yra mažmeninėje prekyboje dažniausiai naudojama elektroninio
mokėjimo priemonė. Tačiau Sąjungos mokėjimo
kortelių rinkos integracija toli gražu neužbaigta, nes daug mokėjimo
sprendimų negali būti vystomi už nacionalinių sienų arba
naujiems visos Sąjungos paslaugų teikėjams neleidžiama patekti
į rinką. Nepakankama rinkos integracija šiuo metu lemia didesnes
kainas ir mažesnį mokėjimo paslaugų pasirinkimą vartotojams
ir mažmenininkams, taip pat riboja galimybes pasinaudoti vidaus rinkos
teikiamais privalumais. Todėl būtina šalinti veiksmingo kortelių
rinkos, įskaitant kortelių operacijomis
grindžiamus mokėjimus mobiliuoju telefonu ir internetu, veikimo
kliūtis, kurios tebetrukdo kurti visiškai integruotą rinką;
(9)       kad vidaus rinka veiktų
efektyviai, reikėtų skatinti ir lengvinti elektroninius
mokėjimus mažmenininkų ir vartotojų naudai. Kortelės ir kiti elektroniniai mokėjimai gali būti
naudojami lanksčiau, įskaitant galimybes mokėti internetu, kad
būtų pasinaudota vidaus rinkos ir e. prekybos teikiamais privalumais,
be to, elektroniniai mokėjimai suteikia mažmenininkams potencialiai
saugaus atsiskaitymo galimybę. Todėl mokėjimų kortele ir
kortele grindžiamų mokėjimų naudojimas vietoj grynųjų
pinigų galėtų būti naudingas mažmenininkams ir vartotojams,
su sąlyga, kad mokesčių už mokėjimo sistemų
naudojimą lygis būtų ekonomiškai veiksmingas ir skatintų
inovacijas bei padėtų į rinką patekti naujiems
operatoriams;
(10)     vienas
svarbiausių dalykų, trukdančių mokėjimų kortele
ir kortele grindžiamų mokėjimų vidaus rinkos veikimui, yra
plačiai paplitę tarpbankiniai mokesčiai, kurie daugumoje
valstybių narių nereglamentuojami jokiais teisės aktais.
Tarpbankiniai mokesčiai yra bankų tarpusavio mokesčiai,
paprastai taikomi tarp korteles aptarnaujančių mokėjimo
paslaugų teikėjų ir korteles išduodančių mokėjimo
paslaugų teikėjų, priklausančių tam tikrai
kortelių sistemai. Tarpbankiniai mokesčiai sudaro pagrindinę
dalį mokesčių, kuriuos aptarnaujantieji mokėjimo
paslaugų teikėjai taiko prekiautojams už kiekvieną
operaciją kortele. Prekiautojai savo ruožtu įtraukia šias
kortelės išlaidas į bendras prekių ir paslaugų kainas.
Konkurencija tarp kortelių sistemų praktikoje dažniausiai būna
siekiama įtikinti kuo daugiau išduodančiųjų mokėjimo
paslaugų teikėjų (pvz., bankų) leisti jų korteles, dėl to tarpbankiniai mokesčiai rinkoje paprastai būnądidesni, o ne
mažesni, priešingai įprastam drausminamajam konkurencijos poveikiui
kainoms rinkos ekonomikoje. Tarpbankinių mokesčių reglamentavimas
pagerintų vidaus rinkos veikimą;
(11)     šiuo
metu egzistuojančių tarpbankinių mokesčių
įvairovė ir jų lygis neleidžia atsirasti naujiems visos
Sąjungos rinkos dalyviams, veikiantiems pagal verslo modelius su
mažesniais tarpbankiniais mokesčiais, ir tai daro žalą galimai masto
ir įvairovės ekonomijai ir jų veiksmingumui. Tai turi neigiamo
poveikio mažmenininkams bei vartotojams ir trukdo inovacijoms. Kadangi visos
Sąjungos rinkos dalyviai turėtų pasiūlyti išduodantiesiems
bankams bent jau didžiausius jų tikslinėje rinkoje vyraujančius
tarpbankinius mokesčius, tai taip pat lemia tolesnį rinkos
susiskaidymą. Esamos vidaus sistemos su mažesniais tarpbankiniais
mokesčiais arba visai be jų taip pat gali būti priverstos
pasitraukti iš rinkos dėl bankų spaudimo gauti didesnes pajamas iš
tarpbankinių mokesčių. Dėl to vartotojai ir prekiautojai
susiduria su nedideliu mokėjimo paslaugų pasirinkimu, didesnėmis
kainomis ir žemesne kokybe, o jų galimybės pasinaudoti visos
Sąjungos mokėjimo sprendimais yra ribotos. Be to, mažmenininkai
negali įveikti mokesčių skirtumų pasinaudodami kitose
valstybėse narėse bankų siūlomomis priėmimo
paslaugomis. Pagal specialias mokėjimo sistemų taikomas taisykles
reikalaujama, kad prekybos vietos (mažmenininko šalies) tarpbankinis mokestis
būtų taikomas kiekvienai mokėjimo operacijai. Tai trukdo
aptarnaujantiesiems bankams sėkmingai siūlyti savo paslaugas
užsienyje. Tai taip pat neleidžia mažmenininkams sumažinti savo mokėjimo
išlaidų vartotojų naudai;
(12)     Komisijai
ir nacionalinėms konkurencijos institucijoms nepavyko šios situacijos
pagerinti taikant esamus teisės aktus;
(13)     todėl
siekiant išvengti vidaus rinkos susiskaidymo ir didelių konkurencijos
iškraipymų dėl skirtingų teisės aktų ir
administracinių sprendimų, reikia laikantis SESV 114 straipsnio imtis
priemonių didelių ir skirtingų tarpbankinių
mokesčių problemai spręsti, kad mokėjimo paslaugų
teikėjai galėtų teikti savo paslaugas tarptautiniu mastu, o
vartotojai ir mažmenininkai galėtų naudotis tarptautinėmis
paslaugomis;
(14)     šio
reglamento taikymas nedaro poveikio Sąjungos ir nacionalinių
konkurencijos taisyklių taikymui. Jis neturėtų trukdyti
valstybėms narėms nacionaliniais teisės aktais išlaikyti arba
įvesti žemesnių viršutinių ribų arba priemonių,
kurių tikslas ar poveikis lygiavertis;
(15)     šis
reglamentas būtų taikomas laipsniškai. Pirmu etapu būtina imtis
priemonių tarptautiniam mokėjimo kortelių išdavimui ir
aptarnavimui palengvinti. Suteikus galimybę prekiautojams pasirinkti
aptarnaujančiąją įmonę už savo valstybės
narės ribų (tarptautinis aptarnavimas) ir įvedus maksimalų
tarptautinių tarpbankinių mokesčių už tarptautines
aptarnavimo operacijas dydį, turėtų atsirasti reikiamo teisinio
aiškumo. Be to, licencijos išduoti ar aptarnauti mokėjimo priemones
turėtų galioti Sąjungoje be geografinių apribojimų.
