				|

		52014PC0721

			Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS kuriuo Austrija, Belgija ir Lenkija įgaliojamos ratifikuoti Budapešto konvenciją dėl krovinių vežimo vidaus vandenų keliais sutarties (CMNI) arba prie jos prisijungti /* COM/2014/0721 final - 2014/0345 (NLE) */

			   	AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
1.           PASIŪLYMO
APLINKYBĖS
Komisija siūlo Tarybai įgalioti
Austriją ir Lenkiją ratifikuoti Budapešto konvenciją dėl
krovinių vežimo vidaus vandenų keliais sutarties (CMNI) (toliau –
Budapešto konvencija) arba prie jos prisijungti. Budapešto konvencija priimta
Centrinės laivybos Reinu komisijos ir Dunojaus komisijos,
bendradarbiaujant su Jungtinių Tautų Europos ekonomine komisija,
bendrai surengtoje diplomatinėje konferencijoje.
2005 m. balandžio 1 d.
įsigaliojusi Budapešto konvencija tapo labai sėkminga ir ja
prisidedama prie vidaus rinkos transporto srityje. Ja siekiama tarp Europos
šalių suderinti sutartinius ir vidaus vandenų navigacijos standartus.
Šios konvencijos susitariančiosios šalys jau yra vienuolika Sąjungos
valstybių narių, konkrečiai: Belgija[1], Bulgarija,
Čekija, Kroatija, Liuksemburgas, Nyderlandai, Prancūzija, Rumunija,
Slovakija, Vokietija ir Vengrija. Airija, Danija, Estija, Graikija, Ispanija,
Italija, Jungtinė Karalystė, Kipras, Latvija, Lietuva, Malta,
Portugalija, Slovėnija, Suomija ir Švedija Komisijai nurodė
neturinčios vidaus vandens kelių, kuriems būtų taikoma
Budapešto konvencija.
Austrija ir Lenkija keletą kartų
išreiškė susidomėjimą tapti konvencijos šalimis; iš tiesų
jų dalyvavimas paskatins plačiai taikyti šį teisinį
dokumentą ir suteiks naudos piliečiams ir įmonėms.
2.           KONSULTACIJŲ SU
SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI
Austrijos ir Lenkijos prisijungimo prie
Budapešto konvencijos klausimas buvo keletą kartą nagrinėtas
Civilinės teisės klausimų darbo grupės (bendrieji
klausimai) posėdžiuose.
Net konvencijos šalimis neketinančios
tapti valstybės narės linkusios paremti Komisijos iniciatyvą,
kuria siekiama įgalioti Austriją ir Lenkiją ratifikuoti
Budapešto konvenciją ar prie jos prisijungti.
Šį pasiūlymą taip pat aktyviai
rėmė vidaus vandenų laivybos verslui atstovaujančios
Europos asociacijos (Europos baržų sąjunga ir IVR (Tarptautinė
asociacija vidaus vandenų laivybos ir draudimo interesams atstovauti ir
Europos vidaus vandenų laivų registrui tvarkyti)).
3.           TEISINIAI PASIŪLYMO
ASPEKTAI
Budapešto konvencijos 29 straipsnyje yra
nuostatų dėl vežimo sutarties, kuriai taikoma konvencija, šalių
teisės pasirinkimo. Šiomis nuostatomis daromas poveikis Reglamente (EB)
Nr. 593/2008 nustatytoms taisyklėms dėl sutartinėms
prievolėms taikytinos teisės (Roma I)[2].
Todėl Budapešto konvencija yra susitarimas, iš dalies patenkantis į
išimtinės Europos Sąjungos kompetencijos sritį. Valstybės
narės konvencijos negali ratifikuoti ar prie jos prisijungti
neturėdamos Sąjungos įgaliojimo (SESV 2 straipsnio 1 dalis).
Komisija pastebi, kad Belgija Budapešto
konvenciją ratifikavo 2008 m. rugpjūčio 5 d., po
reglamento „Roma I“ priėmimo ir įsigaliojimo 2008 m. liepos
24 d. Todėl Sąjungos įgaliojimas turi būti skirtas ir
Belgijai, kad būtų ištaisyta dabartinė neteisėta
padėtis.
Komisija taip pat pažymi, kad tik kai kurios
valstybės narės išreiškė susidomėjimą būti
konvencijos šalimis. Kitos valstybės narės nelaiko savęs
suinteresuotomis, nes mano, kad neturi vidaus vandens kelių, kuriems
būtų taikoma Budapešto konvencija. Be to, konvencija nenumatoma
galimybė Sąjungai tapti jos šalimi, ir bet kuriuo atveju Komisija
šiuo metu neketina siūlyti pritarti, kad konvencija kaip nors kitaip
saistytų Sąjungą.
Su vidaus navigacija susijusiuose ES
teisės aktuose nėra vienodos vidaus vandens kelių
apibrėžties. Kai kurių su vidaus vandens keliais susijusių
direktyvų ar reglamentų taikymo sritis kiekviename teisės akte
reglamentuojama skirtingai. Pavyzdžiui, Direktyvoje 2006/87/EB dėl vidaus
vandens keliais plaukiojančių laivų techninių
reikalavimų[3]
pateikiamas vidaus vandens kelių, kuriems taikoma direktyva, sąrašas
(I priedas). Šis sąrašas grindžiamas valstybių narių
pranešimais, kuriais jos deklaruoja, kur jų teritorijose direktyva
turėtų būti taikoma. Kita vertus, Direktyvoje 96/50/EB dėl
nacionalinių laivų kapitonų pažymėjimų,
leidžiančių vežti krovinius ir keleivius Bendrijos vidaus
vandenų keliais, įgijimo sąlygų suderinimo[4] nustatant, kurie
vandens keliai patenka į direktyvos taikymo sritį, naudojama kitokia
sistema.
 Iš principo direktyva taikoma visiems ES vidaus vandens keliams, išskyrus
Reiną ir kitus Direktyvos 91/672/EEB II priede paminėtus vandens
kelius.
Sąjunga gali išimties tvarka
įgalioti vieną ar daugiau valstybių narių būti
konvencijos šalimi. Šiuo atveju išimtinė kompetencija apribota vienintele
nuostata, ir toks įgaliojimas nėra kliūtis įgyvendinti
Sąjungos išorės politiką dėl teisminio bendradarbiavimo
civilinėse ir komercinėse bylose. Pirmiausia pagrįstas yra
Austrijos ir Lenkijos prašymas, nes kitos valstybės narės konvencijos
šalimis tapo iki Reglamento (EB) Nr. 593/2008 priėmimo. Šiuo
įgaliojimu neturi būti daromas poveikis išimtinei Sąjungos
kompetencijai; jis skirtas labai konkrečioms aplinkybėms.
Todėl Tarybos sprendimas turi būti
skirtas tik Austrijai, Belgijai ir Lenkijai.
Pagal Budapešto konvencijos 30 straipsnį
susitariančiosios valstybės gali padaryti pareiškimus dėl
konvencijos taikymo srities. Atitinkamos valstybės narės,
prisijungdamos prie Konvencijos, gali padaryti visus jų nuomone
reikalingus pareiškimus, galimus pagal Konvencijos nuostatas. Šių
pareiškimų tekstas turėtų būti pridėtas prie Tarybos
sprendimo. […]
2014/0345 (NLE)
Pasiūlymas
TARYBOS SPRENDIMAS
kuriuo Austrija, Belgija ir Lenkija
įgaliojamos ratifikuoti Budapešto konvenciją dėl krovinių
vežimo vidaus vandenų keliais sutarties (CMNI) arba prie jos prisijungti
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 2 straipsnio 1 dalį ir
81 straipsnio 2 dalį kartu su 218 straipsnio 6 dalies a punktu,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento
pritarimą[5],

kadangi:
(1)       Sąjunga stengiasi sukurti bendrą teisminę
erdvę, grindžiamą teismo sprendimų abipusio pripažinimo
principu;
(2)       Budapešto konvencija dėl
krovinių vežimo vidaus vandenų keliais sutarties (CMNI) (toliau –
Budapešto konvencija) yra vertinga priemonė vidaus vandenų laivybai
visoje Europoje skatinti;
(3)       Sąjunga turi
išimtinę kompetenciją bent jau dėl Budapešto konvencijos
dėl krovinių vežimo vidaus vandenų keliais sutarties (CMNI) 29
straipsnio tiek, kiek šiomis nuostatomis daromas poveikis Reglamente (EB) Nr.
593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma
I) nustatytoms taisyklėms[6];
(4)       regioninės
ekonominės integracijos organizacijos negali prisijungti prie Budapešto
konvencijos. Todėl Sąjunga negali tapti Budapešto konvencijos
susitariančiąja šalimi;
(5)       todėl valstybės
narės, turinčios į Budapešto konvencijos taikymo sritį
patenkančių laivybai tinkamų vidaus vandens kelių,
turėtų būti įgaliotos konvenciją ratifikuoti arba prie
jos prisijungti;
(6)       Budapešto konvencijos
susitariančiosios šalys yra vienuolika Sąjungos valstybių
narių, konkrečiai: Belgija, Bulgarija, Čekija, Kroatija, Liuksemburgas,
Nyderlandai, Prancūzija, Rumunija, Slovakija, Vokietija ir Vengrija;
(7)       Belgija konvenciją
ratifikavo 2008 m. rugpjūčio 5 d., taigi po reglamento
„Roma I“ priėmimo. Todėl reikia, kad Taryba atgaline data
įgaliotų Belgiją ratifikuoti Budapešto konvenciją;
(8)       Austrija ir Lenkija, kurios
turi laivybai tinkamų vidaus vandens kelių, patenkančių
į Budapešto konvencijos taikymo sritį, išreiškė norą tapti
susitariančiosiomis šalimis;
(9)       likusios Sąjungos
valstybės narės nurodė, kad jos neturi į Budapešto
konvencijos taikymo sritį patenkančių laivybai tinkamų
vidaus vandens kelių ir todėl nėra suinteresuotos
konvenciją ratifikuoti ar prie jos prisijungti;
(10)      Budapešto konvencijoje
susitariančiosioms valstybėms suteikiama galimybė padaryti
pareiškimus dėl jos taikymo srities. Todėl prisijungdamos prie
Konvencijos Austrija ir Lenkija turėtų padaryti visus jų nuomone
reikalingus pareiškimus, galimus pagal Konvencijos nuostatas. Šių
pareiškimų tekstas turėtų būti pridėtas prie Tarybos
sprendimo;
(11)     Jungtinei Karalystei ir
Airijai 2008 m. birželio 17 d. Reglamentas (EB) Nr. 593/2008 dėl
sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I) yra
privalomas, todėl jos dalyvauja priimant šį sprendimą;
(12)     pagal prie Europos
Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
pridėto Protokolo Nr. 22 dėl Danijos pozicijos 1 ir
2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šį sprendimą ir jis
nėra jai privalomas ar taikomas,
PRIĖMĖ ŠĮ
SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1. Taryba įgalioja Austriją,
Belgiją ir Lenkiją 2 straipsnyje išdėstytomis sąlygomis
ratifikuoti Budapešto konvenciją dėl krovinių vežimo vidaus
vandenų keliais sutarties (CMNI) arba prie jos prisijungti.
2. Konvencijos tekstas pateikiamas šio
sprendimo I priede.
2 straipsnis
Taryba įgalioja Austriją ir
Lenkiją ratifikuojant Budapešto konvenciją ar prisijungiant prie jos
padaryti atitinkamus pagal konvencijos nuostatas leidžiamus pareiškimus.
Šis sprendimas skirtas Austrijai, Belgijai ir
Lenkijai.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               JT EEK svetainės duomenimis, Belgija Budapešto
konvenciją ratifikavo 2008 m. rugpjūčio 5 d., taigi po
Reglamento (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms
taikytinos teisės (Roma I) įsigaliojimo.
[2]               OL L 177, 2008 7 4, p. 6.
[3]               OL L 389, 2006 12 30, p. 1–260.
[4]               OL L 235, 1996 9 17, p. 31–38.
[5]               OL C […], […], p. […].
[6]               OL L 177, 2008 7 4, p. 6.
Budapešto konvencija dėl
krovinių vežimo
vidaus
vandenų keliais sutarties (CMNI)

