               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 10 26
            COM(2017) 624 final
            2017/0273(NLE)
            Pasiūlymas
            TARYBOS SPRENDIMAS
            dėl Europos Sąjungos ir Norvegijos Karalystės susitarimo dėl administracinio bendradarbiavimo, kovos su sukčiavimu ir reikalavimų vykdymo pridėtinės vertės mokesčio srityje pasirašymo Europos Sąjungos vardu

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS

               • Pasiūlymo pagrindimas ir tikslai

                  Tarybos reglamentu (ES) Nr. 904/2010
                     1
                   ir Tarybos direktyva 2010/24/ES
                     2
                   nustatoma teisinė sistema, kuria remdamosi valstybės narės turi bendradarbiauti, kad užkirstų kelią sukčiavimui, su juo kovotų ir vykdytų reikalavimus PVM srityje.

                  Tačiau iš valstybių narių patirties matyti, kad sukčiautojai dažnai naudojasi sandorių, kuriuos sudaro trečiosiose šalyse esančios įmonės, kontrolės trūkumais.

                  Taigi kovojant su sukčiavimu PVM itin svarbus yra bendradarbiavimas su trečiosiomis šalimis. Konkrečiai, Norvegija yra Europos ekonominės erdvės narė, kurios PVM sistema yra panaši į ES taikomą sistemą ir kuri seniai bendradarbiauja VAT srityje su ES valstybėmis narėmis.

                  2009 m. Norvegija atliko pagrindinį vaidmenį informuodama valstybes nares apie dingusio prekiautojo sukčiavimą PVM anglies dioksido kreditų srityje. 2009–2012 m. Norvegijos mokesčių administratorius valstybių narių valdžios institucijoms pateikė informacijos apie neteisėtus sandorius, kurių bendra vertė – 2 703 mln. EUR. Be to, Norvegijos pareigūnai dalyvavo atliekant daugiašalę kontrolę su kai kuriomis valstybėmis narėmis energetikos sektoriuje ir buvo pakviesti stebėtojų teisėmis dalyvauti PVM sistemos veikimo stebėjimo centro veikloje (4 tinklo „Eurofisc“ veiklos sritis
                     3
                  ). Norvegija taip pat informavo kelias valstybes nares apie dingusių prekiautojų, kurie pasinaudojo Norvegijos alternatyvaus mokėjimo platformomis, sandorius.

                  Taigi matyti valstybių narių ir Norvegijos bendradarbiavimo privalumai. Tačiau pagal dabartinę teisinę sistemą administracinis bendradarbiavimas su Norvegija vyksta atsitiktinai, jis galimas tik remiantis dvišaliais Norvegijos ir atskirų valstybių narių susitarimais, Šiaurės šalių konvencija arba retais kvietimais Norvegijai dalyvauti PVM sistemos veikimo stebėjimo centro posėdžiuose stebėtojos teisėmis.

                  ES ir Norvegijos dvišalis Susitarimas nustatytų vientisą teisinę Norvegijos ir visų valstybių narių tvirto bendradarbiavimo sistemą. Šis bendradarbiavimas bus pagrįstas tokia pačia kaip ir šiuo metu galiojanti ES valstybių narių bendradarbiavimo struktūra, jį vykdant bus taikomos tokios pačios priemonės, kaip antai elektroninės platformos ir e. formos.

               • Suderinamumas su toje pačioje politikos srityje galiojančiomis nuostatomis

                  2016 m. balandžio 7 d. PVM veiksmų plane (COM(2016) 148 final) Komisija paskelbė, kad geriau bendradarbiaujant su ES nepriklausančiomis šalimis PVM srityje turėtų būti galima išplėsti ES administracinio bendradarbiavimo su ES nepriklausančiomis šalimis sistemą, visų pirma siekiant užtikrinti veiksmingą e. prekybos apmokestinimą.

               2.TEISINIS PAGRINDAS, SUBSIDIARUMO IR PROPORCINGUMO PRINCIPAI

                  Šis pasiūlymas dėl Tarybos sprendimo teikiamas remiantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 113 straipsniu kartu su 218 straipsnio 5 dalimi ir 218 straipsnio 8 dalies antra pastraipa.