Šios priemonės padėtų sklandžiau veikti mokėjimų
kortele, internetu ir mobiliuoju telefonu vidaus rinkai vartotojų ir
mažmenininkų naudai;
(16)     dėl
vienašalių įsipareigojimų, prisiimtų konkurencijos bylose,
daug tarptautinių mokėjimo kortele operacijų Sąjungoje jau
vykdomos laikantis maksimalių tarpbankinių mokesčių,
taikytinų pirmu šio reglamento įgyvendinimo etapu. Todėl su
šiomis operacijomis susijusios nuostatos turėtų įsigalioti
greitai, ir taip suteikti galimybių mažmenininkams ieškoti pigesnių
aptarnavimo paslaugų užsienyje bei skatinti vidaus bankininkystės
bendruomenes ar sistemas mažinti aptarnavimo mokesčius;
(17)     vidaus
operacijoms būtinas pereinamasis laikotarpis, kad mokėjimo
paslaugų teikėjai ir sistemos turėtų laiko prisitaikyti
prie naujųjų reikalavimų. Todėl praėjus dvejiems
metams po šio reglamento įsigaliojimo, siekiant baigti kurti kortele
grindžiamų mokėjimų vidaus rinką, viršutinės
tarpbankinių mokesčių už vartotojų kortelių operacijas
ribos turėtų būti pradėtos taikyti visiems, tiek
tarptautiniams, tiek vidaus, mokėjimams;
(18)     siekiant
palengvinti tarptautinį aptarnavimą visoms (tarptautinėms ir
vidaus) vartotojų debeto kortelių operacijoms ir kortele grindžiamoms
mokėjimo operacijoms turėtų būti taikomas maksimalus 0,20 %
tarpbankinis mokestis, o visoms (tarptautinėms ir vidaus) vartotojų
kredito kortelių operacijoms ir kortele grindžiamoms mokėjimo
operacijoms, pagrįstoms tomis kortelėmis, turėtų būti
taikomas maksimalus 0,30 % tarpbankinis mokestis;
(19)     šios
viršutinės ribos grindžiamos vadinamuoju įmonės indiferentiškumo
testu, sukurtu ekonominėje literatūroje, kuriuo nustatoma, kokio
dydžio mokestį prekiautojas būtų nusiteikęs mokėti,
jei jis palygintų, kiek kainuoja mokėjimo kortelės naudojimas
vartotojui su mokesčiais už mokėjimą ne kortele (grynaisiais)
(atsižvelgiant į mokestį už paslaugą, mokamą
aptarnaujantiesiems bankams, t. y. įmonės aptarnavimo mokestį,
mokamą papildomai prie tarpbankinio mokesčio). Taip skatinamas
veiksmingų mokėjimo priemonių naudojimas, skatinant naudoti tas
korteles, kurios yra naudingesnės vykdant operacijas, kartu išvengiant
neproporcingų įmonės mokesčių, dėl kurių
kitiems vartotojams būtų primestos paslėptos išlaidos. Priešingu
atveju gali susidaryti pernelyg dideli įmonės mokesčiai dėl kolektyvinių tarpbankinio mokesčio susitarimų, nes bijodami netekti
pajamų prekiautojai nenoriai atmeta brangias mokėjimo priemones.
Patirtis parodė, kad toks lygis yra proporcingas, nes nekyla klausimo dėl tarptautinių kortelių sistemų ir mokėjimo paslaugų
teikėjų veiklos. Jis taip pat naudingas mažmenininkams bei
vartotojams ir suteikia teisinio tikrumo;
(20)     šiuo
reglamentu apimamos visos operacijos, kai mokėtojo mokėjimo
paslaugų teikėjas ir gavėjo mokėjimo paslaugų
teikėjas yra įsisteigę Sąjungoje;
(21)     pagal technologinio neutralumo principą, nustatytą Europos
skaitmeninėje darbotvarkėje, šis reglamentas turėtų
būti taikomas kortele grindžiamoms mokėjimo operacijoms
nepriklausomai nuo aplinkos, kurioje vykdoma ši operacija, taip pat naudojant
mažmenines mokėjimo priemones ir paslaugas, kurios gali būti
teikiamos ne internetu, internetu arba mobiliuoju telefonu;
(22)     mokėjimo kortelės
operacijos paprastai vykdomos pagal du pagrindinius verslo modelius,
vadinamąsias trišales mokėjimo kortelių sistemas (kortelės
turėtojas – aptarnavimo ir išdavimo sistema – prekiautojas) ir keturšales
mokėjimo kortelių sistemas (kortelės turėtojas –
išduodantysis bankas – aptarnaujantysis bankas – prekiautojas). Daugumoje
keturšalių mokėjimo kortelių sistemų taikomas aiškus
tarpbankinis mokestis, daugiausiai daugiašalis. Tarpbankiniai mokesčiai
(mokesčiai, kuriuos moka aptarnaujantieji bankai, siekdami skatinti
kortelių išdavimą ir kortelių naudojimą) trišalėse
mokėjimo kortelių sistemose yra numanomi. Siekiant pripažinti
numanomus tarpbankinius mokesčius ir prisidėti prie vienodų
sąlygų kūrimo, trišales mokėjimo kortelių sistemas,
kuriose mokėjimo paslaugų teikėjai veikia kaip išdavėjas
arba aptarnaujančioji įmonė, reikėtų traktuoti kaip
keturšales mokėjimo kortelių sistemas ir joms taikyti tokias
pačias taisykles, tačiau skaidrumo ir kitos priemonės,
susijusios su veiklos vykdymo taisyklėmis, turėtų būti
taikomos visiems teikėjams;
(23)     svarbu užtikrinti, kad
nuostatos dėl tarpbankinių mokesčių, kuriuos mokėjimo
paslaugų teikėjai turi sumokėti arba kuriuos turi gauti,
nebūtų apeinamos alternatyviu mokesčių srautu
išduodantiesiems mokėjimo paslaugų teikėjams. Siekiant tokios
padėties išvengti, išduodančiojo mokėjimo paslaugų
teikėjo sumokėtų ir gautų mokesčių grynoji
kompensacija iš mokėjimo kortelių sistemos turėtų būti
laikoma tarpbankiniu mokesčiu. Apskaičiuojant tarpbankinį
mokestį ir siekiant patikrinti, ar reikalavimas apeinamas, reikėtų
atsižvelgti į bendrą mokėjimų arba paskatų sumą,
kurią gauna išduodantysis mokėjimo paslaugų teikėjas iš
mokėjimo kortelių sistemos už reguliuojamas operacijas, atėmus
mokesčius, kuriuos sistemai sumoka išduodantysis mokėjimo
paslaugų teikėjas. Aptariami mokėjimai, paskatos ir
mokesčiai galėtų būti tiesioginiai (t. y. grindžiami
apimtimi arba susiję su konkrečia operacija) arba netiesioginiai
(įskaitant rinkodaros paskatas, premijas, atskaitas už operacijų
apimties kriterijų laikymąsi);
(24)     vartotojai paprastai nežino
apie mokesčius, kuriuos sumoka prekiautojai už mokėjimo priemones,
