				|

		52013PC0152

			Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS kuriuo valstybės narės įgaliojamos Europos Sąjungos interesų labui ratifikuoti Tarptautinės darbo organizacijos konvenciją dėl deramo darbo namų ūkio darbuotojams (Konvenciją Nr. 189) /* COM/2013/0152 final - 2013/0085 (NLE) */

			   	AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
1.           PASIŪLYMO APLINKYBĖS
Pasiūlymu bus sudarytos sąlygos
valstybėms narėms teisėtai ratifikuoti Tarptautinės darbo
organizacijos (TDO) konvenciją Nr. 189 dėl deramo darbo namų
ūkio darbuotojams (toliau – Namų ūkio darbuotojų konvencija
Nr. 189 arba Konvencija).
Namų ūkio darbuotojų
direktyva Nr. 189 buvo priimta per 100-ąją Tarptautinės
darbo konferencijos sesiją 2011 m. birželio 16 d. ir
turėtų įsigalioti 2013 m. rugsėjo mėn. Ja nustatoma
visuotinė minimali darbo apsauga namų ūkio darbuotojams.
Iki 2012 m. gruodžio mėn. Namų
ūkio darbuotojų konvenciją Nr. 189 buvo ratifikavusios trys
TDO šalys narės. TDO šią konvenciją priskyrė prie
konvencijų, kurias ji laiko atitinkančiomis šiandienos reikalavimus
ir kurias dėl šios priežasties skatina taikyti.
Europos Sąjunga (ES) yra
įsipareigojusi vykdyti deramo darbo darbotvarkės sklaidą tiek
Sąjungos viduje, tiek plėtodama išorės santykius. Darbo
standartai yra svarbiausias deramo darbo sąvokos elementas. Ratifikuodamos
TDO konvencijas valstybės narės aiškiai parodo, kad Sąjunga
vykdo suderintą politiką, siekdama pasaulio mastu gerinti darbo
standartus.
Be to, vykdydama Prekybos žmonėmis
panaikinimo ES strategiją[1]
Komisija paragino valstybes nares ratifikuoti visus tarptautinius dokumentus, susitarimus
ir teisinius įsipareigojimus, kuriais veiksmingiau, labiau suderintai ir
nuosekliau kovojama su prekyba žmonėmis. Tarp jų yra ir Namų
ūkio darbuotojų konvencija Nr. 189.
Todėl būtina pašalinti bet kokias ES
lygmens teisines kliūtis valstybėms narėms ratifikuoti Namų
ūkio darbuotojų konvenciją Nr. 189, kurios turinys nekelia
susirūpinimo galiojančio Sąjungos acquis požiūriu.
Namų ūkio konvencijos Nr. 189
nuostatomis siekiama padėti pažaboti prievartą prieš namų
ūkio darbuotojus ir jų išnaudojimą. Pagal Konvencijos 1
straipsnį namų ūkio darbuotojas – tai bet kuris pagal darbo
santykius namų ūkyje dirbantis asmuo (namų ūkyje
(ūkiuose) ar namų ūkiui (ūkiams) atliekamas darbas). Pagal Konvenciją TDO valstybės
narės turi imtis priemonių, kad užkirstų kelią smurtui ir
vaikų darbui įdarbinimo namų ūkiuose aplinkybėmis. 3
straipsniu užtikrinama namų ūkio darbuotojų pagrindinių su
darbu susijusių teisių apsauga, įpareigojant visas šalis nares
imtis Konvencijoje išdėstytų priemonių ir gerbti, skatinti bei
įgyvendinti pagrindinius darbo principus ir teises. Toliau
išdėstytomis nuostatomis TDO valstybės narės įpareigojamos:
·
nustatyti minimalų namų ūkio
darbuotojų amžių ir apsaugos priemones jaunesniems nei 18 metų
darbuotojams;
·
užkirsti kelią prievartai ir smurtui;
·
užtikrinti sąžiningas ir deramas
įdarbinimo sąlygas;
·
užtikrinti, kada darbuotojai būtų
informuojami apie jų įdarbinimo sąlygas ir detales;
·
reglamentuoti užsienio darbuotojų
įdarbinimą ir užtikrinti judėjimo laisvę;
·
įpareigoti taikyti vienodas kompensavimo ir
išmokų sąlygas namų ūkio darbuotojams ir kitiems
darbuotojams;
·
reglamentuoti ir stebėti privačių
įdarbinimo agentūrų veiklą ir
·
kurti specialias skundų pareiškimo priemones.