                  SESV 3 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad be išimtinės Sąjungos kompetencijos srityse, išvardytose 3 straipsnio 1 dalyje, Sąjunga „taip pat naudojasi išimtine kompetencija tarptautiniams susitarimams sudaryti, kai jų sudarymas yra numatytas Sąjungos teisėkūros procedūra priimtame akte arba yra būtinas, kad Sąjunga galėtų naudotis savo vidaus kompetencija, arba jų sudarymas gali daryti poveikį bendroms taisyklėms ar pakeisti jų taikymo sritį“.

                  Pagal Teisingumo Teismo bylas AETR arba ERTA Susitarimas išimtinei ES kompetencijai priklauso tuomet, kai susitarimo dalykui taikomos bendros vidaus taisyklės, jis priklauso sričiai, kurios didžioji dalis tokių taisyklių jau reguliuojama, arba taisyklės priimtos srityse, kuriose bendra politika nevykdoma, visų pirma srityse, kurioms taikomos teisės derinimo priemonės.

                  Numatomo susitarimo dalykui, t. y. administraciniam bendradarbiavimui, kovai su sukčiavimu ir reikalavimų vykdymui PVM srityje, taikomos bendros vidaus taisyklės, visų pirma 2010 m. spalio 7 d. Tarybos reglamentas (ES) Nr. 904/2010 dėl administracinio bendradarbiavimo ir kovos su sukčiavimu pridėtinės vertės mokesčio srityje ir 2010 m. kovo 16 d. Tarybos direktyva 2010/24/ES dėl savitarpio pagalbos vykdant reikalavimus, susijusius su mokesčiais, muitais ir kitomis priemonėmis. Todėl Sąjunga turi išimtinę kompetenciją sudaryti Susitarimą dėl administracinio bendradarbiavimo, kovos su sukčiavimu ir reikalavimų vykdymo PVM srityje su Norvegija.

                  Taigi 2014 m. gruodžio 9 d. sprendimo 1 straipsniu Taryba įgaliojo Komisiją Sąjungos vardu pradėti derybas su Norvegija.

                  Susitarimo turinyje atspindimi Tarybos derybiniai nurodymai, nustatyti 2014 m. gruodžio 9 d. Tarybos sprendimo, kuriuo Komisijai suteikiami įgaliojimai Sąjungos vardu pradėti derybas dėl Europos Sąjungos ir Norvegijos susitarimo dėl administracinio bendradarbiavimo, kovos su sukčiavimu ir reikalavimų vykdymo PVM srityje, priede.

                  Į Susitarimą įtrauktos bendradarbiavimo priemonės yra tokios pačios, kaip ir ES sistemoje, išskyrus prieigą prie duomenų bazių. Prieiga nebuvo įtraukta į Susitarimo tekstą, nes buvo manoma, kad tai neatitinka tikslų. Iš tiesų, naudodamosi PVM informacijos mainų sistema (VIES)
                     4
                   valstybės narės gali turėti prieigą prie informacijos apie ES vidaus sandorius, kurie yra nesusiję su bendradarbiavimo su Norvegija aspektais.

               3.EX POST VERTINIMO, KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI

               •Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis

               Susitarimas taikomas ES valstybių narių ir Norvegijos mokesčių administratorių administraciniam bendradarbiavimui PVM srityje. Derybos dėl teksto su Norvegijos valdžios institucijomis vyko 2015–2016 m.

               Viso proceso metu Tarybos Mokesčių klausimų darbo grupė buvo informuojama apie derybų padėtį, su ja buvo konsultuojamasi dėl rezultatų.

               4.KITI ELEMENTAI

               Išsamus konkrečių pasiūlymo nuostatų paaiškinimas

               I antraštinė dalis. Bendrosios nuostatos

               Tikslas – nustatyti kovos su PVM sukčiavimu ir pagalbos vykdant VAT reikalavimus administracinio bendradarbiavimo sistemą (1 straipsnis).