Priimta
CRK, Dunojaus komisijos ir JT EEK 2000 m. rugsėjo 25 – spalio 3 d.
bendrai surengtoje diplomatinėje konferencijoje Budapešte.
Šios konvencijos šalys,
atsižvelgdamos
į 1975 m. rugpjūčio 1 d. Europos saugumo ir
bendradarbiavimo konferencijos baigiamajame akte numatytas rekomendacijas
dėl teisinio režimo suderinimo siekiant plėtoti Centrinės
laivybos Reinu komisijos ir Dunojaus komisijos valstybių narių transportą
bendradarbiaujant su Jungtinių Tautų Europos ekonomine komisija,
pripažindamos, kad
būtina ir pageidautina bendru sutarimu nustatyti tam tikras vienodas
taisykles, susijusias su krovinių vežimo vidaus vandenų keliais
sutartimis,
nusprendė
sudaryti tam skirtą konvenciją ir todėl susitarė taip:
I SKYRIUS. BENDROSIOS
NUOSTATOS
1 straipsnis.
Apibrėžtys
Šioje konvencijoje:
(1)
vežimo sutartis – bet kokia bet kurios rūšies
sutartis, kuria vežėjas įsipareigoja už atlygį nuvežti
krovinį vidaus vandenų keliais;
(2)
vežėjas – bet kuris asmuo, kuris su
siuntėju sudaro vežimo sutartį arba kurio vardu sudaroma tokia
sutartis;
(3)
faktinis vežėjas – bet kuris asmuo, išskyrus
vežėjui pavaldžius ir jo įgaliotus asmenis, kuriam vežėjas
pavedė vykdyti vežimą ar jo dalį;
(4)
siuntėjas – bet kuris asmuo, kuris su
vežėju sudaro vežimo sutartį arba kurio vardu ar kurio naudai
sudaroma tokia sutartis;
(5)
gavėjas – teisę priimti krovinį
turintis asmuo;
(6)
transporto dokumentas – dokumentas, kuriuo
įrodoma, kad vežimo sutartis sudaryta ir kad vežėjas perėmė
arba pakrovė krovinį, sudarytas konosamento arba važtaraščio ar
bet kurio kito prekyboje naudojamo dokumento pavidalu;
(7)
krovinio sąvoka neapima velkamų arba
stumiamų laivų, keleivių bagažo ir transporto priemonių;
kai krovinys sudėtas į konteinerį, ant padėklo arba ant
panašios gabenimo priemonės ar jos viduje arba kai jis supakuotas,
krovinio sąvoka apima ir tokią gabenimo priemonę arba
pakuotę, jei ją pateikė siuntėjas;
(8)
sąvoka „raštu“ apima, jei susijusios šalys
nesusitarė kitaip, informacijos perdavimą elektroninėmis,
optinėmis ar panašiomis ryšio priemonėmis, įskaitant, bet
neapsiribojant, telegrafą, telefaksą, teleksą, elektroninį
paštą ir elektroninį keitimąsi duomenimis (EDI), jeigu ši
informacija prieinama, kad ją būtų galima naudoti vėliau;
(9)
pagal šią konvenciją taikytina
atitinkamos valstybės teisė reiškia toje valstybėje
galiojančias teisines normas, išskyrus jos tarptautinės
privatinės teisės normas.
2 straipsnis. Taikymo
sritis
(1)
Ši konvencija taikoma bet kuriai vežimo
sutarčiai, pagal kurią krovinio pakrovimo uostas arba perėmimo
vieta ir krovinio iškrovimo uostas arba pristatymo vieta yra dviejose
skirtingose valstybėse, iš kurių bent viena yra šios konvencijos
šalis.    Jeigu sutartyje numatyta, kad galima rinktis iš keleto iškrovimo
uostų arba pristatymo vietų, pasirinkimą lemia iškrovimo uostas
arba pristatymo vieta, į kurią krovinys buvo faktiškai pristatytas.
(2)
Ši konvencija taikoma, jeigu vežimo sutarties
tikslas yra krovinio pervežimas be perkrovimo tiek vidaus vandenų keliais,
tiek vandenimis, kuriems taikomi jūrų reglamentai, 1 dalyje
išdėstytomis sąlygomis, nebent:
a)
pagal taikytiną jūrų
laivininkystės teisę išduotas jūrinis konosamentas arba
b)
atstumas, kurį reikia nukeliauti vandenimis,
kuriems taikomi jūrų reglamentai, yra didesnis.
(3)
Ši konvencija taikoma nepriklausomai nuo laivo
valstybės, registracijos vietos ar uosto, nuo to, ar laivas yra
jūrų ar vidaus vandenų laivybos laivas, ir nepriklausomai nuo
vežėjo, siuntėjo ar gavėjo pilietybės, nuolatinės
gyvenamosios vietos ar registruotos buveinės.
II SKYRIUS
SUSITARIANČIŲJŲ
ŠALIŲ TEISĖS IR ĮSIPAREIGOJIMAI
3 straipsnis
Krovinio perėmimas,
vežimas ir pristatymas
(1)
Vežėjas per nurodytą laiką nugabena
krovinį į pristatymo vietą ir pristato jį gavėjui
tokios būklės, kokios jis buvo jam perduotas.
(2)
Jei nesusitarta kitaip, krovinio perėmimas ir
pristatymas vyksta laive.
(3)
Kurį laivą naudoti, sprendžia
vežėjas. Jis privalo prieš kelionę ir jai prasidėjus su deramu
rūpestingumu užtikrinti, kad, įvertinus vežtiną krovinį,
laivas būtų tinkamos priimti krovinį būklės, tinkamas
laivybai ir turėtų sukomplektuotą įgulą ir
įrangą, kaip numato galiojantys reglamentai, bei pasirūpinti,
kad būtų suteikti reikalingi nacionaliniai ir tarptautiniai leidimai
vežti aptariamą krovinį.
(4)
Kai yra susitarta dėl vežimo konkrečiu laivu
ar konkrečios rūšies laivu, vežėjas turi teisę pakrauti
arba perkrauti visą krovinį ar jo dalį į kitą
laivą ar kitos rūšies laivą be siuntėjo sutikimo, tik:
a)
esant tokioms aplinkybėms kaip žemas vandens
lygis arba bet kokia kita kliūtis laivybai, kurių vežimo sutarties
sudarymo metu nebuvo galima numatyti ir kurioms esant būtina pakrauti arba
perkrauti krovinį, kad būtų galima įvykdyti vežimo
sutartį, ir kai vežėjas negali per atitinkamą laikotarpį
gauti nurodymų iš siuntėjo, arba
b)
kai tai atitinka uoste, kuriame yra laivas,
vyraujančią praktiką.
(5)
Išskyrus atvejus, kai numatyti atitinkami
siuntėjo įsipareigojimai, vežėjas užtikrina, kad krovinio
pakrovimas, sudėjimas ir pritvirtinimas nedarytų įtakos laivo
saugumui.
6. Vežėjas turi teisę vežti
krovinį ant denio arba atvirais laivais tik jei dėl to sutarta su
siuntėju arba jei tai atitinka konkrečios srities praktiką arba
to reikalauja įstatymų nuostatos.
4 straipsnis. Faktinis
vežėjas
(1)
Vežėjo ir faktinio vežėjo sutartis,
atitinkanti 1 straipsnio 1 dalyje išdėstytą apibrėžtį,
pagal šią konvenciją yra vežimo sutartis.  Šios sutarties tikslu
visos šios konvencijos nuostatos, susijusios su siuntėju, taikomos
vežėjui, o nuostatos, susijusios su vežėju, taikomos faktiniam vežėjui.
(2)
Jei vežėjas paveda vežimą ar jo dalį
vykdyti faktiniam vežėjui, nepriklausomai nuo to, ar tai daro naudodamasis
vežimo sutarties jam suteikta teise, jis vis tiek pagal šios konvencijos
nuostatas lieka atsakingas už visą vežimą.  Visos šios konvencijos
nuostatos, reglamentuojančios vežėjo atsakomybę, taip pat
taikomos faktinio vežėjo atsakomybei už jo vykdomą vežimą.
(3)
Pavesdamas vykdyti vežimą ar jo dalį
faktiniam vežėjui, vežėjas visada informuoja siuntėją.
(4)
Bet koks susitarimas su siuntėju arba
gavėju, kuriuo išplečiama vežėjo atsakomybė pagal šios
konvencijos nuostatas, faktiniam vežėjui galioja tik tokia apimtimi,
dėl kurios jis aiškiai raštu sutiko.  Faktinis vežėjas gali naudotis
visais vežėjo pagal vežimo sutartį turimais atsikirtimais.
(5)
Jeigu atsakingi ir vežėjas, ir faktinis
vežėjas, jie solidariai atsako atitinkama apimtimi. Jokia šio straipsnio
nuostata nekliudo jiems reikšti atgręžtinį reikalavimą vienas
kitam.
5 straipsnis. Pristatymo
terminas
Vežėjas pristato krovinį per vežimo
sutartyje sutartą laikotarpį arba, jei dėl jo nesusitarta, per
pagrįstą laikotarpį, kurio būtų galima tikėtis iš
rūpestingo vežėjo, atsižvelgiant į kelionės ir nekliudomos
laivybos aplinkybes.
6 straipsnis.
Siuntėjo įsipareigojimai
(1)
Siuntėjas sumoka vežimo sutartyje nustatytas
sumas.
(2)
Siuntėjas iki krovinio perdavimo raštu
pateikia vežėjui šiuos duomenis apie vežtiną krovinį:
a)
krovinio matmenis, kiekį arba svorį ir
santykinį krovimo tūrį;
b)
krovinio identifikavimui būtinas žymas;
c)
krovinio pobūdį, charakteristikas ir
savybes;
d)
nurodymus dėl kroviniui taikomų
muitų ar administracinių taisyklių;
e)
kitus reikalingus duomenis, įrašytinus
transporto dokumente.
Kai krovinys perduodamas, siuntėjas taip
pat perduoda vežėjui visus reikalingus lydimuosius dokumentus.
(3)
Jei to reikalauja krovinio pobūdis,
siuntėjas, įvertindamas sutartą vežimą, supakuoja
krovinį taip, kad nuo tada, kai vežėjas jį perima, iki
pristatymo būtų išvengta praradimo ar sugadinimo ir kad
būtų užtikrinta, jog krovinys nepadarys žalos laivui arba kitiems
kroviniams. Vadovaudamasis tuo, kaip susitarta dėl vežimo, siuntėjas
taip pat pasirūpina atitinkamu pažymėjimu, vadovaujantis taikytinais
tarptautiniais arba nacionaliniais reglamentais arba, jei tokių
reglamentų nėra, vidaus laivyboje bendrai pripažintomis
taisyklėmis ir praktika.
(4)
Įvertinant vežėjui tenkančius įsipareigojimus,
siuntėjas krovinį pakrauna, sudeda ir pritvirtina vadovaudamasis
vidaus laivybos praktika, nebent vežimo sutartyje nustatyta kitaip.
7 straipsnis. Pavojingi
ir teršiantys kroviniai
(1)
Jei reikia vežti pavojingą arba aplinką
teršiantį krovinį, siuntėjas, prieš perduodamas krovinį, be
duomenų, nurodytų 6 straipsnio 2 dalyje, aiškiai raštu informuoja
vežėją apie krovinio keliamą pavojų ir taršos riziką
ir apie apsaugos priemones, kurių turi būti imtasi.
(2)
Kai pavojingo arba aplinką teršiančio
krovinio vežimui būtinas leidimas, siuntėjas visus reikalingus
dokumentus perduoda ne vėliau kaip krovinio perdavimo metu.
(3)
Kai tęsti vežimą, iškrauti arba
pristatyti pavojingą arba aplinką teršiantį krovinį tampa
neįmanoma, nes nėra administracinio leidimo, krovinio grąžinimo
į pakrovimo uostą arba į artimesnę vietą, kur jis gali
būti iškrautas, pristatytas arba išmestas, išlaidas padengia
siuntėjas.
(4)
Kilus tiesioginiam pavojui gyvybei, turtui arba
aplinkai, vežėjas turi teisę krovinį iškrauti, nukenksminti
arba, jei tokia priemonė nėra neproporcinga krovinio keliamam
pavojui, sunaikinti, net jei prieš perimdamas krovinį jis buvo informuotas
arba kitaip sužinojo apie krovinio keliamą pavojų arba taršos
riziką.
(5)
Kai vežėjas turi teisę imtis 3 ir 4
dalyse nurodytų priemonių, jis gali reikalauti žalos atlyginimo.
8 straipsnis.
Siuntėjo atsakomybė
(1)
Net jei nėra siuntėjo kaltės, jis
atsako už visą žalą ir išlaidas, kurias vežėjas arba faktinis
vežėjas patyrė dėl to, kad:
(a)
nėra duomenų arba informacijos,
nurodytų 6 straipsnio 2 dalyje arba 7 straipsnio 1 dalyje, jie
netikslūs arba neišsamūs;
(b)
pavojingas arba aplinką teršiantis krovinys
nėra pažymėtas arba paženklintas pagal taikytinus tarptautinius ar
nacionalinius reglamentus arba, jei tokių reglamentų nėra, pagal
vidaus laivyboje bendrai pripažįstamas taisykles ir praktiką;
(c)
nėra būtinų lydraščių, jie
netikslūs arba neišsamūs.
Vežėjas negali pasinaudoti šia
sąlyga dėl siuntėjo atsakomybės, jei įrodoma, kad yra
kaltas pats vežėjas, jam pavaldūs arba jo įgalioti asmenys. Tas
pats taikoma faktiniam vežėjui.
(2)
Siuntėjas kaip už savo paties veiksmus arba
neveikimą atsako už asmenų, kuriuos jis pasitelkia vykdyti užduotis
ir įsipareigojimus, nurodytus 6 ir 7 straipsniuose, veiksmus ir
neveikimą, jei šie asmenys veikė neviršydami jiems suteiktų
įgaliojimų.
9 straipsnis
Vežėjo teisė
nutraukti vežimo sutartį
(1)
Vežėjas gali nutraukti vežimo sutartį,
jei siuntėjas neįvykdo 6 straipsnio 2 dalyje arba 7 straipsnio 1 ir 2
dalyse nustatytų įsipareigojimų.
(2)
Jei vežėjas pasinaudoja savo teise nutraukti
sutartį, jis gali iškrauti krovinį siuntėjo sąskaita ir
turi teisę papildomai reikalauti, kad jam būtų sumokėta bet
kuri iš šių sumų:
a)
trečdalis sutarto frachto arba
b)
papildomai prie mokesčio už prastovą, jei
jis taikomas, – kompensacija, lygi patirtų išlaidų ir padaryto
nuostolio sumai bei, jeigu kelionė jau prasidėjo, frachto dalis,
proporcinga jau atliktai kelionės daliai.
10 straipsnis. Krovinio
pristatymas
(1)
Nepažeidžiant 6 straipsnyje numatyto siuntėjo
įsipareigojimo, gavėjas, kroviniui pasiekus pristatymo vietą,
paprašęs jį pristatyti, pagal vežimo sutarties sąlygas atsako už
mokėtiną krovinio frachtą ir kitus mokesčius ir už savo
mokamą įmoką bendrosios avarijos atveju.  Jei transporto
dokumento nėra arba toks dokumentas nepateiktas, gavėjas atsako už
frachtą, sutartą su siuntėju, jei tai atitinka rinkoje
nusistovėjusią praktiką.
(2)
Krovinio perdavimas gavėjo dispozicijon pagal
vežimo sutarties sąlygas arba pagal konkrečioje srityje
nusistovėjusią praktiką arba pagal iškrovimo uoste taikomas
įstatymines nuostatas laikomas pristatymu.  Pristatymu taip pat laikomas
priverstinis krovinio perdavimas valdžios institucijai arba trečiajai
šaliai.
III SKYRIUS. TRANSPORTO
DOKUMENTAI
11 straipsnis.
Pobūdis ir turinys
(1)
Kiekvieną kartą, kai krovinio vežimui
taikoma ši konvencija, vežėjas išduoda transporto dokumentą;
konosamentą jis išduoda tik esant siuntėjo prašymui ir jei dėl
to susitarta prieš krovinį pakraunant arba perimant vežti. Transporto
dokumento nebuvimas arba tai, kad jis neišsamus, nedaro įtakos vežimo sutarties
galiojimui.
(2)
Transporto dokumento originalą turi pasirašyti
vežėjas, laivo kapitonas arba vežėjo įgaliotas asmuo.
Vežėjas gali reikalauti, kad originalą arba nuorašą savo parašu
patvirtintų ir siuntėjas. Pasirašyti galima ranka, atspausdinant
telefaksu, perforuojant, antspauduojant, simboliais arba bet kokiomis kitomis
mechaninėmis arba elektroninėmis priemonėmis, jei to nedraudžia
valstybės, kurioje išduotas transporto dokumentas, teisės aktai.
(3)
Šis transporto dokumentas yra vežimo sutarties
sudarymo ir turinio bei vežėjo krovinio perėmimo prima facie
įrodymas, išskyrus, jei esama priešingų įrodymų. Visų
pirma, jis yra pagrindas preziumuoti, kad transporto dokumente apibūdintas
krovinys perimtas vežti.
(4)
Kai transporto dokumentas yra konosamentas, vien
tik jis lemia vežėjo ir gavėjo santykius. Vežėjo ir
siuntėjo santykius ir toliau lemia vežimo sutarties sąlygos.
(5)
Transporto dokumente, be jo pavadinimo, yra šie
duomenys:
a)
vežėjo ir siuntėjo vardas ir pavardė
arba pavadinimas, registruota buveinė arba gyvenamoji vieta;
b)
krovinio gavėjas;
c)
laivo, į kurį priimtas krovinys,
pavadinimas arba numeris, arba duomenys transporto dokumente, kuriais nurodoma,
kad krovinys vežėjo perimtas, bet dar nepakrautas į laivą;
d)
pakrovimo uostas arba vieta, kur krovinys buvo
perimtas, ir iškrovimo uostas arba pristatymo vieta;
e)
įprastas krovinio rūšies pavadinimas ir
jo įpakavimo metodas, ir, pavojingo arba aplinką teršiančio
krovinio atveju, jo pavadinimas pagal galiojančius reikalavimus arba, jei
tokio pavadinimo nėra, jo bendrasis pavadinimas;
f)
pakrauto arba perimto vežti krovinio matmenys,
skaičius arba svoris ir identifikavimo požymiai;
g)
jei taikoma – patvirtinimas, kad krovinys vežamas
arba gali būti vežamas ant denio arba atvirais laivais;
h)
sutartos nuostatos dėl frachto;
i)
važtaraščio atveju – žyma, ar tai originalas,
ar kopija;  konosamento atveju – originalų skaičius;
j)
išdavimo vieta ir data.
Transporto dokumento teisinei reikšmei pagal
šios konvencijos 1 straipsnio 6 dalį neturi įtakos vieno ar daugiau
iš šioje dalyje nurodytų duomenų nebuvimas.
12 straipsnis. Išlygos
transporto dokumentuose
(1)
Vežėjas turi teisę transporto dokumente
įrašyti išlygas, susijusias su:
a)
krovinio matmenimis, kiekiu ar svoriu, jei jis turi
pagrindo įtarti, kad siuntėjo pateikti duomenys yra netikslūs,
arba jei jis neturėjo tinkamų priemonių patikrinti šiuos
duomenis, ypač, jeigu krovinys nebuvo suskaičiuotas, išmatuotas arba
pasvertas jam dalyvaujant, arba dėl to, kad nesant aiškaus susitarimo
matmenys arba svoris buvo nustatyti pagal grimzlę;
b)
identifikavimo ženklais, kurie nėra aiškiai ir
patikimai pritvirtinti prie paties krovinio, arba, jei krovinys supakuotas,
prie talpų arba pakuotės;
c)
akivaizdžia krovinio būkle.
(2)
Vežėjui nepažymėjus akivaizdžios krovinio
būklės arba neįrašius išlygų šiuo klausimu, laikoma, kad
jis transporto dokumente pažymėjo, jog krovinys iš pažiūros buvo
geros būklės.
(3)
Jeigu, vadovaujantis transporto dokumente
nurodytais duomenimis, krovinys patalpinamas į konteinerį arba laivo
triumą ir užplombuojamas kitų asmenų nei vežėjas, jam
pavaldūs arba jo įgalioti asmenys ir jeigu pasiekus iškrovimo
uostą arba pristatymo vietą nei konteineris, nei plombos nėra
pažeisti arba sugadinti, preziumuojama, kad krovinys buvo prarastas arba
sugadintas ne vežimo metu.
13 straipsnis.
Konosamentas
(1)
Konosamento originalai yra nuosavybę
patvirtinantys vardiniai arba pareikštiniai dokumentai, išduoti gavėjo
vardu.
(2)
Pristatymo vietoje krovinys turi būti
perduodamas tik pateikus pradžioje pateikto konosamento originalą;  po to
negalima naudojant kitus originalus reikalauti pakartotinio pristatymo.
(3)
Vežėjui perėmus krovinį, konosamento
perdavimas asmeniui, šiuo konosamentu įgaliotam priimti krovinį,
teisės į krovinį įgijimo atžvilgiu turi tokias pačias
pasekmes kaip krovinio perdavimas.
(4)
Jeigu konosamentas perduotas trečiajai šaliai,
įskaitant gavėją, kuri elgėsi sąžiningai,
pasikliaudama konosamente esančiu krovinio apibūdinimu, neleistini 11
straipsnio 3 dalyje ir 12 straipsnio 2 dalyje nustatytą prielaidą
paneigiantys įrodymai.
IV SKYRIUS. TEISĖ
DISPONUOTI KROVINIU
14 straipsnis.
Disponavimo teisės turėtojas
(1)
Siuntėjas turi teisę disponuoti kroviniu;
visų pirma, jis gali reikalauti, kad vežėjas nutrauktų krovinio
vežimą, pakeistų pristatymo vietą arba pristatytų
krovinį kitam gavėjui nei nurodytasis transporto dokumente.
(2)
Siuntėjo disponavimo teisė pasibaigia,
gavėjui po krovinio atvykimo į numatytą pristatymo vietą
paprašius perduoti krovinį, ir
a)
kai vežama pagal važtaraštį – perdavus
originalą gavėjui;
b)
kai vežama pagal konosamentą – kai
siuntėjas neteko visų turėtų originalų perdavęs
juos kitam asmeniui.
(3)
Padarydamas atitinkamą įrašą
važtaraštyje, siuntėjas važtaraščio išdavimo metu gali atsisakyti
savo disponavimo teisės gavėjo atžvilgiu.
15 straipsnis
Disponavimo teisės
įgyvendinimo sąlygos
Norėdamas pasinaudoti savo disponavimo
teise, siuntėjas arba – 14 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodytais atvejais –
gavėjas privalo:
a)
 kai naudojamas konosamentas, pateikti visus
originalus iki krovinio atvežimo į numatytą pristatymo vietą;
b)
kai naudojamas kitas transporto dokumentas nei konosamentas,
pateikti šį dokumentą, kuriame turi būti pateikti nauji
nurodymai vežėjui;
c)
atlyginti vežėjui visas išlaidas ir žalą,
patirtą vykdant nurodymus;
d)
sumokėti visą sutartą frachtą,
jei krovinys iškraunamas iki jo atvežimo į numatytą pristatymo
vietą, jei vežimo sutartyje nenustatyta kitaip.
V SKYRIUS VEŽĖJO
ATSAKOMYBĖ
16 straipsnis.
Atsakomybė už žalą
(1)
Vežėjas atsako už žalą, atsiradusią
dėl krovinio praradimo ar sugadinimo nuo tada, kai jis krovinį
perėmė vežti, iki jo pristatymo, arba atsiradusią dėl
vėlavimo pristatyti, jeigu neįrodo, kad žala atsirado dėl
aplinkybių, kurioms rūpestingas vežėjas nebūtų
galėjęs užkirsti kelio ir kurių pasekmių jis
nebūtų galėjęs išvengti.
(2)
Vežėjo atsakomybę už žalą,
atsiradusią dėl krovinio praradimo ar sugadinimo iki pakraunant
krovinį į laivą arba po krovinio iškrovimo iš laivo,
reglamentuoja vežimo sutarčiai taikytina atitinkamos valstybės
teisė.
17 straipsnis.
Pavaldūs ir įgalioti asmenys
(1)
Vežėjas kaip už savo paties veiksmus arba
neveikimą atsako už jam pavaldžių arba jo įgaliotų
asmenų, kuriuos jis pasitelkia vykdydamas vežimo sutartį, veiksmus ir
neveikimą, jei šie asmenys veikia neviršydami jiems suteiktų
įgaliojimų.
(2)
Kai pagal 4 straipsnį veža faktinis
vežėjas, vežėjas atsako ir už faktinio vežėjo bei faktiniam vežėjui
pavaldžių bei jo įgaliotų asmenų, veikiančių
neviršijant jiems suteiktų įgaliojimų, veiksmus ir
neveikimą.
(3)
Pareiškus ieškinį vežėjui arba faktiniam
vežėjui pavaldiems arba jų įgaliotiems asmenims, šie asmenys,
jeigu jie įrodo, kad veikė neviršydami jiems suteiktų
įgaliojimų, turi teisę naudotis tais pačiais atleidimo nuo
atsakomybės arba jos apribojimo pagrindais, kuriais pagal šią
konvenciją turi teisę pasinaudoti vežėjas arba faktinis
vežėjas. Valdžios institucijos paskirtas locmanas, kurio negalima laisvai
pasirinkti, nelaikomas pavaldžiu arba įgaliotu asmeniu kaip apibrėžta
1 dalyje.
18 straipsnis.
Specialieji atleidimo nuo atsakomybės pagrindai
(1)
Vežėjas ir faktinis vežėjas atleidžiami
nuo atsakomybės, jeigu praradimas, sugadinimas arba vėlavimas yra
vienos iš toliau išvardytų aplinkybių arba rizikos veiksnių
pasekmė:
a)
siuntėjo, gavėjo arba asmens,
įgalioto disponuoti kroviniu, veiksmų ar neveikimo;
b)
siuntėjo, gavėjo arba jų vardu
veikiančių trečiųjų asmenų atliekamo krovinio
tvarkymo, pakrovimo, sudėjimo arba iškrovimo;
c)
krovinio vežimo ant denio arba atvirais laivais,
jei dėl to susitarta su siuntėju arba jei tai atitinka
konkrečios srities praktiką arba to reikalauja galiojančios
reglamentų nuostatos;
d)
krovinio pobūdžio, dėl kurio jis visiškai
arba iš dalies prarandamas arba sugadinamas, ypatingai dėl sulūžimo,
rūdžių, irimo, išdžiūvimo, nutekėjimo, įprasto
nuostolio (tūrio arba svorio) arba kenkėjų ar graužikų
poveikio;
e)
krovinio, kuris tinkamai nesupakuotas dėl savo
pobūdžio yra prarandamas arba sugadinamas, atveju – tinkamos pakuotės
nebuvimo;
f)
krovinį identifikuojančių
ženklų nepakankamumo arba netinkamumo;
g)
gelbėjimo arba iškėlimo operacijų
arba bandymų atlikti tokias operacijas vidaus vandens keliuose;
h)
gyvų gyvūnų vežimo, išskyrus, kai
vežėjas nesiėmė vežimo sutartyje sutartų priemonių
arba nesilaikė sutartų nurodymų.
(2)
Kai dėl konkrečių aplinkybių
žala gali būti priskiriama vienai ar daugiau aplinkybių ar rizikos
veiksnių, išvardytų šio straipsnio 1 dalyje, preziumuojama, kad tokia
aplinkybė ar rizikos veiksnys ją ir sukėlė.  Ši prezumpcija
netaikoma, jeigu nukentėjusioji šalis įrodo, kad patirta žala kilo ne
iš (arba ne vien iš) vienos ar daugiau aplinkybių ar rizikos
veiksnių, išvardytų šio straipsnio 1 dalyje.
19 straipsnis.
Kompensacijos apskaičiavimas
(1)
Kai vežėjas atsako už visišką krovinio
praradimą, jo mokėtina kompensacija lygi krovinio vertei pristatymo
vietoje pristatymo dieną, kaip numatyta vežimo sutartyje.  Pristatymas
kitam asmeniui vietoje asmens, kuris turi tokią teisę, laikomas
praradimu.
(2)
Praradus dalį krovinio ar jį iš dalies
sugadinus, vežėjas atsako tik tokia apimtimi, kiek sumažėjo krovinio
vertė.
(3)
Krovinio vertė nustatoma remiantis kaina
prekių biržoje arba, jei tokios kainos nėra, rinkos kaina, arba, jei
nėra kainos prekių biržoje arba rinkos kainos, atsižvelgiant į
įprastinę tokios pat rūšies ir kokybės prekių
kainą pristatymo vietoje.
(4)
Kai krovinys dėl savo pobūdžio vežant
netenka savo dalies, vežėjas nepriklausomai nuo vežimo trukmės atsako
tik už tokį netekimą, kuris viršija įprastą netekimą
(pagal tūrį arba svorį), kurį nustato vežimo sutarties
šalys, o joms to nepadarius, jis nustatomas remiantis pristatymo vietos
reglamentais arba nusistovėjusia praktika.
(5)
Šio straipsnio nuostatos nedaro poveikio
vežėjo teisei, susijusiai su frachtu, kaip numatyta vežimo sutartyje arba,
nesant specialių susitarimų šiuo klausimu, taikytinuose
nacionaliniuose reglamentuose ir praktikoje.
20 straipsnis.
Maksimalios atsakomybės ribos
(1)
Vadovaujantis 21 straipsniu ir šio straipsnio 4
dalimi ir nepriklausomai nuo jam pateikto ieškinio, vežėjas jokiomis
aplinkybėmis nėra atsakingas už sumas, viršijančias 666,67
apskaitos vieneto už vieną prarasto arba sugadinto krovinio pakuotės
vienetą arba kitą krovos vienetą, arba 2 apskaitos vienetus už
kilogramą svorio, nurodyto transporto dokumente, taikant aukštesnę iš
šių ribų. Jeigu pakuotės vienetas arba kitas prekybos vienetas
yra konteineris, o transporto dokumente nenurodyta jokia konteineryje
sudėta pakuotė ar prekybos vienetas, 666,67 apskaitos vienetų
skaičius keičiamas 1 500 apskaitos vienetų už konteinerį be
jame esančio krovinio ir papildomai 25 000 apskaitos vienetų už
konteineryje esantį krovinį.