Namų ūkio darbuotojų konvencija
Nr. 189 taikoma Sąjungos teisės sritims, kurios reglamentuojamos
dideliu mastu.
Konvencija daugiausia apima aspektus,
susijusius su socialinės politikos sritimi, kurioje Sąjungos
teisė nustato minimalius reikalavimus dėl sveikatos ir saugos darbe,
dirbančio jaunimo apsaugos, motinystės apsaugos, rašytinės
pažymos, darbo laiko, imigracijos ir darbo prie laikino įdarbinimo
įmones[2].
Konvencija taip pat apima aspektus, susijusius
su kovos su diskriminacija sritimi, kurioje Sąjungos teisėje
nustatyti minimalūs reikalavimai dėl lygių užimtumo
galimybių, lyčių lygybės ir motinystės apsaugos[3].
Konvencija taip pat apima aspektus, susijusius
su teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ir prieglobsčio ir
imigracijos sritimis, kuriose Sąjungose teisėje nustatyti
minimalūs reikalavimai dėl kovos su prekyba žmonėmis ir
sankcijų darbdaviams[4].
Be to, Namų ūkio konvencijos 8
straipsnis skirtas namų ūkio darbuotojų migrantų apsaugai
ir apima aspektus, susijusius su laisvu darbuotojų judėjimu pagal
Sąjungos teisę[5].
2.           KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS
ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI
Netaikoma.
3.           TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI
Vadovaujantis Europos Sąjungos Teisingumo
Teismo parengtomis taisyklėmis[6]
dėl išorės kompetencijų, ypač susijusiomis su
Tarptautinės darbo organizacijos konvencijos[7] sudarymu ir ratifikavimu,
valstybės narės be išankstinio Tarybos leidimo savarankiškai negali
nuspręsti, ar ratifikuoti Konvenciją, nes kai kurios Konvencijos
dalys priklauso Sąjungos kompetencijai.
Be to, Europos Sąjunga pati negali
ratifikuoti TDO konvencijų, nes tik valstybės gali būti
tokių konvencijų šalimis.
Todėl jeigu susitarimo ar sutarties
dalykas iš dalies priklauso Sąjungos kompetencijai ir iš dalies –
valstybių narių kompetencijai, Sąjungos institucijos ir
valstybės narės privalo imtis visų reikiamų priemonių,
kad ratifikuojant Konvenciją ir įgyvendinant dėl Konvencijos
atsiradusius įsipareigojimus būtų užtikrintas kuo geresnis
bendradarbiavimas[8].
Per pastarąjį dešimtmetį
priimtų trijų TDO konvencijų tam tikros dalys priklauso
Sąjungos kompetencijai, todėl Taryba leido valstybėms
narėms Sąjungos interesų labui ratifikuoti Sąjungos
kompetencijai priklausančias konvencijų dalis[9]. Komisija taip pat
priėmė pasiūlymą dėl tokio Tarybos sprendimo dėl
Cheminių medžiagų konvencijos Nr. 170[10].
Būtent dėl Namų ūkio darbuotojų
konvencijos Nr. 189 įvairūs socialinės politikos, kovos su
diskriminacija, teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ir
prieglobsčio bei imigracijos sričių, kurioms taikoma Konvencija,
aspektai reglamentuojami tokiu dideliu mastu, kad šiuo požiūriu
valstybės narės išorės veiksmų srityje nebegali veikti kaip
suverenios valstybės[11].
SESV 153 straipsnis yra pagrindinis susijusios Sąjungos teisės
teisinis pagrindas, kuris dauguma atvejų yra išsamesnis nei Namų
ūkio darbuotojų konvencijoje Nr. 189 nustatyti bendrieji
principai. Nėra prieštaravimo tarp Konvencijoje nustatytų
bendrųjų principų ir Sąjungos teisės, o Konvencijos
nuostatos ir minimalūs Sąjungos acquis nustatyti reikalavimai
šiose srityse dera tarpusavyje.