               Apibrėžtys (3 straipsnis) atitinka susijusias ES teisės aktų apibrėžtis. Susitarime besikreipiančiosios institucijos apibrėžtis naudojama administracinio bendradarbiavimo ir kovos su sukčiavimu srityje, įtraukiamoje į II antraštinę dalį (apibrėžtis atitinka Tarybos reglamente (ES) Nr. 904/2010 pateiktą apibrėžtį), o prašančiosios institucijos apibrėžtis naudojama pagalbos vykdant reikalavimus srityje, įtrauktoje į III antraštinę dalį (atitinka Tarybos direktyvoje 2010/24/ES pateiktą apibrėžtį). Tos pačios apibrėžtys taip pat naudojamos e. formose, kurias šiuo metu naudoja valstybės narės pagal ES administracinės pagalbos sistemą. Taigi naudojant tas pačias apibrėžtis ir bendradarbiaujant su Norvegija bus galima naudoti tas pačias e. formas iš esmės nekeičiant jų formato.

               Organizavimas (4 straipsnis) taip pat turi tokią pačią struktūrą, kaip nustatytoji Tarybos reglamentu (ES) Nr. 904/2010 ir Tarybos direktyva 2010/24/ES. Reikia pažymėti, kad Susitarime nenustatoma galimybė skirti ryšių palaikymo tarnybų, atsakingų už konkrečių rūšių mokesčius, kaip numatyta Direktyvos 2010/24/ES 4 straipsnio 3 dalyje, nes Susitarimas taikomas tik PVM.

               Šalys užtikrina, kad veiktų informacijos mainams būtinos ryšių sistemos. Todėl turėtų būti sudarytas susitarimas dėl paslaugų lygio (5 straipsnis), kad būtų nustatyta techninė ryšių ir informacijos mainų sistemos veikimo kokybė ir kiekybė. Susitarimas dėl paslaugų lygio nebus susijęs su VIES; ši sistema nėra įtraukiama į Susitarimo su Norvegija bendradarbiavimo priemones.

               Šalys turi užtikrinti asmens duomenų konfidencialumą ir apsaugą, kaip nustatyta atitinkamuose ES teisės aktuose (Direktyvoje 95/46/EB). 6 straipsnyje numatomos šios sąlygos: duomenų atskleidimo tik nacionalinėms institucijoms, susijusioms su PVM teisės aktų taikymu ir su šių duomenų naudojimu; naudojimo kitais tikslais tik jeigu leidžiama pagal valstybės įstatymus ir po to, kai leidimą išduoda informaciją teikianti valstybė; duomenų, kuriais keičiamasi, naudojimo; informacijos perdavimo trečiajai valstybei arba trečiajai šaliai; informacijos, gautos iš trečiosios šalies, perdavimo.

               II antraštinė dalis. Administracinis bendradarbiavimas ir kova su sukčiavimu

               II antraštinėje dalyje nustatomos tos pačios bendradarbiavimo priemonės (informacijos mainai ir administraciniai tyrimai, spontaniniai informacijos mainai, grįžtamoji informacija, automatiniai informacijos mainai, administracinis pranešimas, buvimas administracinėse patalpose ir dalyvavimas administraciniuose tyrimuose, vienalaikiai patikrinimai ir tinklas „Eurofisc“), kaip nustatyta Tarybos reglamente (ES) Nr. 904/2010, išskyrus prieigą prie duomenų bazių per VIES sistemą. Be to, informacijos pateikimo terminai yra tokie patys, kaip ir numatytieji Europos teisinėje sistemoje.

               Kalbant apie informacijos mainus pagal prašymą, 7 straipsnio 4 dalyje nurodomi atvejai, kai tiekimas yra apmokestinamas besikreipiančios institucijos valstybėje, tačiau apmokestinamasis asmuo yra įsisteigęs institucijos, į kurią kreipiamasi, valstybėje. Tokiais atvejais vienintelis būdas besikreipiančiajai institucijai apskaičiuoti PVM yra prašyti institucijos, į kurią kreipiamasi, pagalbos. Taigi straipsnyje numatoma, kokius minimalius duomenis besikreipiančiajai institucijai turi siųsti institucija, į kurią kreipiamasi. Kategorijos, kurioms taikoma ši nuostata ir kurios yra išvardytos Susitarimo I priede: nedidelės vertės importas, paslaugos, susijusios su nekilnojamuoju turtu, telekomunikacijų paslaugos, radijo ir televizijos transliavimo paslaugos ir elektroninėmis priemonėmis teikiamos paslaugos.