kuriomis jie naudojasi. Kartu įvairi išduodančiųjų
mokėjimo paslaugų teikėjų skatinamoji praktika (kaip antai
kelionių čekiai, premijos, atskaitos, mokėjimo sugrąžinimas,
nemokamas draudimas ir kt.) gali skatinti vartotojus naudotis mokėjimo
priemonėmis, dėl kurių išduodantiesiems mokėjimo
paslaugų teikėjams susidaro dideli mokesčiai. Kad taip
neatsitiktų, priemonės, kuriomis ribojami tarpbankiniai
mokesčiai, turėtų būti taikomos tik mokėjimo
kortelėms, kurios tapo masiniu produktu ir prekiautojams paprastai sunku
atsisakyti jas aptarnauti, nes jos plačiai išduodamos ir naudojamos
(t. y. vartotojų debeto ir kredito kortelės). Siekiant
sustiprinti veiksmingą rinkos veikimą nereguliuojamose sektoriaus dalyse
ir apriboti veiklos perkėlimą iš reguliuojamų sektoriaus
dalių į nereguliuojamas, reikia pritaikyti priemones (taip pat
atskirti sistemą ir infrastruktūrą), kuriomis gavėjas
skatintų mokėtoją, ir gavėjui sudaryti sąlygas
pasirinkti priimtinas mokėjimo priemones;
(25)     sistemos ir infrastruktūros
atskyrimas turėtų leisti visiems subjektams, apdorojantiems
mokėjimų duomenis, konkuruoti dėl sistemos klientų. Kadangi
apdorojimo sąnaudos sudaro pastebimą kortelių priėmimo
bendrų sąnaudų dalį, svarbu, kad ši vertės
grandinės dalis būtų atvira veiksmingai konkurencijai. Remiantis
sistemos ir infrastruktūros atskyrimu, kortelių sistemos ir
mokėjimo duomenų apdorojimo paslaugą teikiantys subjektai
teisinės formos, organizacijos ir sprendimų priėmimo proceso
požiūriais turėtų būti nepriklausomi. Jie
neturėtų diskriminuoti, pavyzdžiui, vienas kitam sudarydami
lengvatines sąlygas arba suteikdami informacijos, kuri suteiktų
pranašumų ir kuri nėra prieinama jų konkurentams iš jų
atitinkamo rinkos segmento, nustatydami pernelyg didelius informacijos reikalavimus
savo konkurentams atitinkamame rinkos segmente, kryžmiškai subsidijuodami savo
atitinkamą veiklą arba turėdami bendrą valdymo tvarką.
Tokia diskriminacinė praktika prisideda prie rinkos susiskaidymo,
neigiamai veikia naujų dalyvių galimybes patekti į rinką ir
neleidžia atsirasti visos Sąjungos rinkos dalyviams, taigi trukdo sukurti
mokėjimų kortele, internetu ir mobiliuoju telefonu vidaus rinką,
o tai kenkia mažmenininkams, bendrovėms ir vartotojams;
(26)     pagal mokėjimo
kortelių sistemų taisykles ir praktiką, kurią taiko
mokėjimo paslaugų teikėjai, paprastai prekiautojai ir vartotojai
nėra informuojami apie mokesčio skirtumus ir mažėja rinkos
skaidrumas, pavyzdžiui, nediferencijuojant mokesčių arba neleidžiant
prekiautojams pasirinkti pigesnio prekės ženklo kortelę bendroms
prekės ženklų kortelėms arba skatinti vartotojus naudoti tokias
pigesnes korteles. Net jeigu prekiautojai ir žino apie skirtingas
sąnaudas, sistemos taisyklės jiems neleidžia imtis priemonių
mokesčiams sumažinti;
(27)     mokėjimo priemonės
gavėjui reiškia skirtingas sąnaudas – kai kurios priemonės yra
brangesnės nei kitos. Išskyrus tuos atvejus, kai mokėjimo
priemonė nustatyta teisės aktu tam tikrų kategorijų
mokėjimams arba jos negalima atsisakyti dėl teisėtos
mokėjimo priemonės statuso, gavėjas turėtų turėti
galimybę laisvai skatinti mokėtojus naudotis konkrečia
mokėjimo priemone. Kortelių sistemos ir mokėjimo paslaugų
teikėjai šiuo atveju gavėjams nustato kelis apribojimus, pavyzdžiui,
apribojimus gavėjui atsisakyti konkrečios mokėjimo
priemonės dėl mažų sumų, teikti mokėtojui
informaciją dėl mokesčių, kurie susidaro gavėjui
dėl konkrečių mokėjimo priemonių, arba apribojimus
gavėjui dėl kasų, kuriose priimamos konkrečios
mokėjimo priemonės, skaičiaus parduotuvėje. Šie apribojimai
turėtų būti panaikinti;
(28)     pagal pasiūlymo COM(2013) 547
55 straipsnį gavėjas gali skatinti mokėtojus naudotis
konkrečiomis mokėjimo priemonėmis. Tačiau gavėjas
neturėtų imti jokių mokesčių už mokėjimo
priemonių, kurių tarpbankiniai mokesčiai reguliuojami pagal šio
reglamento taikymo sritį, nes tokiais atvejais pridėtinio
mokesčio privalumai tampa riboti, o rinka tampa tik
sudėtingesnė;
(29)     reikalavimas prekiautojams
priimti visas korteles yra dvipusis įsipareigojimas, kurį nustato
išduodantieji mokėjimo paslaugų teikėjai ir mokėjimo
kortelių sistemos gavėjams, viena vertus, priimti visas to paties
prekės ženklo korteles (reikalavimas priimti visus produktus),
nepriklausomai nuo skirtingų šių kortelių sąnaudų, ir,
kita vertus, nepriklausomai nuo atskiro kortelę išdavusio banko
(reikalavimas priimti visų išdavėjų korteles). Vartotojai
suinteresuoti, kad dėl tos pačios kategorijos kortelių
gavėjai negalėtų diskriminuoti išdavėjų arba kortelių
turėtojų, o mokėjimų sistemos ir mokėjimo
paslaugų teikėjai galėtų tokį įpareigojimą
jiems nustatyti. Todėl nors ir pagal reikalavimą prekiautojams
priimti visas korteles nustatytas reikalavimas priimti visų
išdavėjų korteles yra pagrįsta taisyklė mokėjimo kortelių
sistemoje, nes ji neleidžia gavėjams diskriminuoti atskirus bankus, kurie
išdavė kortelę, reikalavimas priimti visus produktus yra iš
esmės susiejimo praktika, kurios poveikis – susieti mažų
mokesčių kortelių priėmimą su didelių
mokesčių kortelių priėmimu. Pagal reikalavimą
prekiautojams priimti visas korteles nustatyto reikalavimo priimti visus
produktus pašalinimas leistų prekiautojams riboti siūlomą
mokėjimo kortelių pasirinkimą tik iki mažų (-esnių)
sąnaudų mokėjimo kortelių – mažėjančios
prekiautojų sąnaudos taip pat būtų naudingos vartotojams.