Iš TDO konstitucijos 19 straipsnio 8 dalies
aišku, kad Konvencijoje yra pateikti minimalūs standartai, o tai reiškia,
kad nacionalinėmis įgyvendinimo priemonėmis galima numatyti
aukštesnius standartus už nurodytuosius Konvencijoje.
Metodas, kuriuo vadovaujamasi pagal
Konvencijos nuostatas dėl darbuotojų apsaugos ir vienodo
požiūrio į darbuotojus, ir Sąjungos acquis nustatyti
minimalūs reikalavimai dera tarpusavyje. Tai reiškia, kad Sąjungos
priemonės gali būti griežtesnės nei TDO standartai ir
atvirkščiai[12].
Namų ūkio darbuotojų
konvencijoje Nr. 189 yra vienas straipsnis, skirtas namų ūkio
darbuotojų migrantų apsaugai (8 straipsnis), kuris galėtų
prieštarauti laisvam darbuotojų judėjimui – sričiai, kurioje
Sąjunga turi išimtinę kompetenciją[13]. Tačiau pagrindinis
Konvencijos tikslas nėra reguliuoti klausimą, kuris priklauso
išimtinei Sąjungos kompetencijai. Be to, Konvencijos 8 straipsnio 2 dalyje
nurodyta, kad reikalavimas gauti raštišką pasiūlymą prieš
kertant nacionalines sienas netaikomas regioninės ekonominės
integracijos sritims. Šia apsaugos sąlyga užkertamas kelias galimybei, kad
Konvencija ir Sąjungos acquis laisvo darbuotojų judėjimo
srityje pagal SESV 45 straipsnį ir Reglamentą Nr. 492/2011 gali
tarpusavyje nederėti. Taigi Konvencijos nuostatos šioje srityje dera su
Sąjungos acquis.
Todėl šiuo pasiūlymu siekiama
įgalioti valstybes nares Sąjungos interesų labui ratifikuoti tas
Namų ūkio darbuotojų konvencijos Nr. 189 dalis, kurios priklauso
Sąjungos kompetencijai.
Pasiūlymas grindžiamas Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo 218 straipsnio 6 dalimi, kuri taikoma pagal
analogijos principą kartu su SESV 153 straipsniu, kuris yra Sąjungos
teisės aktų dėl darbuotojų darbo sąlygų apsaugos
ir gerinimo teisinis pagrindas.
2013/0085 (NLE)
Pasiūlymas
TARYBOS SPRENDIMAS
kuriuo valstybės narės
įgaliojamos Europos Sąjungos interesų labui ratifikuoti
Tarptautinės darbo organizacijos konvenciją dėl deramo darbo
namų ūkio darbuotojams (Konvenciją Nr. 189)
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 153 straipsnį
kartu su 218 straipsnio 6 dalies a punkto v papunkčiu ir
218 straipsnio 8 dalies pirma pastraipa,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento
pritarimą[14],
kadangi:
(1)       Europos Parlamentas, Taryba
ir Komisija ragina prisidėti prie Europos Sąjungos pastangų
vykdant deramo darbo sklaidą tiek Sąjungos viduje, tiek už jos
ribų ratifikuojant tarptautines darbo konvencijas, kurias Tarptautinė
darbo organizacija laiko atitinkančiomis šiandienos reikalavimus ir
kuriose darbuotojų darbo sąlygų apsauga ir gerinimas yra
svarbūs aspektai;
(2)       dauguma 2011 m.
Tarptautinės darbo organizacijos (TDO) konvencijos Nr. 189 dėl
deramo darbo namų ūkių darbuotojams (toliau – Konvencija)
taisyklių jau iš esmės yra įtrauktos į tokių
sričių kaip socialinė politika[15],
kova su diskriminacija[16],
teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose[17] ir prieglobstis bei imigracija[18] Sąjungos acquis;
(3)       Konvencijos nuostatos
dėl namų ūkio darbuotojų migrantų apsaugos gali turėti
poveikio laisvam darbuotojų judėjimui – sričiai, kurioje
Sąjunga turi išimtinę kompetenciją[19];
(4)       dėl to tam tikros
Konvencijos dalys priklauso Sąjungos kompetencijai ir valstybės
narės negali prisiimti su šiomis dalimis susijusių
įsipareigojimų nedalyvaujant Sąjungos institucijoms[20];
(5)       Europos Sąjunga
konvencijos ratifikuoti negali, nes tik valstybės narės gali
būti jos šalimis;
(6)       šiomis aplinkybėmis
valstybės narės ir Sąjungos institucijos privalo bendradarbiauti
dėl Konvencijos ratifikavimo;
(7)       todėl Taryba
įgalioja valstybes nares, kurios įpareigotos laikytis Sąjungos
teisės aktų dėl minimalių darbo sąlygų srities
reikalavimų, ratifikuoti Konvenciją Europos Sąjungos
interesų labui,
PRIĖMĖ ŠĮ
SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Valstybės narės įgaliojamos ratifikuoti
2011 m. Tarptautinės darbo organizacijos konvencijos Nr. 189 dėl
deramo darbo namų ūkių darbuotojams (Konvencija Nr. 189)
dalis, kurios pagal Sutartis priklauso Sąjungos kompetencijai.