               Kalbant apie automatinius informacijos mainus (11 straipsnis), informacijos, kuria bus keičiamasi, kategorijas Susitariančiosios Šalys nustatys Jungtiniame komitete (41 straipsnis).

               Norvegijai dalyvaujant tinklo „Eurofisc“ veikloje (15 straipsnis) „Eurofisc“ ryšių palaikymo pareigūnams, paskirtiems valstybės kompetentingos institucijos, nebus leidžiama turėti prieigos prie kitos valstybės duomenų bazių. Be to, Norvegijos „Eurofisc“ ryšių palaikymo pareigūnas negali eiti pirmininko arba veiklos srities koordinatoriaus pareigų ir neturi teisės balsuoti.

               Pagal 17 straipsnį mokesčių administratorius gali atsisakyti atlikti administracinius tyrimus, kai prašymas susijęs su neproporcingai didele institucijai, į kurią kreipiamasi, tenkančia administracine našta ir kai besikreipiančioji institucija nėra išnaudojusi savo informacijos šaltinių. Be to, banko paslaptimi nesinaudojama kaip atsisakymo teikti administracinę pagalbą priežastimi.

               Jungtinis komitetas patvirtins informacijos mainų formas. E. formos, kurias šiuo metu naudoja valstybės narės pagal Tarybos reglamentą (ES) Nr. 904/2010 ir Tarybos direktyvą 2010/24/ES, gali būti naudojamos Susitarimo taikymo tikslais, pritaikius nedidelį kalbinį pakeitimą. Iš tiesų, dabartinėse e. formose nurodomos tik valstybės narės ir Bendrijos vidaus sandoriai.

               III antraštinė dalis. Reikalavimų vykdymas

               III antraštinėje dalyje nustatytos pagalbos vykdant reikalavimus priemonės, panašios į nustatytąsias Direktyva 2010/24/ES: informacijos mainai (be kita ko, buvimas administracinėse patalpose ir dalyvavimas administraciniuose tyrimuose valstybėje, į kurią kreipiamasi), pagalba pranešant apie dokumentus, reikalavimų vykdymo ir prevencinės priemonės.

               Sąlygos ir taisyklės, reglamentuojančios šių rūšių pagalbą vykdant reikalavimus, taip pat atitinka Direktyvoje 2010/24/ES nustatytas sąlygas ir taisykles.

               Tačiau Susitarimo taikymo sritis apima tik PMV reikalavimus ir administracines baudas, nuobaudas, mokesčius ir papildomas rinkliavas, palūkanas ir išlaidas, susijusias su tokiais reikalavimais (remiantis Susitarimo 2 straipsnio 1 dalies b punktu). Kitaip negu Direktyvos 2010/24/ES taikymo sritis, Susitarimas neapima kitų mokesčių ir muitų. Toks taikymo srities apribojimas atitinka Tarybos suteiktus derybinius įgaliojimus.

               Vis dėlto siekiant palengvinti su kitais mokesčiais susijusią pagalbą vykdant reikalavimus ir sumažinti administracinę naštą, 40 straipsnio 4 dalyje nustatyta, kad Susitarimui įgyvendinti patvirtintas elektroninis ryšių tinklas ir standartinės formos (atitinkančios šiuo metu ES valstybių narių naudojamas pagalbos vykdant reikalavimus standartines formas) taip pat gali būti naudojamos teikiant pagalbą vykdant kitus reikalavimus, jeigu tokia pagalba vykdant reikalavimus yra galima pagal kitas dvišales arba daugiašales teisiškai privalomas valstybių administracinio bendradarbiavimo priemones. Ši galimybė – ne įpareigojimas – naudoti ryšių tinklą ir standartines formas kitų mokesčių atveju gali būti praktiškai naudinga, nes mokesčių nemokėjimas paprastai neapsiriboja PVM skolomis. Todėl pagal Susitarimą leidžiama naudoti vieną prašymo formą prašant pagalbos vykdant reikalavimus, susijusios su VAT reikalavimais (remiantis Susitarimu) ir susijusios su kitais mokesčiais (remiantis kitais susitarimais). Kiekviena valstybė narė, konsultuodamasi su Norvegija, turės nuspręsti, ar ji nori pasinaudoti 40 straipsnio 4 dalyje numatoma galimybe ir kaip ji nori ją panaudoti.