(2)
Jeigu kroviniui sudėti naudojamas konteineris,
padėklas arba panaši gabenimo priemonė, transporto dokumente
nurodytos pakuotės arba prekybos vienetai, supakuoti tokioje gabenimo
priemonėje arba ant jos, laikomi pakuotėmis arba krovos vienetais.
Išskyrus kaip nustatyta pirmiau, tokioje gabenimo priemonėje arba ant jos
esantis krovinys laikomas vienu prekybos vienetu. Tais atvejais, kai prarasta
arba sugadinta pati gabenimo priemonė, ta gabenimo priemonė, jei ji
nepriklauso vežėjui arba nėra pastarojo kitaip pateikta, laikoma
vienu atskiru prekybos vienetu.
(3)
Atsiradus nuostoliams dėl vėlavimo
pristatyti vežėjo atsakomybė neviršija frachto sumos.  Tačiau
bendra atsakomybė pagal 1 dalį ir šios dalies pirmą sakinį
neviršija ribos, kuri būtų nustatyta vadovaujantis 1 dalimi už
visišką krovinio, dėl kurio kilo ši atsakomybė, praradimą.
(4)
Maksimalios atsakomybės ribos, nurodytos 1
dalyje, netaikomos:
a)
kai krovinio arba gabenimo priemonės
pobūdis ir didesnė vertė aiškiai nurodyti transporto dokumente
ir vežėjas šių specifikacijų nepaneigė, arba
b)
kai šalys aiškiai susitarė dėl
didesnių maksimalių atsakomybės ribų.
(5)
Iš vežėjo, faktinio vežėjo, jiems
pavaldžių ir jų įgaliotų asmenų gautina kompensacija
už tą pačią žalą bendrai paėmus negali viršyti šiame
straipsnyje nustatytų atsakomybės ribų.
21 straipsnis.
Teisės riboti atsakomybę praradimas
(1)
Vežėjas arba faktinis vežėjas neturi
teisės į atleidimą nuo atsakomybės arba jos
apribojimą, kaip numatyta šioje konvencijoje arba vežimo sutartyje, jeigu
įrodoma, kad jis pats savo veiksmais arba neveikimu sukėlė
žalą, to siekdamas arba neatsargiai, nors ir žinojo, kad tokia žala
tikėtina.
(2)
Analogiškai vežėjo arba faktinio vežėjo
vardu veikiantys jiems pavaldūs arba jų įgalioti asmenys neturi
teisės į atleidimą nuo atsakomybės arba jos apribojimą,
kaip numatyta šioje konvencijoje arba vežimo sutartyje, jeigu įrodoma, kad
jie sukėlė žalą 1 dalyje aprašytu būdu.
22 straipsnis
Atleidimo nuo
atsakomybės ir atsakomybės ribojimo taikymas
Šioje konvencijoje arba vežimo sutartyje
nustatyti atleidimo nuo atsakomybės pagrindai ir atsakomybės ribos
taikomi visuose ieškiniuose dėl krovinio, kuriam taikoma vežimo sutartis,
praradimo, sugadinimo arba vėlavimo jį pristatyti, nepriklausomai nuo
to, ar ieškinys grindžiamas sutartimi, deliktu ar kokiu nors kitu teisiniu
pagrindu.
VI SKYRIUS PRETENZIJŲ
PAREIŠKIMO LAIKOTARPIS
23 straipsnis.
Pranešimas apie žalą
(1)
Gavėjo priėmimas krovinio be išlygų
yra prima facie įrodymas, kad vežėjas krovinį
pristatė tokios pat būklės ir kiekio, koks jis jam buvo
perduotas vežti.
(2)
Vežėjas ir gavėjas gali pareikalauti, kad
krovinio būklė ir kiekis pristatant būtų patikrinti
dalyvaujant abiems šalims.
(3)
Kai akivaizdu, kad krovinys prarastas arba
sugadintas, gavėjas visas išlygas turi išdėstyti raštu, nurodydamas
žalos pobūdį, ne vėliau kaip pristatymo metu, jeigu gavėjas
ir vežėjas krovinio būklės nepatikrino kartu.
(4)
Kai krovinio praradimas arba žala
neakivaizdūs, apie bet kokią išlygą gavėjas turi pranešti
raštu, nurodydamas bendrą žalos pobūdį, ne vėliau kaip per 7
iš eilės dienas nuo pristatymo;  tokiu atveju nukentėjusioji šalis
turi įrodyti, kad žala patirta kroviniui esant vežėjo žinioje.
(5)
Žala, kylanti dėl vėlavimo pristatyti,
nėra atlyginama, išskyrus, kai gavėjas gali įrodyti, kad jis
pateikė vežėjui pranešimą dėl vėlavimo per 21 iš eilės
dieną po krovinio pristatymo ir šis pranešimas pasiekė
vežėją.
24 straipsnis. Ieškinio
senatis
(1)
 Visi ieškiniai, kylantys iš sutarties, kuriai
taikoma ši konvencija, ribojami vieneriais metais, skaičiuojant nuo
dienos, kurią krovinys buvo arba turėjo būti pristatytas
gavėjui.  Senaties termino skaičiavimo pradžios diena į šį
laikotarpį neįskaičiuojama.
(2)
Asmuo, kuriam pareikštas ieškinys, senaties
laikotarpiu bet kada gali pratęsti šį laikotarpį raštišku
pareiškimu nukentėjusiajai šaliai.  Šis laikotarpis gali būti
vėl pratęstas vienu ar daugiau vėlesnių pareiškimų.
(3)
Senaties eigos sustabdymą ir nutraukimą
reglamentuoja vežimo sutarčiai taikoma atitinkamos valstybės
teisė.  Ieškinio pareiškimas byloje dėl ribotos atsakomybės
paskirstymo visiems reikalavimams, kylantiems iš žalą lėmusio
įvykio, nutraukia senaties eigą.
(4)
Pagal šią konvenciją atsakingu laikomo
asmens ieškinys dėl žalos atlyginimo gali būti pareikštas net
suėjus senaties terminui, nustatytam šio straipsnio 1 ir 2 dalyse, jeigu
byla pradedama per 90 dienų laikotarpį, kuris prasideda tą
dieną, kurią ieškinį reiškiantis asmuo įvykdė
reikalavimą arba gavo procesinius dokumentus, arba jeigu byla pradedama
per ilgesnį laikotarpį, kurį numato valstybės, kurioje
pradedama byla, teisės aktai.
(5)
Teisės į ieškinį, kuri
pasibaigė suėjus naikinamajam terminui, negalima įgyvendinti
pareiškiant priešieškinį arba įvykdant tarpusavio reikalavimų
įskaitymą.
VII SKYRIUS. SUTARTIES
LAISVĖS RIBOS
25 straipsnis. Sutarties
sąlygų negaliojimas
(1)
Negalioja jokia sutarties sąlyga, kuria
siekiama panaikinti arba apriboti arba, remiantis 20 straipsnio 4 dalies
nuostatomis, padidinti šioje konvencijoje apibrėžtą vežėjo,
faktinio vežėjo arba jiems pavaldžių arba jų įgaliotų
asmenų atsakomybę, perkelti įrodinėjimo naštą arba
sutrumpinti pretenzijų pateikimo arba senaties laikotarpius, nurodytus 23
ir 24 straipsniuose.  Taip pat negalioja jokia sąlyga, kuria krovinio
draudimo nauda perkeliama vežėjui.
(2)
Nepaisant šio straipsnio 1 dalies nuostatų ir
nepažeidžiant 21 straipsnio, leidžiamos sutarties sąlygos, kuriomis
nustatoma, kad vežėjas arba faktinis vežėjas neatsako už nuostolius,
atsiradusius dėl:
a)
laivo kapitono, locmano arba kito laivo,
stūmiko arba vilkiko įgulos nario veiksmų arba neveikimo
laivybos metu arba formuojant arba išformuojant stumiamą arba velkamą
vilkstinę, jeigu vežėjas įvykdė 3 straipsnio 3 dalyje
įgulai nustatytas įpareigojimus, išskyrus, kai šiuos veiksmus arba
neveikimą lėmė siekis sukelti žalą arba neatsargus elgesys,
žinant, kad tokia žala tikėtina;
b)
laive kilusio gaisro arba sprogimo, kai
neįmanoma įrodyti, kad gaisras arba sprogimas įvyko dėl
vežėjo arba faktinio vežėjo arba jiems pavaldžių arba jų
įgaliotų asmenų kaltės arba laivo defekto;
c)
iki kelionės buvusių jo laivo arba
nuomojamo arba frachtuojamo laivo defektų, jeigu jis gali įrodyti,
kad šių defektų iki kelionės pradžios nežiūrint
rūpestingumo nebuvo galima nustatyti.
VIII SKYRIUS. PAPILDOMOS
NUOSTATOS
26 straipsnis. Bendroji
avarija
Jokia šios konvencijos nuostata nekliudo
taikyti vežimo sutarties arba nacionalinės teisės nuostatų
dėl žalos ir mokamų įmokų apskaičiavimo bendrosios
avarijos atveju.
27 straipsnis.
Kitos taikytinos
nuostatos ir branduolinė žala
(1)
Šia konvencija nėra keičiamos
tarptautinėse konvencijose arba nacionaliniuose teisės aktuose
dėl vidaus vandenų ar jūrų laivų savininkų
atsakomybės apribojimo numatytos vežėjo teisės ir pareigos.
(2)
Vežėjas atleidžiamas nuo atsakomybės
pagal šią konvenciją už branduolinės avarijos padarytą
žalą, jeigu pagal valstybės įstatymus ir reglamentus, kuriais
reglamentuojama atsakomybė branduolinės energetikos srityje, už
šią žalą atsako branduolinio įrenginio operatorius arba kitas
įgaliotas asmuo.
28 straipsnis. Apskaitos
vienetas
Šios konvencijos 20 straipsnyje nurodytas
apskaitos vienetas yra Tarptautinio valiutos fondo apibrėžta specialioji
skolinimosi teisė. 20 straipsnyje minimos sumos konvertuojamos į
valstybės nacionalinę valiutą pagal tos valiutos vertę
teismo sprendimo priėmimo dieną arba šalių sutartą
dieną. Susitariančiosios valstybės nacionalinės valiutos
vertė, išreikšta specialiosiomis skolinimosi teisėmis,
apskaičiuojama vadovaujantis aptariamą dieną Tarptautinio
valiutos fondo savo operacijoms ir sandoriams taikomu metodu.
29 straipsnis.
Papildomos nacionalinės nuostatos
(1)
Šioje konvencijoje nenumatytais atvejais vežimo
sutartį reglamentuoja valstybės, dėl kurios Šalys susitarė,
teisė.
(2)
Nesant tokio susitarimo, turi būti taikoma
teisė valstybės, su kuria vežimo sutartis labiausiai susijusi.
(3)
Preziumuojama, kad vežimo sutartis labiausiai
susijusi su valstybe, kurioje sutarties sudarymo metu yra pagrindinė
vežėjo veiklos vieta, jeigu šioje valstybėje yra ir pakrovimo uostas
arba krovinio perėmimo vieta, arba iškrovimo uostas arba pristatymo vieta
arba pagrindinė siuntėjo veiklos vieta.   Kai vežėjas krante neturi
veiklos vietos ir sudaro vežimo sutartį savo laive, preziumuojama, kad
sutartis labiausiai susijusi su valstybe, kurioje įregistruotas laivas
arba su kurios vėliava jis plaukioja, jeigu šioje valstybėje yra ir
pakrovimo uostas arba krovinio perėmimo vieta, arba iškrovimo uostas arba
pristatymo vieta arba pagrindinė siuntėjo veiklos vieta.
(4)
Valstybės, kurioje yra krovinys, teisė
reglamentuoja realią garantiją, pateikiamą vežėjui
ieškiniams, nurodytiems 10 straipsnio 1 dalyje, užtikrinti.
IX SKYRIUS
PAREIŠKIMAI DĖL
TAIKYMO SRITIES
30 straipsnis
Vežimas tam tikrais
vidaus vandenų keliais
(1)
Kiekviena valstybė šios konvencijos
pasirašymo, ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo arba prisijungimo prie
jos metu gali pareikšti, kad ji netaikys šios konvencijos vežimui tam tikrais
jos teritorijoje esančiais vidaus vandenų keliais, kuriems netaikomos
tarptautinės laivybos taisyklės ir kurios nejungia tokių
tarptautinių vandens kelių.  Tačiau tokiame pareiškime negali
būti išvardyti visi pagrindiniai tos valstybės vandens keliai.
(2)
Kai vežimo sutarties tikslas yra krovinio vežimas
be perkrovimo tiek šio straipsnio 1 dalyje nurodytame pareiškime išvardytais
vandens keliais, tiek ir šiame pareiškime neišvardytais vandens keliais, tokiai
sutarčiai konvencija taip pat taikoma, nebent vežimo pastaraisiais vandens
keliais atstumas yra didesnis.
(3)
Valstybei padarius pareiškimą pagal 1
dalį, bet kuri kita susitariančioji valstybė gali pareikšti, kad
ji taip pat netaikys šios konvencijos nuostatų tame pareiškime nurodytoms
sutartims.  Pagal šią dalį padarytas pareiškimas įsigalioja
konvencijai įsigaliojus toje valstybėje, kuri padarė
pareiškimą pagal 1 dalį, tačiau ne anksčiau nei konvencija
įsigalioja valstybėje, padariusioje pareiškimą pagal šią
dalį.