Tokiu atveju debeto korteles priimantys prekiautojai nebūtų
verčiami taip pat priimti kredito korteles, o priimantys kredito korteles
nebūtų verčiami priimti verslo mokėjimo korteles.
Tačiau siekiant apsaugoti vartotoją ir galimybes jam kuo dažniau
naudoti mokėjimo korteles, prekiautojai būtų įpareigoti
priimti visas korteles, kurioms taikomas tas pats reguliuojamas tarpbankinis
mokestis. Toks apribojimas taip pat sukurtų konkurencingesnę
aplinką kortelėms, kurių tarpbankiniai mokesčiai šiuo
reglamentu nėra reguliuojami, nes prekiautojai gautų didesnę
derybinę galią derėtis dėl sąlygų, kuriomis jie
tokias korteles priimtų;
(30)     kad apribojimai pagal
reikalavimą prekiautojams priimti visas korteles veiktų veiksmingai,
būtina tam tikra informacija. Pirma, gavėjai turėtų
turėti priemonių skirtingoms kortelių kategorijoms nustatyti.
Todėl įvairias kategorijas būtų galima prietaisu vizualiai
ir elektroniniu būdu atpažinti. Antra, mokėtojas taip pat
turėtų būti informuojamas apie jo mokėjimo priemonės
(-ių) priėmimą konkrečioje pardavimo vietoje. Reikia, kad
būtų bet koks konkretaus prekės ženklo naudojimo apribojimas,
gavėjo skelbtinas mokėtojui tuo pačiu metu ir tokiomis
pačiomis sąlygomis kaip ir informacija, kad konkretus prekės
ženklas priimtinas;
(31)     tam, kad būtų užtikrinamos
teisių gynimo galimybės, kai šis reglamentas taikomas neteisingai
arba kai kyla mokėjimo paslaugų vartotojų ir mokėjimo
paslaugų teikėjų ginčų, valstybės narės
turėtų sukurti tinkamas ir veiksmingas neteisminio skundų
nagrinėjimo ir teisių gynimo procedūras. Valstybės
narės turėtų nustatyti nuobaudų už šio reglamento
pažeidimus taikymo taisykles ir užtikrinti, kad šios nuobaudos būtų
veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios ir kad jos būtų taikomos;
(32)     kadangi šio reglamento
tikslų, t. y. nustatyti vienodus reikalavimus mokėjimo
kortelių operacijoms ir operacijoms internetu bei mobiliuoju telefonu,
grindžiamomis mokėjimu kortele, valstybės narės negali deramai
pasiekti ir kadangi dėl siūlomo veiksmo masto tų tikslų
geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi Europos Sąjungos
sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo, Sąjunga gali
patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo
principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytiems
tikslams pasiekti;
(33)     šiuo reglamentu užtikrinama
pagarba pagrindinėms teisėms ir laikomasi principų, visų
pirma pripažįstamų Europos Sąjungos pagrindinių teisių
chartijoje, pirmiausia teisės į veiksmingą teisinę
gynybą arba teisingą bylos nagrinėjimą, laisvės
užsiimti verslu, vartotojų apsaugos, ir jis turi būti taikomas
laikantis šių teisių ir principų,
PRIĖMĖ ŠĮ
REGLAMENTĄ:
I SKYRIUS
BENDROSIOS NUOSTATOS
1 straipsnis
Taikymo sritis
1.           Šiuo reglamentu nustatomi
vienodi techniniai ir veiklos vykdymo reikalavimai Sąjungoje vykdomoms
mokėjimo kortelių operacijoms, kai ir mokėtojo mokėjimo
paslaugų teikėjas, ir gavėjo mokėjimo paslaugų
teikėjas yra joje įsisteigę.
2.           Šis reglamentas netaikomas
mokėjimo priemonėms, kurios gali būti naudojamos tik ribotame
tinkle, skirtame tenkinti konkrečius poreikius tik mokėjimo
priemonėmis, kurių naudojimas yra ribotas todėl, kad jos
suteikia galimybę konkrečios priemonės turėtojui
įsigyti prekes arba paslaugas tik išdavėjo patalpose arba ribotame
paslaugų teikėjų tinkle pagal tiesioginį komercinį
susitarimą su profesionaliu išdavėju, arba dėl to, kad jos gali
būti naudojamos tik riboto asortimento prekėms arba paslaugoms
įsigyti.
3.           II skyrius netaikomas:
(a)
operacijoms su verslo mokėjimo
kortelėmis,
(b)
grynųjų pinigų išsiėmimui iš
bankomatų ir
(c)
operacijoms su kortelėmis, kurios išduotos
pagal trišales mokėjimo kortelių sistemas.
4.           7 straipsnis trišalėms
mokėjimo kortelių sistemoms netaikomas.