               Susitarimo 23 straipsnyje nustatomi informacijos mainai be išankstinio prašymo. Remdamasi šia nuostata, valstybė gali informuoti įsisteigimo arba rezidavimo valstybę apie mokėtiną mokesčių arba muitų grąžinamąją išmoką asmeniui, įsisteigusiam arba reziduojančiam kitoje valstybėje. Ši nuostata yra panaši į Direktyvos 2010/24/ES 6 straipsnio nuostatą, kuri yra susijusi su informacijos apie būsimą mokesčių ar muitų, išskyrus PVM, grąžinimą mainais be išankstinio prašymo.

               Suvienodintos priemonės (suvienodinta pranešimo forma ir suvienodintas dokumentas, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą valstybėje, į kurią kreipiamasi), nustatytos Direktyva 2010/24/ES (8 ir 12 straipsniai), taip pat įtraukiami į Susitarimą (25 ir 29 straipsniai). Šio standartinės formos, kurias jau naudoja visos ES valstybės narės, taip pat bus naudojamos pranešimo ir reikalavimų vykdymo tikslais bendradarbiaujant su Norvegija. Šios formos bus verčiamos ir į norvegų kalbą automatiškai.

               Kad būtų galima greitai ir sklandžiai įgyvendinti tarpusavio pagalbos vykdant reikalavimus nuostatas su Norvegija, Susitarimo 40 straipsnio 5 dalyje nustatyta, kad tol, kol ir jei Jungtinis komitetas nepatvirtina jokių išsamių III antraštinės dalies įgyvendinimo taisyklių, kompetentingos institucijos naudojasi Tarybos direktyvos 2010/24/ES įgyvendinimo tikslais jau patvirtintomis taisyklėmis, įskaitant standartines formas.

               IV antraštinė dalis. Įgyvendinimas ir taikymas

               41 straipsniu įsteigiamas Jungtinis komitetas, kurį sudaro Susitariančiųjų Šalių atstovai. Jungtinis komitetas užtikrina, kad Susitarimas tinkamai veiktų ir būtų tinkamai įgyvendinamas. Jis vieningai priima sprendimus ir tvirtina darbo tvarkos taisykles.

               Susitarimo tikslais Norvegija naudosis e. formomis ir CCN / CSI
                  5
                tinklu – Reglamento (ES) Nr. 1286/2013 („Fiscalis 2020“)
                  6
                priedo A punkte nurodytos Europos informacinės sistemos Sąjungos komponentais. Atsižvelgdamas į tai, koks techninis sprendimas bus priimtas dėl Norvegijos prijungimo prie CCN / CSI tinklo, Jungtinis komitetas nuspręs dėl Norvegijos finansinio įnašo, mokėtino į Europos Sąjungos bendrąjį biudžetą.

               Jungtiniame komitete Europos Sąjungai atstovauja Komisija, jame gali dalyvauti ir valstybės narės. Tačiau tam, kad būtų priimtas Jungtinio komiteto sprendimas, reikia, kad prieš tai būtų priimta Europos Sąjungos pozicija pagal taisykles, nustatytas SESV 113 straipsnyje (vieningai). Vėliau Komisija remsis šiais sprendimais ir juos gins Jungtiniame komitete.

               V antraštinė dalis. Baigiamosios nuostatos

               Susitarimas bus įtrauktas į ES acquis ir turės pirmumo teisę prieš kitus dvišalius arba daugiašalius teisiškai privalomus dokumentus dėl administracinio bendradarbiavimo toje pačioje srityje. Taigi nesuderinamumo atveju bus taikomos Susitarimo nuostatos.