2 straipsnis
Šis sprendimas skirtas valstybėms
narėms.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               Prekybos žmonėmis panaikinimo ES strategija
2012–2016 m., COM(2012) 286, 2012 6 19.
[2]               Direktyva 89/391/EEB, Direktyva 94/33/EEB, Direktyva
91/533/EEB, Direktyva 2003/88/EB, Direktyva 2011/98/ES, Direktyva 2008/104/EB.
[3]               Direktyva 2000/78/EB, Direktyva 2000/43/EB, Direktyva
2006/54/EB, Direktyva 92/85/EEB.
[4]               Direktyva 2011/36/EB, Direktyva 2009/52/EB.
[5]               SESV 25 straipsnis ir
Reglamentas Nr. 492/2011.
[6]               ETT sprendimas dėl AETR (Europos šalių
susitarimo dėl kelių transporto priemonių ekipažų,
važiuojančių tarptautiniais maršrutais, darbo), 1971 m. kovo 31 d.
byla 22/70, Rink. 1971, 263; taip pat žr. SESV 3 straipsnio 2 dalį,
kuriame šie principai buvo kodifikuoti.
[7]               1993 m. kovo 19 d. ETT nuomonė 2/91 dėl
Cheminių medžiagų konvencijos Nr. 170, Rink. 1993-I, p. 1061.
[8]               ETT nuomonė 2/91 (ten pat),
36, 37 ir 38 punktai.
[9]               Per pastarąjį
dešimtmetį buvo priimti trys Tarybos sprendimai, kuriais valstybės
narės įgaliojamos ratifikuoti TDO konvencijas: 2005 m. balandžio 14 d. Tarybos sprendimas įgaliojantis valstybes
nares Bendrijos interesų labui ratifikuoti Tarptautinės darbo
organizacijos konvenciją dėl jūrininkų tapatybės
dokumentų (Konvencija Nr. 185) (OL L 136, 2005 5 30, p.1); 2007 m. birželio 7 d. Tarybos sprendimas, įgaliojantis
valstybes nares Europos bendrijos interesų labui ratifikuoti
Tarptautinės darbo organizacijos 2006 m. darbo jūroje konvenciją
(OL L 161, 2007 6 22, p. 63); 2010
m. birželio 7 d. Tarybos sprendimas, kuriuo valstybės narės
įgaliojamos Europos Sąjungos interesų labui ratifikuoti
Tarptautinės darbo organizacijos 2007 m. Darbo žvejybos sektoriuje
konvenciją (Konvenciją Nr. 188) (OL L 145,
2010 6 11, p. 12).
[10]             2012 m. lapkričio
20 d. COM(2012) 677.
[11]             ETT nuomonė 2/91, 25 ir 26
punktai.
[12]             ETT nuomonė 2/91, 18 punktas.
[13]             SESV 25 straipsnis ir Reglamentas
Nr. 492/2011.
[14]             OL C , , p. .
[15]             Įskaitant pagrindų Direktyvą 89/391/EEB
dėl sveikatos ir saugos darbe, Direktyvą 94/33EB dėl
dirbančio jaunimo, Direktyvą 92/85/EEB dėl motinystės
apsaugos, Direktyvą 91/553/EEB dėl rašytinės pažymos, Direktyvos
2003/88EB dėl darbo laiko ir Direktyvą 2008/104/EB dėl darbo per
laikinojo įdarbinimo įmones.