(4)
Šio straipsnio 1 ir 3 dalyse nurodyti pareiškimai
gali būti visiškai arba iš dalies atšaukti, apie tai pranešant depozitarui
ir nurodant datą, nuo kada jie nebegalioja.  Šių pareiškimų
atšaukimas nedaro jokio poveikio jau sudarytoms sutartims.
31 straipsnis
Nacionalinis arba
nemokamas transportas
Kiekviena valstybė šios konvencijos
pasirašymo, ratifikavimo, patvirtinimo, priėmimo arba prisijungimo prie
jos metu ar bet kada vėliau gali pareikšti, kad ji šią
konvenciją taip pat taikys:
a)
vežimo sutartims, pagal kurias pakrovimo uostas
arba perėmimo vieta ir iškrovimo uostas arba pristatymo vieta yra jos
pačios teritorijoje;
b)
nukrypstant nuo 1 straipsnio 1 dalies,
neatlygintinam vežimui.
32 straipsnis
Regioninės
nuostatos dėl atsakomybės
(1)
 Kiekviena valstybė šios konvencijos
pasirašymo, ratifikavimo, patvirtinimo, priėmimo arba prisijungimo prie
jos metu ar bet kada vėliau gali pareikšti, kad vežant krovinį tarp
pakrovimo uostų arba krovinio perėmimo vietų ir iškrovimo
uostų arba pristatymo vietų, kurios abi yra jos pačios
teritorijoje arba viena yra jos pačios teritorijoje, o kita –
valstybės, padariusios tokį pat pareiškimą, teritorijoje,
vežėjas neatsako už žalą, atsiradusią dėl laivo kapitono,
locmano arba kito laivo, stūmiko arba vilkiko įgulos nario
veiksmų ar neveikimo laivybos metu arba formuojant arba išformuojant
stumiamą arba velkamą vilkstinę, jeigu vežėjas
įvykdė 3 straipsnio 3 dalyje įgulai nustatytus
įpareigojimus, išskyrus, kai šiuos veiksmus arba neveikimą
lėmė siekis sukelti žalą arba neatsargus elgesys, žinant, kad
tokia žala tikėtina.
(2)
1 dalyje nurodyta nuostata dėl
atsakomybės tarp dviejų susitariančiųjų valstybių
įsigalioja tada, kai ši konvencija įsigalioja antrojoje
valstybėje, padariusioje tokį pat pareiškimą.  Jeigu valstybė
padarė šį pareiškimą po to, kai konvencija įsigaliojo tos
valstybės atžvilgiu, 1 dalyje nurodyta nuostata dėl atsakomybės
įsigalioja pirmąją mėnesio, einančio po trijų
mėnesių laikotarpio nuo pranešimo depozitarui apie pareiškimą,
dieną.  Nuostata dėl atsakomybės taikoma tik po jos
įsigaliojimo pasirašytoms vežimo sutartims.
(3)
Pagal 1 dalį padarytas pareiškimas bet kada
gali būti atšauktas pranešant depozitarui. Pareiškimą atšaukus, 1
dalyje nurodytos nuostatos dėl atsakomybės netenka galios
pirmąją kito mėnesio po pranešimo dieną arba pranešime
nurodytu vėlesniu metu. Atšaukimas netaikomas vežimo sutartims,
pasirašytoms prieš nuostatoms dėl atsakomybės netenkant galios.
X SKYRIUS. BAIGIAMOSIOS
NUOSTATOS
33 straipsnis
Pasirašymas,
ratifikavimas, priėmimas, patvirtinimas, prisijungimas
(1)
Šią konvenciją visos valstybės gali
pasirašyti per vienerius metus depozitaro buveinėje. Pasirašymo
laikotarpis prasideda dieną, kai depozitaras paskelbia, jog yra visi
autentiški šios konvencijos tekstai.
(2)
Valstybės gali tapti šios konvencijos šalimis:
a)
pasirašydamos ją be ratifikavimo,
priėmimo ar patvirtinimo išlygų;
b)
pasirašydamos ją su išlyga, kad ji bus
ratifikuojama, priimama ar patvirtinama ir vėliau ją ratifikuodamos,
priimdamos arba patvirtindamos;
c)
prisijungdamos praėjus nustatytam pasirašymo
terminui.
(3)
Ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo arba
prisijungimo dokumentai deponuojami pas depozitarą.
34 straipsnis.
Įsigaliojimas
(1)
Ši konvencija įsigalioja pirmąją
dieną mėnesio, einančio po trijų mėnesių
laikotarpio nuo dienos, kai šią konvenciją be jokių išlygų
dėl ratifikavimo, priėmimo arba patvirtinimo pasirašo arba savo
ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo arba prisijungimo dokumentus
depozitarui pateikia penkios valstybės, pasibaigimo.
(2)
Kiekvienos valstybės, kuri pasirašo šią
konvenciją be jokių išlygų dėl ratifikavimo, priėmimo arba
patvirtinimo, arba deponuoja pas depozitarą ratifikavimo, priėmimo,
patvirtinimo arba prisijungimo dokumentus po to, kai ši konvencija
įsigaliojo, atžvilgiu ji įsigalioja kito mėnesio po to, kai
pasibaigia trijų mėnesių laikotarpis nuo pasirašymo be jokių
išlygų dėl ratifikavimo, priėmimo arba patvirtinimo, arba
ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo arba prisijungimo dokumentų
deponavimo pas depozitarą, pirmąją dieną.
35 straipsnis.
Denonsavimas
(1)
Šią konvenciją jos šalis gali denonsuoti
pasibaigus vienerių metų laikotarpiui nuo dienos, kada ji
įsigaliojo tos valstybės atžvilgiu.
(2)
Pranešimas apie denonsavimą pateikiamas
depozitarui.
(3)
Denonsavimas įsigalioja pirmąją
dieną mėnesio, einančio po vienerių metų laikotarpio
nuo pranešimo apie denonsavimą pateikimo, arba po ilgesnio laikotarpio,
nurodyto pranešime apie denonsavimą, pasibaigimo.
36 straipsnis.
Peržiūra ir keitimas
Ne mažiau kaip trečdalio šios konvencijos
susitariančiųjų valstybių prašymu depozitaras sušaukia
susitariančiųjų valstybių konferenciją, kad konvencija
būtų peržiūrėta arba pakeista.
37 straipsnis
Atsakomybės
ribojimo sumų ir apskaitos vienetų peržiūra
(1)
 Nepaisant 36 straipsnio nuostatų, kai
siūloma peržiūrėti 20 straipsnio 1 dalyje nurodytą
sumą arba pakeisti 28 straipsnyje apibrėžtą vienetą kitu
vienetu, depozitaras, ne mažiau kaip ketvirtadalio šios konvencijos šalių
prašymu pateikia šį pasiūlymą visiems Jungtinių Tautų
Europos ekonominės komisijos, Centrinės laivybos Reinu komisijos ir
Dunojaus komisijos nariams ir visoms susitariančiosioms valstybėms ir
sušaukia konferenciją, kurios vienintelis tikslas yra pakeisti 20
straipsnio 1 dalyje nurodytą sumą arba pakeisti 28 straipsnyje
apibrėžtą vienetą kitu vienetu.
(2)
Konferencija sušaukiama ne anksčiau kaip po
šešių mėnesių nuo tos dienos, kai buvo perduotas
pasiūlymas.
(3)
Dalyvauti konferencijoje turi teisę visos šios
konvencijos susitariančiosios valstybės, nepriklausomai nuo to, ar
jos yra 1 dalyje nurodytų organizacijų narės.
(4)
Pakeitimai priimami dviejų trečdalių
konferencijoje atstovaujamų ir balsavusių konvencijos
susitariančiųjų valstybių balsų dauguma, jeigu
balsuojant atstovaujama ne mažiau kaip pusei šios konvencijos
susitariančiųjų valstybių.
(5)
Konsultuojantis dėl 20 straipsnio 1 dalyje
nurodytos sumos pakeitimo, konferencijoje atsižvelgiama į žalą
sukėlusių įvykių patirtį, visų pirma padarytos
žalos dydį, piniginių verčių pokyčius ir siūlomo
pakeitimo poveikį draudimo išlaidoms.
(6)