2 straipsnis
Terminų apibrėžtys
Šiame reglamente vartojamų terminų
apibrėžtys:
(1)
aptarnaujančioji įmonė – mokėjimo
paslaugų teikėjas, kuris su gavėju tiesiogiai arba netiesiogiai
sudaro sutartį gavėjo mokėjimo operacijoms apdoroti;
(2)
išdavėjas – mokėjimo paslaugų
teikėjas, kuris su mokėtoju tiesiogiai arba netiesiogiai sudaro
sutartį mokėtojo mokėjimo operacijoms inicijuoti, apdoroti ir
atlikti;
(3)
vartotojas – fizinis asmuo, kuris pagal
mokėjimo paslaugų sutartis, kurioms taikomas šis reglamentas, veikia
siekdamas su jo vykdoma prekyba, verslu ar profesija nesusijusių
tikslų;
(4)
operacija debeto kortele – mokėjimo kortele
operacija, taip pat ir operacija išankstinio mokėjimo kortele, susieta su
einamąja arba indėlio sąskaita, nuo kurios mokėjimo
operacijos suma nurašoma greičiau nei arba per 48 valandas nuo operacijos
autorizavimo arba inicijavimo;
(5)
operacija kredito kortele – mokėjimo kortele
operacija, kuri atliekama vėliau nei per 48 valandas nuo operacijos
autorizavimo arba inicijavimo;
(6)
verslo mokėjimo kortelė – bet kokia
įmonei arba viešojo sektoriaus subjektui išduota mokėjimo
kortelė, kuri naudojama tik darbuotojų arba valstybės
tarnautojų veiklos išlaidoms apmokėti, arba kortelė, išduota
savisamdžiui verslu užsiimančiam asmeniui, kuri naudojama tik to
savisamdžio asmens arba jo darbuotojų veiklos išlaidoms apmokėti;
(7)
kortele grindžiama mokėjimo operacija – paslauga,
naudojama bet kokia kortele, telekomunikacijų priemonėmis,
skaitmeniniu ar IT įrenginiu arba programine įranga atliekamai
mokėjimo operacijai užbaigti, jei jos rezultatas – mokėjimo
kortelės operacija. Kortele grindžiamos mokėjimo operacijos neapima kitų
rūšių mokėjimo paslaugomis grindžiamų operacijų;
(8)
tarptautinė mokėjimo operacija –
mokėjimo kortele operacija arba kortele grindžiama mokėjimo
operacija, kurią inicijuoja mokėtojas arba gavėjas, kai
mokėtojo mokėjimo paslaugų teikėjas ir gavėjo
mokėjimo paslaugų teikėjas yra įsisteigę skirtingose
valstybėse narėse arba kai mokėjimo kortelę išdavė
išduodantysis mokėjimo paslaugų teikėjas, įsisteigęs
kitoje nei pardavimo vietos valstybėje narėje;
(9)
tarpbankinis mokestis – mokestis, kurį
tiesiogiai ar netiesiogiai (t. y. per trečiąją šalį)
už kiekvieną operaciją moka mokėtojo ir gavėjo
mokėjimo paslaugų teikėjai, dalyvaujantys mokėjimo kortele
operacijoje arba kortele grindžiamoje mokėjimo operacijoje;
(10)
įmonės aptarnavimo mokestis –
aptarnaujančiajai įmonei už kiekvieną operaciją gavėjo
mokamas mokestis, kurį sudaro tarpbankinis mokestis, mokėjimo
sistemos bei apdorojimo mokestis ir aptarnaujančiosios įmonės
marža;
(11)
gavėjas – fizinis arba juridinis asmuo, kuris
yra numatytas mokėjimo operacijos lėšų gavėjas;
(12)
mokėtojas – fizinis arba juridinis asmuo,
kuris turi mokėjimo sąskaitą ir leidžia vykdyti mokėjimo iš
tos mokėjimo sąskaitos nurodymą arba, jeigu mokėjimo
sąskaitos nėra, fizinis arba juridinis asmuo, kuris duoda
mokėjimo nurodymą;
(13)
mokėjimo kortelių sistema – vienas
Sąjungoje ir valstybėse narėse atliekamų mokėjimo
operacijų taisyklių, procedūrų, standartų ir (arba)
įgyvendinimo gairių rinkinys, atskirtas nuo bet kokios
infrastruktūros ar mokėjimo sistemos, kuria užtikrinamas jos
veikimas;
(14)
keturšalė mokėjimo kortelių sistema
– mokėjimo kortelių sistema, pagal kurią mokėjimai iš
kortelės turėtojo mokėjimo sąskaitos į gavėjo
mokėjimo sąskaitą atliekami per sistemos tarpininką,
mokėjimo kortelę išduodantį mokėjimo paslaugų
teikėją (iš kortelės turėtojo pusės) ir aptarnaujantįjį
mokėjimo paslaugų teikėją (iš gavėjo pusės), ir
tos pačios struktūros kortele grindžiamos operacijos;
(15)
trišalė mokėjimo kortelių sistema –
mokėjimo kortelių sistema, pagal kurią mokėjimai atliekami
iš sistemoje laikomos mokėjimo sąskaitos kortelės turėtojo
vardu į sistemoje laikomą mokėjimo sąskaitą
gavėjo vardu, ir tos pačios struktūros kortele grindžiamos operacijos.
Kai pagal trišalalę mokėjimo kortelių sistemą išduoti ir
(arba) aptarnauti mokėjimo korteles leidžiama kitiems mokėjimo paslaugų
teikėjams, sistema laikoma keturšale mokėjimo kortelių sistema;
(16)
mokėjimo priemonė –
personalizuota (-os) priemonė (-ės) ir (arba) tam tikros
procedūros, dėl kurių susitaria mokėjimo paslaugų
vartotojas ir mokėjimo paslaugų teikėjas ir kurias mokėjimo
paslaugų vartotojas naudoja mokėjimo nurodymui inicijuoti arba kurios
naudojamos mokėjimo nurodymui inicijuoti jo vardu;
(17)
kortele grindžiama mokėjimo priemonė –
bet kokia mokėjimo priemonė, įskaitant kortelę,
mobilųjį telefoną, kompiuterį arba bet kokį kitą techninį
įrenginį su įdiegta tinkama programėle, kurią
mokėtojas naudoja mokėjimo nurodymui, kuris nėra kredito
pervedimas arba tiesioginis debetas, kaip apibrėžta Reglamento (ES)
Nr. 260/2012 2 straipsnyje, inicijuoti;
(18)
mokėjimo programėlė –
įrenginyje įdiegta programinė arba jai lygiavertė
įranga, suteikianti galimybę atlikti inicijuotinas kortele
grindžiamas mokėjimo operacijas ir leidžianti mokėtojui duoti
mokėjimo nurodymus;
(19)
mokėjimo nurodymas – mokėtojo nurodymas
savo mokėjimo paslaugų teikėjui įvykdyti mokėjimo
operaciją;
(20)
mokėjimo kortelės operacija –
mokėjimo operacija naudojant mokėjimo kortelę arba mokėjimo
kortelės operacijos infrastruktūrą, grindžiama mokėjimo
kortelės operacijų veiklos vykdymo taisyklėmis;
(21)
mokėjimo paslaugų teikėjas – fizinis
arba juridinis asmuo, kuriam suteiktas leidimas teikti mokėjimo paslaugas,
išvardytas Direktyvos 2007/64/EB priede. Mokėjimo paslaugų
teikėjas gali būti išdavėjas ir (arba) aptarnaujančioji
įmonė;
(22)
mokėjimo paslaugų vartotojas – fizinis
arba juridinis asmuo, kuris naudojasi mokėjimo paslauga kaip
mokėtojas ir (arba) gavėjas;
(23)
mokėjimo operacija – mokėtojo ar jo vardu
arba gavėjo inicijuotas lėšų pervedimo veiksmas, nesvarbu, kokie
yra mokėtojo ir gavėjo vienas kitam prisiimti įsipareigojimai,
kuriais grindžiama operacija;
(24)
apdorojimas – mokėjimo operacijos apdorojimo
paslaugų vykdymas atliekant veiksmus, kurių reikia
aptarnaujančiosios įmonės ir išdavėjo mokėjimo
instrukcijoms vykdyti;
(25)
apdorojimo paslaugą teikiantis subjektas –
fizinis arba juridinis asmuo, teikiantis mokėjimo operacijos apdorojimo
paslaugas.