[16]             Įskaitant Direktyvą 2000/78/EB dėl
lygių užimtumo galimybių, Direktyvą 2006/54/EB dėl
lyčių lygybės ir Direktyvą 92/85/EEB dėl
motinystės apsaugos.
[17]             Įskaitant Direktyvą
2011/36/ES dėl prekybos žmonėmis prevencijos, kovos su ja ir
aukų apsaugos.
[18]             Įskaitant Direktyvą 2009/52/EB dėl
sankcijų darbdaviams ir Direktyvą 2011/98/ES dėl vieno leidimo.
[19]             SESV 25 straipsnis ir Reglamentas
Nr. 492/2011.
[20]             1993 m. kovo 19 d. Europos Teisingumo Teismo nuomonė
2/91, Rink. 1993-I, p. 1061, 26 punktas.


				|

		52013PC0390

			Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS dėl perviršinio deficito Maltoje /* COM/2013/0390 final - 2013/0179 (NLE) */

			   	2013/0179 (NLE)
Pasiūlymas
TARYBOS SPRENDIMAS
dėl perviršinio deficito Maltoje
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 126 straipsnio 6 dalį,
atsižvelgdama į Komisijos
pasiūlymą,
atsižvelgdama į Maltos pateiktas
pastabas,
kadangi:
(1)       pagal Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo (SESV) 126 straipsnį valstybės
narės turi vengti perviršinio valdžios sektoriaus deficito;
(2)       Stabilumo ir augimo pakto
pagrindinis tikslas yra patikimi valstybės finansai – priemonė
sudaryti geresnes sąlygas kainų stabilumui ir dideliam tvariam
augimui, leidžiančiam kurti naujas darbo vietas;
(3)       pagal SESV 126 straipsnyje
nustatytą perviršinio deficito procedūrą (PDP), kuri paaiškinta
Tarybos reglamente (EB) Nr. 1467/97 dėl perviršinio deficito
procedūros įgyvendinimo paspartinimo ir paaiškinimo[1] (kuris
yra Stabilumo ir augimo pakto sudėtinė dalis), numatyta priimti
sprendimą dėl perviršinio deficito. Prie Sutarties pridėtame
Protokole dėl perviršinio deficito procedūros nustatomos papildomos
nuostatos, susijusios su PDP įgyvendinimu. Tarybos reglamentu (EB)
Nr. 479/2009[2]
nustatytos išsamios taisyklės ir apibrėžtys, susijusios su to
protokolo nuostatų taikymu;
(4)       vadovaujantis SESV 126
straipsnio 5 dalimi, jei Komisija mano, kad valstybėje narėje yra
susidaręs arba gali susidaryti perviršinis deficitas, ji pateikia
nuomonę tai valstybei narei ir apie tai informuoja Tarybą.
Atsižvelgdama į savo pranešimą pagal SESV 126 straipsnio 3 dalį
ir į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę pagal SESV 126
straipsnio 4 dalį, Komisija padarė išvadą, kad Maltoje yra
susidaręs perviršinis deficitas. Todėl 2013 m. gegužės
29 d. Komisija pateikė Maltai tokią nuomonę ir apie tai
informavo Tarybą[3];
(5)       SESV 126 straipsnio 6 dalyje
teigiama, kad Taryba, prieš priimdama sprendimą, ar yra susidaręs
perviršinis deficitas, turėtų apsvarstyti ir nuodugniai
įvertinti visas pastabas, kurias atitinkama valstybė narė
pageidauja pateikti. Maltos atveju, atlikus bendrą vertinimą, daromos
toliau pateiktos išvados;
(6)       remiantis 2013 m.
balandžio mėn. Maltos valdžios institucijų pateiktais duomenimis,
2012 m. valdžios sektoriaus deficitas Maltoje siekė 3,3 % BVP,
taigi viršijo 3 % BVP pamatinę vertę. Komisijos pranešime pagal
SESV 126 straipsnio 3 dalį laikoma, kad deficitas buvo artimas 3 %
BVP pamatinei vertei, tačiau pamatinės vertės viršijimas negali
būti laikomas išimtiniu, kaip apibrėžta Sutartyje ir Stabilumo ir
augimo pakte. Visų pirma jis nesusidarė dėl didelio ekonomikos
nuosmukio, kaip apibrėžta Sutartyje ir Stabilumo ir augimo pakte. 2010 ir
2011 m. realus BVP augimas kasmet vidutiniškai viršijo 2 % ir buvo
didesnis už potencialų augimą. 2013 m. kovo 11 d.