a)
sumos pakeitimas pagal šį straipsnį gali
įsigalioti ne anksčiau kaip po penkerių metų nuo tos
dienos, nuo kurios šią konvenciją tapo galima pasirašyti, ir ne
anksčiau kaip po penkerių metų nuo tos dienos, kai
įsigaliojo anksčiau pagal šį straipsnį padarytas
pakeitimas;
b)
suma negali būti padidinta tiek, kad
viršytų šioje konvencijoje nustatytas viršutines atsakomybės ribas,
padidintas 6 proc. per metus, apskaičiuotas sudėtinių
palūkanų principu nuo tos dienos, nuo kurios šią konvenciją
tapo galima pasirašyti;
c)
suma negali būti padidinta tiek, kad
viršytų trigubą šioje konvencijoje nustatytų viršutinių
atsakomybės ribų sumą.
(7)
Depozitaras praneša visoms susitariančiosioms
valstybėms apie visus pagal 4 dalį priimtus pakeitimus.  Laikoma, kad
pakeitimas priimtas praėjus aštuoniolikai mėnesių nuo pranešimo
dienos, jei per šį laikotarpį ne mažiau kaip ketvirtadalis
valstybių, kurios sprendimo dėl pakeitimo priėmimo metu buvo
susitariančiosios valstybės, nepranešė depozitarui, kad jos
nepriims pakeitimo;  tokiu atveju pakeitimas atmetamas ir neįsigalioja.
(8)
Kiekvienas pakeitimas, laikomas priimtu pagal 7
dalį, įsigalioja praėjus aštuoniolikai mėnesių nuo
pritarimo jam.
(9)
Pakeitimas galioja visoms susitariančiosioms
valstybėms, jeigu jos vadovaudamosi 35 straipsniu nedenonsuoja šios
konvencijos ne mažiau kaip šeši mėnesiai iki pakeitimo įsigaliojimo.
Toks denonsavimas įsigalioja įsigaliojus pakeitimui. Toks
denonsavimas įsigalioja įsigaliojus pakeitimui.
(10)
Kai pakeitimas yra priimtas, bet dar nėra
praėjęs jam pritarti reikalingas aštuoniolikos mėnesių
laikotarpis, valstybė, tuo laikotarpiu tapusi susitariančiąja
valstybe, yra pakeitimo saistoma, jei jis įsigalioja. Valstybę,
tapusią susitariančiąja valstybe po šio laikotarpio, saisto
pagal 7 dalį priimtas pakeitimas.  Šioje dalyje nurodytais atvejais
valstybę pakeitimas saisto, kai tik jis įsigalioja arba kai tos
valstybės atžvilgiu įsigalioja ši konvencija, jei tai įvyksta
vėliau.
38 straipsnis.
Depozitaras
(1)
Šią konvenciją saugo Vengrijos
Respublikos vyriausybė.
(2)
Depozitaras:
a)
perduoda visoms valstybėms, dalyvavusioms
diplomatinėje konferencijoje Budapešto konvencijai dėl krovinių
vežimo vidaus vandenų keliais sutarties priimti, patikrinti šios
konvencijos redakciją oficialia kalba, kuri konferencijos metu dar nebuvo
parengta;
b)
praneša visoms a papunktyje nurodytoms
valstybėms apie bet kokį pasiūlymą pakeisti tekstą,
perduotą pagal a papunktį;
c)
nustato datą, kai visos šios konvencijos
redakcijos oficialiomis kalbomis yra suderintos ir turi būti laikomos
autentiškomis;
d)
praneša visoms a papunktyje nurodytoms
valstybėms pagal c papunktį nustatytą datą;
e)
perduoda visoms valstybėms, kurios buvo
pakviestos į diplomatinę konferenciją Budapešto konvencijai
dėl krovinių vežimo vidaus vandenų keliais sutarties priimti, ir
valstybėms, pasirašiusioms šią konvenciją arba prie jos
prisijungusioms, patvirtintus šios konvencijos egzempliorius;

f)
 informuoja visas šią konvenciją
pasirašiusias arba prie jos prisijungusias valstybes:

i.
apie įvykusį bet kokį naują
pasirašymą, pranešimą arba pareiškimą, nurodydamas pasirašymo,
pranešimo arba pareiškimo datą;

ii.
apie šios konvencijos įsigaliojimo datą;

iii.
apie bet kokį šios konvencijos
denonsavimą ir datą, kai šis denonsavimas turi įsigalioti;

iv.
apie bet kokį pagal šios konvencijos 36 ir 37
straipsnius padarytą pakeitimą ir šio pakeitimo įsigaliojimo
datą;

v.
apie bet kokį pranešimą, kurio
reikalaujama pagal kurią nors šios konvencijos nuostatą.
(3)
Šiai konvencijai įsigaliojus depozitaras
Jungtinių Tautų sekretoriatui perduoda patvirtintą šios
konvencijos nuorašą, kad jis būtų įregistruotas ir
paskelbtas, vadovaujantis Jungtinių Tautų Chartijos 102 straipsniu.
SUDARYTA Budapešte 2001 m. birželio 22 d.
vienu originaliu egzemplioriumi, kurio tekstai anglų, olandų,
prancūzų, rusų ir vokiečių kalbomis yra vienodai
autentiški.
TAI PATVIRTINDAMI toliau nurodyti
Vyriausybių įgaliotieji asmenys pasirašė šią
Konvenciją.