II skyrius
Tarpbankiniai mokesčiai
3 straipsnis
Tarptautinių operacijų vartotojų debeto arba kredito kortele
tarpbankiniai mokesčiai
1.           Praėjus dviem
mėnesiams nuo šio reglamento įsigaliojimo, mokėjimo paslaugų
teikėjai nesiūlo ir neprašo už kiekvieną tarptautinę
operaciją debeto kortele mokėti tarpbankinį mokestį
arba kitą sutartą atlygį, kurio tikslas arba poveikis
lygiavertis ir kurio vertė yra didesnė negu 0,2 % operacijos
vertės.
2.           Praėjus dviem
mėnesiams nuo šio reglamento įsigaliojimo, mokėjimo
paslaugų teikėjai nesiūlo ir neprašo už kiekvieną
tarptautinę operaciją kredito kortele mokėti
tarpbankinį mokestį arba kitą sutartą atlygį, kurio
tikslas arba poveikis lygiavertis ir kurio vertė yra didesnė negu 0,3 %
operacijos vertės.
4 straipsnis
Visų operacijų vartotojų debeto arba kredito kortele
tarpbankiniai mokesčiai
1.           Praėjus dviem metams nuo
šio reglamento įsigaliojimo, mokėjimo paslaugų teikėjai
nesiūlo ir neprašo už kiekvieną operaciją
mokėti tarpbankinį mokestį arba kitą sutartą
atlygį, kurio tikslas arba poveikis lygiavertis ir kurio vertė yra
didesnė negu 0,2 % operacijos vertės, už bet kokias debeto
kortele grindžiamas operacijas.
2.           Praėjus dviem metams nuo
šio reglamento įsigaliojimo, mokėjimo paslaugų teikėjai
nesiūlo ir neprašo už kiekvieną operaciją
mokėti tarpbankinį mokestį arba kitą sutartą
atlygį, kurio tikslas arba poveikis lygiavertis ir kurio vertė yra
didesnė negu 0,3 % operacijos vertės, už bet kokias kredito
kortele grindžiamas operacijas.
5 straipsnis
Draudimas apeiti reikalavimą
Siekiant taikyti 3 ir 4 straipsniuose
nurodytas viršutines ribas, bet kokia grynoji kompensacija, kurią gauna
išduodantysis bankas iš mokėjimo kortelių sistemos dėl
mokėjimo operacijų arba susijusios veiklos, laikoma tarpbankinio
mokesčio dalimi.
III skyrius
Veiklos vykdymo taisyklės
6 straipsnis
Licencijavimas
1.           Visi Sąjungoje taikomi
teritoriniai apribojimai arba taisyklės, kurios turi lygiavertį
poveikį, licencijavimo susitarimuose dėl mokėjimo kortelių
išdavimo arba mokėjimo kortelių aptarnavimo operacijų yra
draudžiami.
2.           Visi Sąjungoje taikomi
teritoriniai apribojimai arba taisyklės, kurios turi lygiavertį
poveikį, keturšalės mokėjimo kortelių sistemos
taisyklėse yra draudžiami.
3.           Bet kuris reikalavimas arba
įpareigojimas gauti konkrečios šalies licenciją ar leidimą
veikti tarptautiniu mastu arba taisyklė, kuri turi lygiavertį
poveikį, licencijavimo susitarimuose dėl mokėjimo kortelių
išdavimo arba mokėjimo kortelių aptarnavimo operacijų yra draudžiami.
4.           Bet kuris reikalavimas arba
įpareigojimas gauti konkrečios šalies licenciją ar leidimą
veikti tarptautiniu mastu arba taisyklės, kurios turi lygiavertį
poveikį, keturšalės mokėjimo kortelių sistemos taisyklėse
yra draudžiami.
7 straipsnis
Mokėjimo kortelių sistemos ir apdorojimo paslaugą
teikiančių subjektų atskyrimas
1.           Mokėjimo kortelių
sistemos ir apdorojimo paslaugą teikiantys subjektai yra nepriklausomi
teisinės formos, organizacijos ir sprendimų priėmimo
požiūriais. Jie jokiais būdais nediskriminuoja, viena vertus,
patronuojamųjų įmonių arba akcininkų bei, kita vertus,
šių sistemų vartotojų ir kitų sutartinių
partnerių, visų pirma neteikia jokios savo siūlomos paslaugos nustatydami
kokią nors sąlygą, kad jų sutarties šalis priims bet kokią
kitą jų siūlomą paslaugą.
2.           Mokėjimo kortelių
sistemos sudaro galimybę, pagal kurią vieno kortelės
operacijų autorizavimo ir tarpuskaitos pranešimai būtų atskirti
ir juos apdorotų skirtingi apdorojimo paslaugą teikiantys subjektai.
3.           Bet koks teritorinis
diskriminavimas, susijęs su mokėjimo kortelių sistemose
taikomomis apdorojimo taisyklėmis, yra draudžiamas.
4.           Sąjungoje veikiantys
apdorojimo paslaugą teikiantys subjektai, taikydami tarptautinių ar
Europos standartizacijos įstaigų parengtus standartus, užtikrina, kad
jų sistemos būtų techniškai sąveikios su kitomis
Sąjungoje veikiančių apdorojimo paslaugą
teikiančių subjektų sistemomis. Be to, apdorojimo paslaugą
teikiantys subjektai nepriima ar netaiko veiklos vykdymo taisyklių, kurios
ribotų sąveiką su kitais Sąjungos apdorojimo paslaugą
teikiančiais subjektais.
8 straipsnis
Kelių prekių ženklų naudojimas ir programėlės
pasirinkimas
5.           Bet kokios sistemos
taisyklės ir licencijavimo susitarimų taisyklės, kurios trukdo
arba neleidžia išdavėjui naudoti dviejų arba daugiau mokėjimo
priemonių prekių ženklų ant kortelės, telekomunikacijų
priemonės, skaitmeninio ar IT įrenginio, yra draudžiamos.
1.           Bet koks skirtingų
sąlygų taikymas išdavėjams arba aptarnaujančiajai
įmonei pagal sistemos taisykles arba licencijavimo susitarimų
taisykles dėl kelių prekių ženklų naudojimo ant
kortelės, telekomunikacijų priemonės, skaitmeninio ar IT
įrenginio, objektyviai pagrindžiamas ir nėra diskriminacinis.
2.           Pagal mokėjimo
kortelių sistemas nenustatomi ataskaitų teikimo reikalavimai,
įpareigojimai mokėti mokesčius ar kiti įpareigojimai,
kurių tikslas arba poveikis yra tas pats, korteles išduodantiems ir
aptarnaujantiems mokėjimo paslaugų teikėjams už operacijas,
atliekamas naudojant bet kokį įrenginį, ant kurio nurodytas
jų prekės ženklas, atliekant operacijas, kurioms jų sistema
nenaudojama.