nacionalinės statistikos tarnybos paskelbti preliminarūs BVP duomenys
rodo, kad 2012 m. ekonomikos augimas sulėtėjo, bet išliko
teigiamas ir siekė 0,8 %. Apskaičiuota, kad 2011 m.
buvęs teigiamas gamybos apimties atotrūkis 2012 m. tapo šiek
tiek neigiamas. Numatomas pamatinės vertės viršijimas negali
būti laikomas laikinu. Pagal Komisijos 2013 m. pavasario
prognozę 2013 m. deficitas turėtų padidėti iki
3,7 % BVP, o 2014 m. jis turėtų siekti 3,6 % BVP.
Sutartyje nustatytas deficito kriterijus nėra įvykdytas;
(7)       iš praneštų duomenų
taip pat matyti, kad bendroji valdžios sektoriaus skola 2012 m. buvo
72,1 % BVP, taigi viršijo 60 % BVP pamatinę vertę.
Komisijos 2013 m. pavasario prognozėje numatoma, kad 2014 m.
skolos santykis padidės iki 74,9 % BVP. 2012 m. gruodžio mėn.
nutraukus PDP, nuo 2012 m. Maltai taikomas trejų metų pereinamasis
laikotarpis, po kurio ji privalo laikytis skolos mažinimo kriterijaus.
2012 m. Malta nepadarė pakankamos pažangos siekdama laikytis skolos
mažinimo kriterijaus: jos struktūrinis deficitas, užuot
sumažėjęs, kaip buvo reikalaujama, dar padidėjo. Todėl
galima daryti išvadą, kad Sutartyje nustatytas skolos kriterijus nėra
įvykdytas;
(8)       pagal Sutarties ir Stabilumo
ir augimo pakto nuostatas Komisija pranešime taip pat nagrinėjo svarbius
veiksnius. Kaip nurodyta Stabilumo ir augimo pakte, jeigu vertinant, ar
laikomasi reikalavimų pagal deficito kriterijų, šalių skolos
santykis viršija 60 % BVP (kaip Maltos), priimant sprendimą dėl
perviršinio deficito į šiuos veiksnius galima atsižvelgti tik jeigu
valdžios sektoriaus deficitas išlieka artimas pamatinei vertei ir pamatinė
vertė viršijama laikinai; Maltos atveju šios sąlygos nėra
įvykdytos[4].
Į tokius veiksnius buvo atsižvelgta vertinant skolos kriterijaus
nesilaikymą, tačiau jie nesuteikia pagrindo abejoti sprendimu
dėl perviršinio deficito. Visų pirma pažanga siekiant laikytis skolos
mažinimo kriterijaus buvo įvertinta atsižvelgiant į finansinės
pagalbos euro zonos valstybėms narėms skolą ir deficitą
didinantį poveikį. Maltos atveju bendras Graikijos paskolų
priemonės, Europos finansinio stabilumo fondo išmokų, kapitalo
įnašų į Europos stabilumo mechanizmą ir veiksmų pagal
Graikijos programą 2011–2014 m. poveikis skolai sudaro 3,9 %
BVP, o deficitui – 0,1 % BVP. Atsižvelgus į šių veiksmų poveikį,
2012 m. struktūrinės priemonės, kurių Malta
turėjo imtis siekdama laikytis skolos kriterijaus, būtų buvusios
mažesnės, tačiau vis tiek gerokai didesnės už Maltos
2012 m. faktiškai įgyvendintas struktūrines priemones,
PRIĖMĖ ŠĮ
SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Atlikus bendrą vertinimą nustatyta,
kad Maltoje yra susidaręs perviršinis deficitas.
2 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Maltos Respublikai.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 209, 1997 8 2, p. 6.
[2]               OL L 145, 2009 6 10, p. 1–9.
[3]               Visi su PDP susiję Maltai skirti dokumentai pateikti šioje
svetainėje:
http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/deficit/countries/malta_en.htm.
[4]               Tarybos reglamento (EB) Nr. 1467/97 2 straipsnio 4 dalis.