               2017/0273 (NLE)

               Pasiūlymas

               TARYBOS SPRENDIMAS

               dėl Europos Sąjungos ir Norvegijos Karalystės susitarimo dėl administracinio bendradarbiavimo, kovos su sukčiavimu ir reikalavimų vykdymo pridėtinės vertės mokesčio srityje pasirašymo Europos Sąjungos vardu

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 113 straipsnį kartu su 218 straipsnio 5 dalimi ir 218 straipsnio 8 dalies antra pastraipa,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,

               kadangi:

               (1)2014 m. gruodžio 9 d. Taryba įgaliojo Komisiją pradėti derybas dėl Europos Sąjungos ir Norvegijos susitarimo dėl administracinio bendradarbiavimo, kovos su sukčiavimu ir reikalavimų vykdymo PVM srityje;

               (2)Susitarimo tekste, kuris yra derybų rezultatas, atspindimi Tarybos išduoti derybiniai nurodymai;

               (3)remiantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 45/2001
                  7
                28 straipsnio 2 dalimi, buvo konsultuojamasi su Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnu;

               (4)Susitarimas turėtų būti pasirašytas,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               Europos Sąjungos vardu suteikiamas įgaliojimas pasirašyti Europos Sąjungos ir Norvegijos Karalystės susitarimą dėl administracinio bendradarbiavimo, kovos su sukčiavimu ir reikalavimų vykdymo pridėtinės vertės mokesčio srityje.

               Susitarimo tekstas pridedamas prie šio sprendimo.

               2 straipsnis

               Tarybos pirmininkas įgaliojamas paskirti asmenį (-is), įgaliotą (-us) Sąjungos vardu pasirašyti Susitarimą.

               3 straipsnis

               Komisija, kuriai padeda valstybių narių atstovai, atstovauja Sąjungai Jungtiniame komitete, įsteigtame pagal Susitarimo 41 straipsnį.

               Šis sprendimas įsigalioja trečią dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)
                  2010 m. spalio 7 d. Tarybos reglamentas (ES) Nr. 904/2010 dėl administracinio bendradarbiavimo ir kovos su sukčiavimu pridėtinės vertės mokesčio srityje (OL L 268, 2010 10 12, p. 1).

                     (2)
                  2010 m. kovo 16 d. Tarybos direktyva 2010/24/ES dėl savitarpio pagalbos vykdant reikalavimus, susijusius su mokesčiais, muitais ir kitomis priemonėmis (OL L 84, 2010 3 31, p. 1).

                     (3)
                  Tinklas „Eurofisc“ – ES valstybių narių daugiašalis sparčių tikslinės informacijos mainų tinklas. Jį sudaro teminės sritys, vadinamos veiklos sritimis. Jis reglamentuojamas Tarybos reglamento (ES) Nr. 904/2010 X skyriuje.

                     (4)
                  VIES – PVM informacijos mainų sistema. Informacija, prieinama VIES, ir sistemos naudojimas reglamentuojami Tarybos reglamento (ES) Nr. 904/2010 V skyriuje.

                     (5)
                  Bendrasis ryšių tinklas / bendroji sistemų sąsaja (angl. Common Communications Network / Common Systems Interface, CCN / CSI)

                     (6)
                  2013 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1286/2013, kuriuo nustatoma 2014–2020 m. Europos Sąjungos mokesčių sistemų veikimo gerinimo veiksmų programa („Fiscalis 2020“) ir panaikinamas Sprendimas Nr. 1482/2007/EB (OL L 347, 2013 12 20, p. 25).

                     (7)
                  2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 8, 2001 1 12, p. 1).