               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2016 04 08
            COM(2016) 193 final
            2016/0098(NLE)
            Pasiūlymas
            TARYBOS SPRENDIMAS
            dėl Europos Sąjungos ir Mikronezijos Federacinių Valstijų susitarimo dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju sudarymo

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS

               Tarybos reglamente (EB) Nr. 539/2001
                  1
                pateikti trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami valstybių narių išorės sienas, privalo turėti vizą, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašai. Reglamentą (EB) Nr. 539/2001 taiko visos valstybės narės, išskyrus Airiją ir Jungtinę Karalystę.

               Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 509/2014
                  2
                iš dalies pakeitus Reglamentą (EB) Nr. 539/2001 į II priedo sąrašą, kuriame nurodomos trečiosios šalys, kurių piliečiams netaikomas reikalavimas turėti vizą, įtraukta 19 šalių. Tos 19 šalių yra Dominika, Grenada, Jungtiniai Arabų Emyratai, Kiribatis, Kolumbija, Maršalo Salos, Mikronezija, Nauru, Palau, Peru, Rytų Timoras, Saliamono Salos, Samoa, Sent Lusija, Sent Vinsentas ir Grenadinai, Tonga, Trinidadas ir Tobagas, Tuvalu ir Vanuatu. Šalia kiekvienos iš tų II priede nurodytų šalių pavadinimų pateikiama nuoroda į išnašą, kurioje nustatyta, kad „vizų reikalavimas netaikomas nuo tos dienos, kai įsigalioja su Europos Sąjunga sudarytas susitarimas dėl bevizio režimo“.

               Reglamentas (ES) Nr. 509/2014 buvo priimtas 2014 m. gegužės 20 d. ir įsigaliojo 2014 m. birželio 9 d. 2014 m. liepos mėn. Komisija Tarybai pateikė rekomendaciją suteikti jai įgaliojimus pradėti derybas dėl bevizio režimo susitarimų su kiekviena iš toliau nurodytų 17 šalių: Dominika, Grenada, Jungtiniais Arabų Emyratais, Kiribačiu, Maršalo Salomis, Mikronezija, Nauru, Palau, Rytų Timoru, Saliamono Salomis, Samoa, Sent Lusija, Sent Vinsentu ir Grenadinais, Tonga, Trinidadu ir Tobagu, Tuvalu ir Vanuatu
                  3
               . 2014 m. spalio 9 d. Taryba pateikė Komisijai derybinius nurodymus.

               Pirmoji bevizio režimo susitarimų dalis pasirašyta 2015 m. gegužės 6 d. (su Jungtiniais Arabų Emyratais), 2015 m. gegužės 26 d. (su Rytų Timoru) ir 2015 m. gegužės 28 d. (su Dominika, Grenada, Samoa, Sent Lusija, Sent Vinsentu ir Grenadinais, Trinidadu ir Tobagu ir Vanuatu). Taryba leido pasirašyti antrąją bevizio režimo susitarimų dalį: su Tonga (pasirašytas 2015 m. lapkričio 20 d.), Kolumbija (pasirašytas 2015 m. gruodžio 2 d.), Kiribačiu (turi būti nustatyta pasirašymo data) ir Palau (pasirašytas 2015 m. gruodžio 7 d.). Iki įsigaliojimo šie keturi susitarimai laikinai taikomi nuo kitos dienos po jų pasirašymo.

               Derybos su Mikronezija pradėtos 2014 m. gruodžio 17 d. ir vyko keičiantis laiškais. Keičiantis laiškais susitarta dėl visų aspektų. Vyriausieji derybininkai susitarimą parafavo apsikeisdami 2015 m. gruodžio 16 d. Mikronezijos ir 2016 m. sausio 13 d. Sąjungos laiškais. Valstybėms narėms apie tai pranešta Tarybos Vizų darbo grupės posėdyje 2016 m. sausio 18 d.

               2.TEISINIS PAGRINDAS

               Sąjungos teisinis šio susitarimo pagrindas – Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 77 straipsnio 2 dalies a punktas kartu su jos 218 straipsniu.

               Pridedamas pasiūlymas yra susitarimo sudarymo teisinė priemonė. Taryba sprendimą priims kvalifikuota balsų dauguma po to, kai susitarimą Sąjungos vardu pasirašys Tarybai pirmininkaujančios valstybės narės paskirtas asmuo, ir gavusi Europos Parlamento pritarimą pagal SESV 218 straipsnio 6 dalies antros pastraipos a punktą.

               3.DERYBŲ REZULTATAI

               Komisijos nuomone, Tarybos derybiniuose nurodymuose nustatyti tikslai pasiekti ir bevizio režimo susitarimo projektas Sąjungai yra priimtinas.

               Jo galutinis turinys apibendrintas taip, kaip išdėstyta toliau.

               Tikslas

               Susitarimu nustatomas bevizis režimas Europos Sąjungos ir Mikronezijos piliečiams, vykstantiems į kitos Susitariančiosios Šalies teritoriją ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį.

               Siekiant užtikrinti vienodas sąlygas visiems ES piliečiams, į susitarimą įtraukta nuostata, pagal kurią Mikronezija gali sustabdyti susitarimo galiojimą arba jį nutraukti tik visų Europos Sąjungos valstybių narių atžvilgiu, o Sąjunga gali sustabdyti susitarimo galiojimą arba jį nutraukti tik visų savo valstybių narių atžvilgiu.

               Apie ypatingą Jungtinės Karalystės ir Airijos padėtį kalbama preambulėje.

               Taikymo sritis

               Bevizis režimas taikomas visų kategorijų asmenims (paprastų, diplomatinių, tarnybinių ir (arba) pareiginių ir specialiųjų pasų turėtojams), keliaujantiems bet kokiais tikslais, išskyrus asmenis, vykstančius vykdyti apmokamą veiklą. Pastarosios kategorijos asmenims, kurie yra kitos Susitariančiosios Šalies piliečiai, visos valstybės narės ir Mikronezija gali toliau taikyti reikalavimą turėti vizą pagal galiojančią Sąjungos arba nacionalinę teisę. Siekiant užtikrinti darnų įgyvendinimą, prie susitarimo pridedama bendra deklaracija dėl asmenų, kurie vyksta vykdyti apmokamą veiklą, kategorijos aiškinimo.

               Buvimo trukmė

               Susitarimu nustatomas bevizis režimas Europos Sąjungos ir Mikronezijos piliečiams, vykstantiems į kitos Susitariančiosios Šalies teritoriją ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį. Prie susitarimo pridedama bendra deklaracija dėl 90 dienų laikotarpio per bet kurį 180 dienų laikotarpį aiškinimo.

               Susitarime atsižvelgiama į valstybių narių, kurios dar netaiko viso Šengeno acquis, padėtį. Šengeno erdvei be vidaus sienų nepriklausančių valstybių narių (Bulgarijos, Kipro, Kroatijos ir Rumunijos) atveju beviziu režimu Mikronezijos piliečiams suteikiama teisė būti jų teritorijoje 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį, neskaičiuojant buvimo visoje Šengeno erdvėje trukmės.

               Teritorinis taikymas

               Susitarime yra nuostatų dėl jo teritorinio taikymo: Prancūzijos ir Nyderlandų atveju bevizis režimas Mikronezijos piliečiams taikomas tik šių valstybių narių europinėje teritorijoje.

               Deklaracija

               Be minėtų bendrų deklaracijų, prie susitarimo pridedamos dvi kitos bendros deklaracijos:

               –dėl Norvegijos, Islandijos, Šveicarijos ir Lichtenšteino asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis;

               –dėl informacijos apie bevizio režimo susitarimo turinį ir padarinius, taip pat apie kitus susijusius klausimus, kaip antai apie atvykimo sąlygas, visapusiškos sklaidos.

               4.IŠVADA

               Atsižvelgdama į minėtus rezultatus, Komisija siūlo Tarybai gavus Europos Parlamento pritarimą patvirtinti Europos Sąjungos ir Mikronezijos Federacinių Valstijų susitarimą dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju.

               2016/0098 (NLE)

               Pasiūlymas

               TARYBOS SPRENDIMAS

               dėl Europos Sąjungos ir Mikronezijos Federacinių Valstijų susitarimo dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju sudarymo

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 77 straipsnio 2 dalies a punktą kartu su 218 straipsnio 6 dalies antros pastraipos a punkto v papunkčiu,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,

               atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą
                  4
               ,

               kadangi:

               (1)Komisija Europos Sąjungos vardu derėjosi su Mikronezijos Federacinėmis Valstijomis dėl susitarimo dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju (toliau – Susitarimas);

               (2)pagal Tarybos sprendimą (ES) 2015/... Susitarimas pasirašytas ir laikinai taikomas nuo [data];

               (3)Susitarimu įsteigiamas Jungtinis ekspertų komitetas, atsakingas už Susitarimo vykdymo priežiūrą. Jungtiniame komitete Sąjungai atstovauja Komisija, kuriai turėtų padėti valstybių narių atstovai;

               (4)šis sprendimas yra Šengeno acquis nuostatų, kurias įgyvendinant Jungtinė Karalystė nedalyvauja pagal Tarybos sprendimą 2000/365/EB
                  5
               , plėtojimas. Todėl Jungtinė Karalystė nedalyvauja priimant šį sprendimą ir jis nėra jai privalomas ar taikomas;

               (5)šis sprendimas yra Šengeno acquis nuostatų, kurias įgyvendinant Airija nedalyvauja pagal Tarybos sprendimą 2002/192/EB
                  6
               , plėtojimas. Todėl Airija nedalyvauja priimant šį sprendimą ir jis nėra jai privalomas ar taikomas;

               (6)Susitarimas turėtų būti patvirtintas,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               Europos Sąjungos ir Mikronezijos Federacinių Valstijų susitarimas dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju patvirtinamas Sąjungos vardu.

               2 straipsnis

               Tarybos pirmininkas Sąjungos vardu pateikia Susitarimo 8 straipsnio 1 dalyje numatytą pranešimą
                  7
               .

               3 straipsnis

               Komisija, padedama valstybių narių atstovų, atstovauja Sąjungai Susitarimo 6 straipsniu įsteigtame Jungtiniame ekspertų komitete.

               4 straipsnis

               Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)
                  2001 m. kovo 15 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami išorines sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašus, OL L 81, 2001 3 21, p. 1.

                     (2)
                  2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 509/2014, kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami išorines sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašus, OL L 149, 2014 5 20, p. 67.

                     (3)
                  COM(2014) 467, 2014 7 17.

                     (4)
                  Pritarimas pareikštas [data].

                     (5)
                  2000 m. gegužės 29 d. Tarybos sprendimas 2000/365/EB dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas, OL L 131, 2000 6 1, p. 43.

                     (6)
                  2002 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimas 2002/192/EB dėl Airijos prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas, OL L 64, 2002 3 7, p. 20.

                     (7)
                  Susitarimo įsigaliojimo datą Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbs Tarybos Generalinis sekretoriatas.