3.           Bet kokie skatinimo
principai, kuriais siekiama operacijas nukreipti per tam tikrą kanalą
ar procesą, kiti techniniai ir saugumo standartai bei reikalavimai,
susiję su daugiau negu vieno mokėjimo kortelės prekės
ženklo ant kortelės, telekomunikacijų priemonės, skaitmeninio ar
IT įrenginio tvarkymu, nėra diskriminaciniai ir taikomi
nediskriminuojant.
4.           Jeigu mokėjimo
įrenginys leidžia pasirinkti iš skirtingų mokėjimo
priemonės prekės ženklų, aptariamoje mokėjimo operacijoje
taikomą prekės ženklą nustato mokėtojas pardavimo vietoje.
5.           Mokėjimo kortelių
sistemos, išdavėjai, aptarnaujančiosios įmonės ir
mokėjimo kortelių infrastruktūros teikėjai mokėjimo
priemonėje ar įtaise, taikomame pardavimo vietoje, neįdiegia
automatinių mechanizmų, programinės įrangos arba
įrenginių, kurie riboja mokėtoją, kokią
programėlę pasirinkti, kai naudojama kelių prekių
ženklų mokėjimo priemonė.
9 straipsnis
Diferencijavimas
1.           Aptarnaujančiosios
įmonės atskirai siūlo ir apmokestina gavėjus
konkrečiais įmonės aptarnavimo mokesčiais pagal skirtingas
mokėjimo kortelių kategorijas ir skirtingus prekių ženklus,
nebent prekiautojas raštu aptarnaujančiųjų mokėjimo
paslaugų teikėjų paprašo apmokestinti nediferencijuotais
įmonės aptarnavimo mokesčiais.
2.           Į
aptarnaujančiųjų mokėjimo paslaugų teikėjų
ir gavėjų susitarimus atskirai įtraukiama konkreti informacija
apie įmonės aptarnavimo mokesčių, tarpbankinių
mokesčių ir sistemos mokesčių, taikomų kiekvienai
mokėjimo kortelių kategorijai ir prekės ženklui, sumas.
10 straipsnis
Reikalavimas prekiautojams priimti visas korteles
1.           Mokėjimo sistemos ir
mokėjimo paslaugų teikėjai netaiko jokios taisyklės, kuri
gali įpareigoti gavėjus priimti korteles ir kitas mokėjimo priemones,
kurias išduoda vienas išduodantysis mokėjimo paslaugų teikėjas
pagal mokėjimo priemonių sistemą, taip pat priimti kitas tokio
paties prekės ženklo ir (arba) kategorijos mokėjimo priemones, kurias
išdavė kiti išduodantieji mokėjimo paslaugų teikėjai pagal
tą pačią sistemą, išskyrus tuos atvejus, kai jiems taikomas
tas pats reguliuojamas tarpbankinis mokestis.
2.           1 dalyje nurodytas
reikalavimo prekiautojams priimti visas korteles apribojimas nepažeidžia
galimybės pagal mokėjimo sistemą ir mokėjimo paslaugų
teikėjams nustatyti, kad tam tikrų kortelių negalima atsisakyti
aptarnauti remiantis išduodančiojo mokėjimo paslaugų
teikėjo arba kortelės turėtojo tapatybe.
3.           Prekiautojai, kurie
nusprendžia nepriimti visų kortelių arba kitų mokėjimo
priemonių pagal mokėjimo kortelių sistemą aiškiai ir
nedviprasmiškai praneša vartotojams tuo pačiu metu, kai jie praneša
vartotojui, kad priima kitas korteles ir mokėjimo priemones pagal
sistemą. Tokia informacija pateikiama pastebimai prie įėjimo
į parduotuvę, prie kasos arba interneto svetainėje ar kitoje
taikytinoje elektroninėje arba judriojo ryšio laikmenoje ir mokėtojui
pateikiama laiku, prieš jam sudarant pirkimo susitarimą su gavėju.
4.           Išduodantieji mokėjimo
paslaugų teikėjai užtikrina, kad jų mokėjimo priemonės
vizualiai ir elektroniniu būdu atpažįstamos, sudarant galimybes
gavėjams nedviprasmiškai nustatyti, kokių prekės ženklų ir
kategorijų išankstinio mokėjimo, debeto, kredito ar verslo
mokėjimo korteles arba tomis kortelėmis grindžiamus mokėjimus
mokėtojas pasirenka.
11 straipsnis
Skatinimo taisyklės
1.           Bet kokia taisyklė
licencijavimo susitarimuose, sistemos taisyklėse, kurios taikomos pagal
mokėjimo kortelių sistemas, ir susitarimuose, kuriuos sudaro korteles
aptarnaujantys mokėjimo paslaugų teikėjai ir gavėjai,
neleidžianti gavėjams vartotojų skatinti naudoti bet kokias
mokėjimo priemones, kurioms gavėjas teikia pirmenybę, yra
draudžiama. Šis draudimas taip pat apima visas taisykles, kuriomis draudžiama
gavėjui vienos sistemos mokėjimo įrenginius vertinti palankiau
ar nepalankiau nei kitų sistemų.
2.           Bet kokia taisyklė
licencijavimo susitarimuose, sistemos taisyklėse, kurios taikomos pagal
mokėjimo kortelių sistemas, ir susitarimuose, kuriuos sudaro korteles
aptarnaujantys mokėjimo paslaugų teikėjai ir gavėjai,
neleidžianti gavėjams informuoti mokėtojus apie tarpbankinius
mokesčius ir įmonės aptarnavimo mokesčius, yra draudžiama.
3.           1 ir 2 dalys neturi poveikio
mokesčių, nuolaidų ar kitoms skatinimo taisyklėms,
nustatytoms pasiūlymo COM(2013) 547 55 straipsnyje ir Direktyvos 2011/83/ES[22] 19 straipsnyje.
12 straipsnis
Gavėjui teikiama informacija apie atskiras mokėjimo operacijas
1.           Įvykdęs
atskirą mokėjimo operaciją, gavėjo mokėjimo
paslaugų teikėjas gavėjui suteikia šią informaciją:
(a)
nuorodos numerį, kuris leidžia gavėjui
nustatyti mokėjimo operaciją;
(b)
mokėjimo operacijos sumą valiuta, kuria
suma įskaitoma į gavėjo mokėjimo sąskaitą;
(c)
visas mokėjimo operacijos mokesčių
sumas, atskirai nurodant tarpbankinio mokesčio sumą.
Gavėjui iš anksto aiškiai sutikus, pirmoje
pastraipoje nurodyta informacija gali būti apibendrinta pagal prekės
ženklą, programėlę, mokėjimo priemonių kategorijas ir
operacijai taikomus tarpbankinių mokesčių tarifus.
2.           Aptarnaujančiosios
įmonės ir gavėjo sutartyje gali būti įrašyta nuostata,
kad 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodyta informacija teikiama ar sąlygos
su ja susipažinti sudaromos periodiškai ne rečiau kaip kartą per
mėnesį bei sutartu būdu, kad gavėjas galėtų
saugoti ir atkurti informaciją nepakitusią.