    ---documentbreak---

               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 10 26
            COM(2017) 624 final
            PRIEDAS
            prie
            Pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo
            dėl Europos Sąjungos ir Norvegijos Karalystės susitarimo dėl administracinio bendradarbiavimo, kovos su sukčiavimu ir reikalavimų vykdymo pridėtinės vertės mokesčio srityje pasirašymo Europos Sąjungos vardu

               Europos Sąjungos ir Norvegijos Karalystės susitarimas dėl administracinio bendradarbiavimo, kovos su sukčiavimu ir reikalavimų vykdymo pridėtinės vertės mokesčio srityje

               EUROPOS SĄJUNGA (toliau – Sąjunga)

               ir

               NORVEGIJOS KARALYSTĖ (toliau – Norvegija)

               (toliau – Susitariančiosios Šalys),

               NORĖDAMOS užtikrinti tinkamą pridėtinės vertės mokesčio (PVM) nustatymą, apskaičiavimą ir surinkimą ir PVM reikalavimų vykdymą, taip pat išvengti dvigubo apmokestinimo ar neapmokestinimo ir kovoti su sukčiavimu PVM,

               ŽINODAMOS, kad kovojant su tarpvalstybiniu sukčiavimu PVM ir vengimu jį mokėti reikalingas glaudus kompetentingų institucijų, atsakingų už tos srities teisės aktų taikymą, bendradarbiavimas,

               PRIPAŽINDAMOS, kad tarpvalstybiniam sukčiavimui PVM ir vengimui jį mokėti būdinga tam tikra specifika ir mechanizmai, kuriais jie skiriasi nuo kitų rūšių mokestinio sukčiavimo, ir todėl ragindamos nustatyti specialias teisines administracinio bendradarbiavimo, visų pirma abipusių informacijos mainų, priemones,

               SIEKDAMOS prisidėti prie tinklo „Eurofisc“ vykdomų tikslinės informacijos mainų kovos su tarpvalstybiniu sukčiavimu PVM srityje, laikydamosi pagal Susitarimą nustatytų apribojimų,

               ŽINODAMOS, kad pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 95/46/EB
                  1
                dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo visos Susitariančiosios Šalys, įskaitant dalyvaujančias tinklo „Eurofisc“ veikloje, turėtų taikyti konfidencialumo ir asmens duomenų apsaugos taisykles,

               KADANGI veiksmingai įvertinti, ar telekomunikacijų, transliavimo ir elektroninėmis priemonėmis teikiamos paslaugos tinkamai apmokestinamos PVM, galima tik bendradarbiaujant tarptautiniu mastu,

               ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad Europos Sąjunga ir Norvegija yra kaimyninės Susitariančiosios Šalys, dinamiškos prekybos partnerės ir Europos ekonominės erdvės susitarimo (toliau – EEE susitarimas), kurio tikslas – skatinti nuolatinį ir subalansuotą susitariančiųjų šalių prekybos ir ekonominių santykių stiprinimą, taikant vienodas konkurencijos sąlygas ir laikantis tų pačių taisyklių tam, kad būtų sukurta vientisa Europos ekonominė erdvė, susitariančiosios šalys,

               PRIPAŽINDAMOS, kad EEE susitarimas mokesčių klausimams nėra taikomas, tačiau Europos Sąjunga ir Norvegija yra suinteresuotos bendradarbiauti, kad būtų užtikrintas veiksmingesnis PVM taikymas ir prievolių vykdymas,

               SUSITARĖ:

               I antraštinė dalis

               Bendrosios nuostatos

               1 straipsnis

               Tikslas

               Susitarimo tikslas – nustatyti Sąjungos valstybių narių ir Norvegijos administracinio bendradarbiavimo sistemą siekiant sudaryti sąlygas institucijoms, atsakingoms už PVM teisės aktų taikymą, padėti viena kitai užtikrinti, kad tų teisės aktų būtų laikomasi, ir apsaugoti PVM pajamas.

               2 straipsnis

               Taikymo sritis

               1.Susitarime nustatomos bendradarbiavimo taisyklės ir procedūros, siekiant:

               (a)keistis visa informacija, kuri gali padėti teisingai apskaičiuoti PVM, stebėti, ar jis teisingai taikomas, ir kovoti su sukčiavimu PVM;

               (b)vykdyti:

               i)su PVM susijusius reikalavimus;

               ii)su i papunktyje nurodytais reikalavimais susijusių administracinių nuobaudų, baudų, mokesčių ir papildomų mokesčių, kuriuos nustato administracinės institucijos, kompetentingos nustatyti PVM arba vykdyti su juo susijusius administracinius tyrimus, arba tų administracinių institucijų prašymu patvirtina administracinės ar teisminės įstaigos, išieškojimą;

               iii)su i ir ii papunkčiuose nurodytais reikalavimais susijusių palūkanų ir išlaidų susigrąžinimą.