    ---documentbreak---

               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2016 04 08
            COM(2016) 193 final
            PRIEDAS
            prie
            Pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo
            dėl Europos Sąjungos ir Mikronezijos Federacinių Valstijų susitarimo dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju sudarymo

               PRIEDAS

               prie

               Pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo

               dėl Europos Sąjungos ir Mikronezijos Federacinių Valstijų susitarimo dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju sudarymo

               SUSITARIMAS

               Europos Sąjungos ir Mikronezijos Federacinių Valstijų susitarimas dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju

               EUROPOS SĄJUNGA (toliau – Sąjunga arba ES) ir

               MIKRONEZIJOS FEDERACINĖS VALSTIJOS (toliau – Mikronezija),

               toliau kartu – Susitariančiosios Šalys,

               SIEKDAMOS toliau plėtoti draugiškus tarpusavio santykius ir sudaryti savo piliečiams palankesnes sąlygas keliauti užtikrinant bevizį atvykimą ir trumpalaikį buvimą,

               ATSIŽVELGDAMOS į 2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 509/2014, kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami išorines sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašus
                  1
               , ir kuriuo, inter alia, į sąrašą, kuriame nurodomos trečiosios šalys, kurių piliečiams trumpalaikio buvimo valstybėse narėse atveju netaikomas reikalavimas turėti vizą, įtraukta 19 trečiųjų šalių, įskaitant Mikroneziją,

               ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad Reglamento (ES) Nr. 509/2014 1 straipsnyje nurodoma, kad toms 19 šalių vizų reikalavimas netaikomas nuo tos dienos, kai įsigalioja su Sąjunga sudarytas susitarimas dėl bevizio režimo,

               TROKŠDAMOS užtikrinti, kad būtų laikomasi vienodo požiūrio į visus ES piliečius principo,

               ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad asmenims, vykstantiems vykdyti apmokamą veiklą, trumpalaikio buvimo metu šis susitarimas netaikomas, todėl tos kategorijos asmenims toliau taikomos atitinkamos Sąjungos teisės bei valstybių narių nacionalinės teisės ir Mikronezijos nacionalinės teisės taisyklės, susijusios su reikalavimo turėti vizą taikymu ar netaikymu bei galimybe įsidarbinti,

               ATSIŽVELGDAMOS į prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėtus Protokolą dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės ir Protokolą dėl į Europos Sąjungos sistemą integruotos Šengeno acquis, ir patvirtindamos, kad šio susitarimo nuostatos Jungtinei Karalystei ir Airijai netaikomos,

               SUSITARĖ:

               1 STRAIPSNIS

               Tikslas

               Šiuo susitarimu nustatomas bevizis režimas Sąjungos ir Mikronezijos piliečiams, vykstantiems į kitos Susitariančiosios Šalies teritoriją ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį.

               2 STRAIPSNIS

               Terminų apibrėžtys

               Šiame susitarime:

               a)
                     valstybė narė – bet kuri Sąjungos valstybė narė, išskyrus Jungtinę Karalystę ir Airiją;

               b)
                     Sąjungos pilietis – a punkte apibrėžtos valstybės narės pilietis;

               c)
                     Mikronezijos pilietis – bet kuris Mikronezijos pilietybę turintis asmuo;

               d)
                     Šengeno erdvė – erdvė be vidaus sienų, kurią sudaro a punkte apibrėžtų valstybių narių, taikančių visą Šengeno acquis, teritorijos.

               3 STRAIPSNIS

               Taikymo sritis

               1.
                     Sąjungos piliečiai, turintys valstybės narės išduotus galiojančius paprastus, diplomatinius, tarnybinius, pareiginius arba specialiuosius pasus, gali neturėdami vizos atvykti į Mikronezijos teritoriją ir joje būti 4 straipsnio 1 dalyje apibrėžtą laikotarpį.

               Mikronezijos piliečiai, turintys valstybės narės išduotus galiojančius paprastus, diplomatinius, tarnybinius, pareiginius arba specialiuosius pasus, gali neturėdami vizos atvykti į valstybių narių teritoriją ir joje būti 4 straipsnio 2 dalyje apibrėžtą laikotarpį.

               2.
                     Šio straipsnio 1 dalis netaikoma asmenims, vykstantiems vykdyti apmokamą veiklą.

               Tos kategorijos asmenims, kurie yra Mikronezijos piliečiai, kiekviena valstybė narė gali pati nuspręsti taikyti reikalavimą turėti vizą arba jo netaikyti pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 539/2001
                  2
                4 straipsnio 3 dalį.

               Tos kategorijos asmenims – atskirai kiekvienos valstybės narės piliečiams – Mikronezija gali nuspręsti taikyti reikalavimą turėti vizą arba bevizį režimą pagal savo nacionalinę teisę.

               3.
                     Šiuo susitarimu nustatytas bevizis režimas taikomas nedarant poveikio Susitariančiųjų Šalių teisės aktams, susijusiems su atvykimo ir trumpalaikio buvimo sąlygomis. Jeigu nesilaikoma vienos ar kelių iš šių sąlygų, valstybės narės ir Mikronezija pasilieka teisę neleisti asmeniui atvykti į savo teritoriją ir trumpai joje būti.

               4.
                     Bevizis režimas taikomas nepriklausomai nuo to, kokia transporto priemone kertamos Susitariančiųjų Šalių sienos.

               5.
                     Šiuo susitarimu nereglamentuojami klausimai sprendžiami vadovaujantis Sąjungos teise, valstybių narių nacionaline teise ir Mikronezijos nacionaline teise.

               4 STRAIPSNIS

               Buvimo trukmė

               1.
                     Sąjungos piliečiai gali būti Mikronezijos teritorijoje ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį.

               2.
                     Mikronezijos piliečiai gali būti valstybių narių, taikančių visą Šengeno acquis, teritorijoje ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį. Tas laikotarpis apskaičiuojamas neatsižvelgiant į buvimą valstybėje narėje, kuri dar netaiko viso Šengeno acquis.

               Mikronezijos piliečiai kiekvienos valstybės narės, kuri dar netaiko viso Šengeno acquis, teritorijoje gali būti ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį neatsižvelgiant į apskaičiuotą buvimo valstybių narių, kurios taiko visą Šengeno acquis, teritorijoje laikotarpį.

               3.
                     Šis susitarimas nedaro poveikio Mikronezijos ir valstybių narių galimybei praėjus 90 dienų pratęsti buvimo laikotarpį pagal savo atitinkamus nacionalinės teisės aktus ir Sąjungos teisę.

               5 STRAIPSNIS

               Teritorinis taikymas

               1.
                     Prancūzijos Respublikos atveju šis susitarimas taikomas tik europinėje Prancūzijos Respublikos teritorijoje.

               2.
                     Nyderlandų Karalystės atveju šis susitarimas taikomas tik europinėje Nyderlandų Karalystės teritorijoje.

               6 STRAIPSNIS

               Jungtinis susitarimo valdymo komitetas

               1.
                     Susitariančiosios Šalys įsteigia Jungtinį ekspertų komitetą (toliau – Komitetas), sudarytą iš Sąjungos ir Mikronezijos atstovų. Sąjungai atstovauja Europos Komisija.

               2.
                     Komiteto uždaviniai, inter alia, yra:

               a)
                     stebėti, kaip įgyvendinamas šis susitarimas;

               b)
                     siūlyti šio susitarimo pakeitimus arba papildymus;

               c)
                     spręsti ginčus dėl šio susitarimo aiškinimo ar taikymo.

               3.
                     Prireikus Komiteto posėdis sušaukiamas vienos iš Susitariančiųjų Šalių prašymu.

               4.
                     Komitetas nustato savo darbo tvarkos taisykles.

               7 STRAIPSNIS

               Šio susitarimo ryšys su valstybių narių ir Mikronezijos esamais dvišaliais bevizio režimo susitarimais

               Šis susitarimas turi viršenybę atskirų valstybių narių ir Mikronezijos sudarytų bet kokių dvišalių susitarimų ar sutarčių atžvilgiu, jeigu jie apima šio susitarimo taikymo sričiai priklausančius klausimus.

               8 STRAIPSNIS

               Baigiamosios nuostatos

               1.
                     Šį susitarimą Susitariančiosios Šalys ratifikuoja arba tvirtina pagal atitinkamas savo vidaus procedūras ir jis įsigalioja pirmą kito mėnesio dieną praėjus vienam mėnesiui po to, kai išsiunčiamas vėlesnis iš dviejų pranešimų, kuriais Susitariančiosios Šalys praneša viena kitai, kad tos procedūros yra baigtos.

               Šis susitarimas laikinai taikomas nuo kitos dienos po jo pasirašymo.

               2.
                     Šis susitarimas yra neterminuotas, nebent būtų nutrauktas pagal 5 dalį.

               3.
                     Šis susitarimas gali būti iš dalies keičiamas raštišku Susitariančiųjų Šalių susitarimu. Pakeitimai įsigalioja po to, kai Susitariančiosios Šalys praneša viena kitai apie šiam tikslui būtinų jų vidaus procedūrų užbaigimą.

               4.
                     Bet kuri Susitariančioji Šalis visų pirma viešosios tvarkos, nacionalinio saugumo užtikrinimo arba visuomenės sveikatos apsaugos sumetimais, taip pat dėl neteisėtos imigracijos ar dėl kurios nors Susitariančiosios Šalies pakartotinai nustatyto reikalavimo turėti vizą gali visiškai arba iš dalies sustabdyti šio susitarimo taikymą. Apie sprendimą sustabdyti šio susitarimo taikymą kitai Susitariančiajai Šaliai pranešama iki jo planuojamo įsigaliojimo likus ne mažiau kaip dviem mėnesiams. Jei priežasčių, dėl kurių sustabdytas šio susitarimo taikymas, nebelieka, taikymą sustabdžiusi Susitariančioji Šalis nedelsdama informuoja apie tai kitą Susitariančiąją Šalį ir panaikina tą sustabdymą.

               5.
                     Bet kuri Susitariančioji Šalis gali nutraukti šį susitarimą raštu pranešdama apie tai kitai Susitariančiajai Šaliai. Šis susitarimas netenka galios po 90 dienų nuo tokio pranešimo dienos.

               6.
                     Mikronezija gali sustabdyti šio susitarimo taikymą arba jį nutraukti tik visų valstybių narių atžvilgiu.

               7.
                     Sąjunga gali sustabdyti šio susitarimo galiojimą arba jį nutraukti tik visų savo valstybių narių atžvilgiu.

               Priimta dviem egzemplioriais anglų, bulgarų, čekų, danų, estų, graikų, ispanų, italų, kroatų, latvių, lenkų, lietuvių, maltiečių, nyderlandų, portugalų, prancūzų, rumunų, slovakų, slovėnų, suomių, švedų, vengrų ir vokiečių kalbomis; visi tekstai yra vienodai autentiški.

               BENDRA DEKLARACIJA DĖL ISLANDIJOS, NORVEGIJOS, ŠVEICARIJOS
                  IR LICHTENŠTEINO

               Susitariančiosios Šalys atkreipia dėmesį į glaudžius Europos Sąjungos ir Norvegijos, Islandijos, Šveicarijos ir Lichtenšteino santykius, visų pirma į 1999 m. gegužės 18 d. ir 2004 m. spalio 26 d. susitarimus dėl tų šalių asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis.

               Tokiomis aplinkybėmis pageidautina, kad Norvegijos, Islandijos, Šveicarijos bei Lichtenšteino valdžios institucijos ir Mikronezijos valdžios institucijos nedelsdamos sudarytų dvišalius susitarimus dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju, kurių sąlygos būtų panašios į nustatytąsias šiame susitarime.

               BENDRA DEKLARACIJA DĖL ŠIO SUSITARIMO 3 STRAIPSNIO 2 DALYJE NURODYTOS ASMENŲ, KURIE VYKSTA VYKDYTI APMOKAMĄ VEIKLĄ, KATEGORIJOS AIŠKINIMO

               Siekdamos užtikrinti vienodą aiškinimą, Susitariančiosios Šalys sutaria, kad šiame susitarime apmokamą veiklą vykdančių asmenų kategorijai priklauso asmenys, kurie kaip darbuotojai ar paslaugų teikėjai atvyksta į kitos Susitariančiosios Šalies teritoriją vykdyti mokamos arba atlyginamos veiklos.

               Šiai kategorijai neturėtų priklausyti:

               –
                     verslininkai, t. y. verslo reikalais atvykstantys asmenys (neįdarbinti kitoje Susitariančiojoje Šalyje),

               –
                     sportininkai arba menininkai, atliekantys ad hoc veiklą,

               –
                     žurnalistai, kuriuos siunčia jų gyvenamosios šalies žiniasklaidos organizacijos, ir

               –
                     bendrovių stažuotojai.

               Jungtinis komitetas, vadovaudamasis šio susitarimo 6 straipsniu jam suteikta atsakomybe, stebi, kaip įgyvendinama ši deklaracija ir, atsižvelgdamas į Susitariančiųjų Šalių patirtį, prireikus gali pasiūlyti ją pakeisti.

               BENDRA DEKLARACIJA DĖL ŠIO SUSITARIMO 4 STRAIPSNYJE NUSTATYTO
                  90 DIENŲ LAIKOTARPIO PER BET KURĮ 180 DIENŲ LAIKOTARPĮ AIŠKINIMO

               Susitariančiosios Šalys sutaria, kad ne ilgesnis kaip 90 dienų laikotarpis per bet kurį 180 dienų laikotarpį, kaip nustatyta šio susitarimo 4 straipsnyje, reiškia nepertraukiamą buvimo laikotarpį arba kelis buvimo laikotarpius iš eilės, kurių bendra trukmė neviršija 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį.

               Sąvoka „per bet kurį“ reiškia, kad taikomas „slenkantis“ 180 dienų ataskaitinis laikotarpis, kai, siekiant patikrinti, ar ir toliau tenkinamas 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį reikalavimas, atsižvelgiama į kiekvieną buvimo dieną per pastarąsias 180 dienų. Inter alia, tai reiškia, kad naujas buvimo iki 90 dienų laikotarpis leidžiamas, jei šalyje nebūta nepertraukiamą 90 dienų laikotarpį.

               BENDRA DEKLARACIJA DĖL PILIEČIŲ INFORMAVIMO APIE BEVIZIO REŽIMO SUSITARIMĄ

               Pripažindamos skaidrumo svarbą Europos Sąjungos ir Mikronezijos piliečiams, Susitariančiosios Šalys sutaria užtikrinti visapusišką informacijos apie bevizio režimo susitarimo turinį ir padarinius bei susijusius klausimus, kaip antai apie atvykimo sąlygas, sklaidą.

               _________________

                     (1)
                  OL L 149, 2014 5 20, p. 67.

                     (2)
                  2001 m. kovo 15 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami išorines sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašus, OL L 81, 2001 3 21, p. 1.