IV skyrius
Baigiamosios nuostatos
13 straipsnis
Kompetentingos institucijos
1.           Valstybės narės
paskiria kompetentingas institucijas, turinčias įgaliojimus
užtikrinti šio reglamento vykdymą, taip pat tyrimo ir vykdymo užtikrinimo
įgaliojimus.
2.           Valstybės narės
gali kompetentingomis institucijomis paskirti esamas įstaigas.
3.           Valstybės narės
gali paskirti skirtingas kompetentingas institucijas.
4.           Per du mėnesius nuo šio
reglamento įsigaliojimo valstybės narės praneša Komisijai apie
tas kompetentingas institucijas. Jos nedelsdamos praneša Komisijai apie visus
vėlesnius su tomis institucijomis susijusius pasikeitimus.
5.           1 dalyje nurodytos paskirtos
kompetentingos institucijos turi savo pareigoms atlikti reikiamus išteklius.
6.           Valstybės narės
reikalauja, kad kompetentingos institucijos veiksmingai stebėtų, ar
laikomasi šio reglamento, ir imtųsi visų priemonių, kurių
reikia norint užtikrinti tokį laikymąsi.
7.           Valstybės narės
užtikrina, kad būtų suteikiama teisė skųsti 1 dalyje
nurodytas paskirtas institucijas.
14 straipsnis
Sankcijos
1.           Valstybės narės
nustato sankcijų už šio reglamento pažeidimus skyrimo taisykles ir imasi
visų būtinų priemonių jų taikymui užtikrinti. Tokios
sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.
2.           Apie šias nuostatas
valstybės narės praneša Komisijai per du mėnesius po šio
reglamento įsigaliojimo ir nedelsdamos praneša apie bet kokius
vėlesnius joms poveikio turinčius pakeitimus.
15 straipsnis
Ginčų sprendimo, neteisminio skundų nagrinėjimo ir
teisių gynimo procedūros
1.           Valstybės narės
nustato tinkamas ir veiksmingas neteisminio skundų nagrinėjimo ir
teisių gynimo procedūras gavėjų ir jų mokėjimo
paslaugų teikėjų ginčams pagal šį reglamentą
spręsti. Tais tikslais valstybės narės, kai tinkama, paskiria
esamas įstaigas arba įsteigia naujas įstaigas.
2.           Per dvejus metus nuo šio
reglamento įsigaliojimo valstybės narės praneša Komisijai apie
tas įstaigas. Jos nedelsdamos praneša Komisijai apie visus vėlesnius
su tomis įstaigomis susijusius pasikeitimus.
16 straipsnis
Nuostata dėl peržiūros
Praėjus ketveriems metams nuo šio
reglamento įsigaliojimo Komisija Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia
šio reglamento taikymo ataskaitą. Komisijos ataskaitoje visų pirma
nagrinėjamas tarpbankinių mokesčių dydžio tinkamumas ir
skatinimo priemonės, kaip antai mokesčiai, atsižvelgiant į
įvairių mokėjimo priemonių naudojimą ir sąnaudas
bei naujų dalyvių ir naujų technologijų patekimo į
rinką lygį.
17 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja
dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos
oficialiajame leidinyje.
Šis reglamentas yra privalomas visas ir
tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje
Europos Parlamento vardu                           Tarybos
vardu
Pirmininkas                                                   Pirmininkas
[1]               Žr., pavyzdžiui, neseniai pateiktą
pasiūlymą dėl galimybės naudotis būtiniausias savybes
turinčiomis mokėjimo sąskaitomis (COM(2013) 266 final, 2013 m.
gegužės 8 d.).
[2]               http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2007:319:0001:01:EN:HTML.
[3]               2012 m. gegužės 24 d. Bendrojo Teismo sprendimas T 111/08,
MasterCard ir kiti prieš Komisiją, dar nepaskelbtas.
[4]               Byla
COMP/34.579, MasterCard, 2007 m. gruodžio 19 d. Komisijos sprendimas.
http://ec.europa.eu/competition/antitrust/cases/dec_docs/34579/34579_1889_2.pdf
[5]               2011 m. balandžio 26 d. Danijos
mokėjimo paslaugų ir elektroninių pinigų įstatymo,
konsolidavimo įstatymo Nr. 365 80 straipsnis, http://www.finanstilsynet.dk/en/Regler-og-praksis/Translated-regulations/~/media/Regler-og-praksis/2012/C_Act365_2011_new.ashx. Juo
reguliuojami ĮAM už tiesiogines
operacijas, o prekiautojai, kurie skirstomi į 8 skirtingas kainų
kategorijas, moka metinį mokestį, kurio dydį nustato Ekonomikos
ministerija.
[6]               https://www.gov.uk/government/consultations/opening-up-uk-payments.
[7]               http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52011DC0941:EN:NOT
[8]               http://ec.europa.eu/internal_market/payments/docs/cim/gp_feedback_statement_en.pdf
[9]               http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P7-TA-2012-0426+0+DOC+XML+V0//EN.
[10]             http://ec.europa.eu/internal_market/payments/docs/cim/gp_feedback_statement_en.pdf.
[11]             COM (2013) 266 final.
[12]             Plg. poveikio vertinimą, p. 208.
[13]             http://www.autoritedelaconcurrence.fr/user/standard.php?id_rub=418&id_article=1895.
[14]             http://www.autoritedelaconcurrence.fr/user/standard.php?id_rub=418&id_article=1895.
[15]             OL C , , p. .
[16]             OL C , , p. .
[17]             2007 m. lapkričio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos
direktyva 2007/64/EB dėl mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje, iš
dalies keičianti direktyvas 97/7/EB, 2002/65/EB, 2005/60/EB ir 2006/48/EB
ir panaikinanti Direktyvą 97/5/EB (OL L 319, 2007 12 5, p. 1).
[18]             2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos
reglamentas (EB) Nr. 924/2009 dėl tarptautinių mokėjimų
Bendrijoje, panaikinantis Reglamentą (EB) Nr. 2560/2001 (OL L 266, 2009 10 9,
p. 11).
[19]             2012 m. kovo 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos
reglamentas (ES) Nr. 260/2012, kuriuo nustatomi kredito pervedimų ir
tiesioginio debeto operacijų eurais techniniai ir komerciniai reikalavimai
ir iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 924/2009 (OL L 94, 2012 3 30, p. 22).
[20]             2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos
direktyva 2011/83/ES dėl vartotojų teisių, kuria iš dalies
keičiamos Tarybos direktyva 93/13/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos
direktyva 1999/44/EB bei panaikinamos Tarybos direktyva 85/577/EEB ir Europos
Parlamento ir Tarybos direktyva 97/7/EB (OL L 304, 2011 11 22, p. 64).
[21]             Italija, Vengrija, Lenkija ir Jungtinė
Karalystė.
[22]             2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir
Tarybos direktyva 2011/83/ES dėl vartotojų teisių.