               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 08 25
            COM(2017) 452 final
            2017/0213(APP)
            Pasiūlymas
            TARYBOS SPRENDIMAS
            kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos sprendimas 2003/76/EB, numatantis būtinas prie Europos bendrijos steigimo sutarties pridėto Protokolo dėl EAPB sutarties galiojimo pabaigos finansinių padarinių ir dėl Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo įgyvendinimo priemones

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS

               •Pasiūlymo pagrindimas ir tikslai

                  Atsižvelgiant į Europos Centrinio Banko kiekybinio skatinimo politiką kartu su saugumo principu, kuriuo remiantis valdomas likviduojamos Europos anglių ir plieno bendrijos (likviduojamos EAPB) turtas, anglių ir plieno mokslinių tyrimų projektams finansuoti skiriamos pajamos kasmet sparčiai mažėja, todėl susidaro padėtis, kai kritinis finansavimo lygis, būtinas metiniam kvietimui teikti paraiškas organizuoti, gali būti nepasiektas.

                  Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo programos biudžeto paketas sumažėjo nuo 46 mln. EUR 2017 m. (remiantis 2015 m. likviduojamos EAPB pajamomis) iki 27 mln. EUR 2018 m. (remiantis 2016 m. likviduojamos EAPB pajamomis), o 2019 m. suma turėtų būti dar mažesnė (14–18 mln. EUR).

                  Tarpinis sprendimas, kuris padėtų tam tikrą laikotarpį išlaikyti priimtiną Anglių ir plieno mokslinių tyrimų projektų finansavimo lygį, kol bus pakeista pinigų politika ir padidės turto grąža valstybės obligacijų rinkose, galėtų būti pakartotinis nepanaudotų Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo (APMTF) mokslinių tyrimų programos asignavimų, visų pirma panaikintų įsipareigojimų pagal šią programą sumų, panaudojimas.

               Priėmus siūlomą pakeitimą bus leista pakartotiniai panaudoti visas nuo 2003 m. panaikintų įsipareigojimų pagal APMTF mokslinių tyrimų programą sumas (įskaitant susigrąžintas sumas), kurios buvo grąžintos kaip likviduojamos EAPB turtas ir sudaro galimybę papildomai finansuoti APMTF mokslinių tyrimų programą 40,3 mln. EUR suma. Tai taip pat užtikrins maždaug 5 mln. EUR per metus (vidutinis metinis įsipareigojimų pagal APMTF mokslinių tyrimų programą panaikinimo per trejus pastaruosius metus srautas) papildomą finansavimą.

               •Suderinamumas su toje pačioje politikos srityje galiojančiomis nuostatomis

                  APMTF programa papildo kitas Sąjungos priemones, kurias galima panaudoti pramonės pritaikymui remti keliais lygmenimis. Tai, be kita ko, Europos strateginių investicijų fondas, Europos struktūriniai ir investicijų fondai, programa „Horizontas 2020“, taip pat viešojo ir privačiojo sektorių partnerystė SPIRE (Tvari procesų pramonė efektyviai naudojant išteklius ir energiją) ir Europos socialinis fondas.

                  Šis pasiūlymas dera su J. C. Junckerio vadovaujamos Komisijos ketvirtuoju prioritetu „Stipresnė ir teisingesnė vidaus rinka, turinti stipresnį pramonės pagrindą“. Jis taip pat dera su Sąjungos parama plieno pramonės konkurencingumui ir anglies pramonės restruktūrizavimui, o tai, be kita ko, yra APMTF mokslinių tyrimų programos tikslai.

               •Suderinamumas su kitomis Sąjungos politikos sritimis

               Pasiūlymas visiškai dera su iniciatyvomis, kurių, įgyvendinant pramonės politiką, imamasi Sąjungos lygmeniu. Visų pirma, jis dera su 2014 m. komunikatu „Dėl Europos pramonės atgimimo“
                  1
               , kuriame nustatomi Sąjungos pramonės politikos prioritetai, ir 2016  m. komunikatu „Plienas. Tvarių darbo vietų ir ekonomikos augimo Europoje apsauga“
                  2
               .

               2.TEISINIS PAGRINDAS, SUBSIDIARUMO IR PROPORCINGUMO PRINCIPAI

               •Teisinis pagrindas

               Įsipareigojimų panaikinimo taisyklės įtvirtintos Tarybos sprendimo 2003/76/EB 4 straipsnyje, kuriame nustatytos būtinos Protokolo
                  3
                įgyvendinimo priemonės.

               Siūlomas persvarstymas yra susijęs tik su dviem Tarybos sprendimo 2003/76/EB 4 straipsnio dalimis ir juo siekiama vienodai traktuoti (automatiškai perkelti į kitus metus) abiejų kategorijų nepanaudotas lėšas: metų pabaigoje nepanaudotus asignavimus ir panaikintus įsipareigojimus.

               •Subsidiarumo principas (neišimtinės kompetencijos atveju)

                  Protokolo įgyvendinimo priemonės nustatytos Tarybos sprendimu, kurio persvarstymas priklauso Komisijos išimtinei iniciatyvos teisei teikti teisės aktų pasiūlymus.

               •Proporcingumo principas

                  Per Komisijos vidaus konsultacijas padaryta išvada, kad pagal dabartinio teisinio pagrindo išaiškinimą panaikintų įsipareigojimų pakartotinai panaudoti negalima. Todėl būtina persvarstyti Tarybos sprendimo 2003/76/EB 4 straipsnio 4 ir 5 dalis.

               3.EX POST VERTINIMO, KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI

               •Galiojančių teisės aktų ex post vertinimas / tinkamumo patikrinimas

                  Netaikoma. 2013 m. stebėsena ir vertinimas patvirtino, kad APMTF įgyvendino savo įgaliojimus remti konkurencingumą sektoriuose, susijusiuose su anglių ir plieno pramone, ir patvirtino, kad tinkamas finansavimas yra reikalingas.

               •Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis

                  APMTF mokslinių tyrimų programos komitetas buvo informuotas apie turimo biudžeto sumažėjimą (nuo 46 mln. EUR 2017 m. iki 27 mln. EUR 2018 m.).

                  Europos plieno technologijų platforma (ESTEP, atstovaujanti plieno sektoriaus suinteresuotiesiems subjektams) pareiškė visapusiškai pritarianti Tarybos sprendimo persvarstymui, nes priešingu atveju dėl smarkiai sumažėjusio APMTF nukentėtų daugelis subjektų.

               •Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas

                  Netaikoma.

               •Poveikio vertinimas

                  Netaikoma.

                  Siūlomo persvarstymo taikymo sritis yra ribota ir techninė, didelio politinio, ekonominio poveikio ar poveikio biudžetui nėra (pereinamojo laikotarpio priemonė).

               •Reglamentavimo tinkamumas ir supaprastinimas

                  Netaikoma.

                  Tačiau siūlomas persvarstymas sumažins Komisijos vidaus darbo krūvį metinei likviduojamos EAPB finansinei ataskaitai parengti, nes panaikintų įsipareigojimų sumos nebebus registruojamos ir apskaitomos likviduojamos EAPB balanse.

               •Pagrindinės teisės

                  Netaikoma.

               4.POVEIKIS BIUDŽETUI

                  Nėra.  Pasiūlymas neturi poveikio darbuotojų skaičiui ir juo nesukuriama jokių naujų įsipareigojimų, apmokamų iš bendrojo biudžeto pagal dabartinę daugiametę finansinę programą.

               5.KITI ELEMENTAI

               •Įgyvendinimo planai ir stebėsena, vertinimas ir ataskaitų teikimo tvarka

                  Jei teisėkūros institucija greitai priimtų šį pasiūlymą iki 2018 m. pirmo pusmečio, Komisijai tai užtikrintų galimybę papildyti numatomą 2018 m. APMTF programos biudžetą (27 mln. EUR), kad iki kito metinio kvietimo teikti paraiškas jis siektų 40 mln. EUR.

                  Likusi suma galėtų būti panaudota 2019 m., siekiant išlaikyti tą patį APMTF finansavimo lygį (40 mln. EUR).

               •Aiškinamieji dokumentai (direktyvoms)

                  Netaikoma.

               •Išsamus konkrečių pasiūlymo nuostatų paaiškinimas

                  Siūloma vienodai traktuoti:

                  a) panaikintų įsipareigojimų sumas:  sumas, dėl kurių buvo įsipareigota pasirašant susitarimus dėl dotacijų ir kurios nebeturi būti mokamos lėšų gavėjams (tinkamos finansuoti išlaidos yra mažesnės, nei buvo numatyta) arba yra susigrąžintos, ir

                  b) sumas, dėl kurių nebuvo įsipareigota metų pabaigoje pasirašant susitarimus dėl dotacijų. Dabar šios nepanaudotos lėšos pagal Tarybos sprendimo 2003/76/EB 4 straipsnio 4 dalį automatiškai perkeliamos į kitų metų bendrąjį biudžetą.

                  Todėl panaikintų įsipareigojimų sumos būtų prilygintos nepanaudotoms lėšoms, kurioms taikoma 4 straipsnio 4 dalis.

                  Be to, taip pat bus traktuojamos ir pagal APMTF programą susigrąžintos sumos, o pagal atitinkamas Finansinio reglamento (FR) nuostatas dėl asignuotųjų pajamų (FR 14 ir 21 straipsnius) jos į kitą laikotarpį taip pat bus perkeliamos automatiškai.

                  Tuo grindžiamas sprendimas išbraukti visą Tarybos sprendimo 2003/76/EB 4 straipsnio 5 dalį.

                  Tuomet persvarstymas bus susijęs tik su šiomis nuostatomis:

                  1) 4 straipsnio 4 dalis pakeičiama taip:

                  4. Bet kurių metų gruodžio 31 d. nepanaudotos pajamos ir vis dar turimi asignavimai iš šių pajamų, taip pat panaikinti įsipareigojimai pagal Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo mokslinių tyrimų programą, automatiškai perkeliami į kitus metus. Šie asignavimai negali būti perkelti į kitus biudžeto straipsnius.

                  Nuo šio sprendimo įsigaliojimo užtikrinama galimybė naudoti sumą, atitinkančią įsipareigojimus pagal Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo mokslinių tyrimų programą, panaikintus nuo 2003 m. vasario 6 d.

                  2) 4 straipsnio 5 dalis išbraukiama.

               2017/0213 (APP)

               Pasiūlymas

               TARYBOS SPRENDIMAS

               kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos sprendimas 2003/76/EB, numatantis būtinas prie Europos bendrijos steigimo sutarties pridėto Protokolo dėl EAPB sutarties galiojimo pabaigos finansinių padarinių ir dėl Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo įgyvendinimo priemones

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,

               atsižvelgdama į prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėtą Protokolą dėl EAPB sutarties galiojimo pabaigos finansinių padarinių ir dėl Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo, ypač į jo 2 straipsnio pirmą pastraipą,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,

               atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą,

               laikydamasi specialios teisėkūros procedūros,

               kadangi:

               (1)pagal Europos anglių ir plieno bendrijos (EAPB) steigimo sutarties 97 straipsnį ši sutartis nustojo galioti 2002 m. liepos 23 d.;

               (2)pagal prie Europos bendrijos steigimo sutarties pridėtą Protokolą (toliau – Protokolas) EAPB turtas ir įsipareigojimai perduoti Europos bendrijai, o grynoji šio turto vertė, nurodyta EAPB balanse 2002 m. liepos 23 d., paskirta moksliniams tyrimams su anglių ir plieno pramone susijusiuose sektoriuose;

               (3)pagal Protokolą iš šio turto gaunamos pajamos skiriamos moksliniams tyrimams, išskyrus mokslinių tyrimų pamatinę programą, su anglių ir plieno pramone susijusiuose sektoriuose pagal Protokolo ir juo remiantis priimtų aktų nuostatas;

               (4)iš likviduojamos EAPB turto gaunamos pajamos, skiriamos moksliniams tyrimams su anglių ir plieno pramone susijusiuose sektoriuose, pastaraisiais metais smarkiai sumažėjo dėl mažų palūkanų kapitalo rinkose, todėl būtina persvarstyti įsipareigojimų pagal Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo mokslinių tyrimų programą panaikinimo taisykles, siekiant leisti juos pakartotinai panaudoti mokslinių tyrimų programoje;

               (5)dėl tos pačios priežasties būtina persvarstyti ir taisykles dėl sumų, susigrąžintų pagal Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo mokslinių tyrimų programą, siekiant leisti jas pakartotinai panaudoti mokslinių tyrimų programoje pagal atitinkamas Finansinio reglamento nuostatas dėl asignuotųjų pajamų
                  4
               ,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               Sprendimas 2003/76/EB iš dalies keičiamas taip:

               1) 4 straipsnio 4 dalis pakeičiama taip:

               „4. Bet kurių metų gruodžio 31 d. nepanaudotos pajamos ir vis dar turimi asignavimai iš šių pajamų, taip pat panaikinti įsipareigojimai pagal Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo mokslinių tyrimų programą, automatiškai perkeliami į kitus metus. Šie asignavimai negali būti perkelti į kitus biudžeto straipsnius.

               Nuo šio sprendimo įsigaliojimo užtikrinama galimybė naudoti sumą, atitinkančią įsipareigojimus pagal Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo mokslinių tyrimų programą, panaikintus nuo 2003 m. vasario 6 d.“.

               2) 4 straipsnio 5 dalis išbraukiama.

               2 straipsnis

               Šis sprendimas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

               3 straipsnis

               Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)
                  COM(2014) 14.

                     (2)
                  COM(2016) 155.

                     (3)
                  Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo Protokolas Nr. 37 dėl EAPB sutarties galiojimo pabaigos finansinių padarinių ir dėl Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo.

                     (4)
                  2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių ir kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 (OL L 298, 2012 10 26, p. 1).