               2.Susitarimu nedaromas poveikis Sąjungos valstybių narių administracinio bendradarbiavimo, kovos su sukčiavimu ir pagalbos vykdant reikalavimus PVM srityje taisyklių taikymui.

               3.Susitarimas neturi įtakos savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose taisyklių taikymui.

               3 straipsnis

               Apibrėžtys

               Susitarime vartojamų terminų apibrėžtys:

               (a)PVM – Sąjungos pridėtinės vertės mokestis pagal Tarybos direktyvą 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos ir Norvegijos pridėtinės vertės mokestis pagal 2009 m. birželio 19 d. Norvegijos pridėtinės vertės mokesčio įstatymą Nr. 58;

               (b)valstybė – Sąjungos valstybė narė arba Norvegija;

               (c)valstybės – Sąjungos valstybės narės ir Norvegija;

               (d)trečioji šalis – šalis, kuri nėra Sąjungos valstybė narė ar Norvegija;

               (e)kompetentinga institucija – institucija, paskirta pagal 4 straipsnio 1 dalį;

               (f)centrinė ryšių palaikymo tarnyba – pagal 4 straipsnio 2 dalį paskirta tarnyba, kurios pagrindinė pareiga palaikyti ryšius taikant II ar III antraštines dalis;

               (g)ryšių palaikymo skyrius – įstaiga, išskyrus centrinę ryšių palaikymo tarnybą, pagal 4 straipsnio 3 dalį paskirta prašyti suteikti savitarpio pagalbą arba ją teikti pagal II arba III antraštinę dalį;

               (h)kompetentingas pareigūnas – pagal 4 straipsnio 4 dalį paskirtas pareigūnas, galintis tiesiogiai keistis informacija pagal II antraštinę dalį;

               (i)besikreipiančioji institucija – centrinė ryšių palaikymo tarnyba, ryšių palaikymo skyrius arba kompetentingas pareigūnas, kuris kompetentingos institucijos vardu prašo suteikti pagalbą pagal II antraštinę dalį;

               (j)prašančioji institucija – valstybės centrinė ryšių palaikymo tarnyba arba ryšių palaikymo skyrius, kuris teikia prašymą pagal III antraštinę dalį;

               (k)institucija, į kurią kreipiamasi, – centrinė ryšių palaikymo tarnyba, ryšių palaikymo skyrius arba – jei tai susiję su bendradarbiavimu pagal II antraštinę dalį – kompetentingas pareigūnas, kuris gauna besikreipiančiosios institucijos arba prašančiosios institucijos prašymą;

               (l)asmuo –

               i)fizinis asmuo;

               ii)juridinis asmuo;

               iii)jeigu tai numatyta galiojančiuose teisės aktuose – asmenų susivienijimas, pripažįstamas galinčiu atlikti teisinius veiksmus, tačiau neturintis juridinio asmens teisinio statuso;

               iv)visi kiti bet kokio pobūdžio ir formos teisiniai vienetai, turintys juridinio asmens statusą arba jo neturintys, kuriems taikomas PVM arba kurie turi vykdyti 2 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytus reikalavimus;

               (m)Jungtinis komitetas – komitetas, atsakingas už tinkamo Susitarimo veikimo ir įgyvendinimo užtikrinimą pagal 41 straipsnį;

               (n)administracinis tyrimas – bet kokia kontrolė, patikrinimai ir kiti veiksmai, kurių vykdydamos savo pareigas imasi valstybės, kad užtikrintų tinkamą PVM teisės aktų taikymą;

               (o)spontaniniai mainai – nesistemingas informacijos perdavimas bet kuriuo metu kitai valstybei be išankstinio prašymo;

               (p)automatiniai mainai – sistemingas iš anksto apibrėžtos informacijos perdavimas kitai valstybei be išankstinio prašymo;

               (q)vienalaikis patikrinimas – suderintas vieno ar daugiau susijusių apmokestinamųjų asmenų mokestinių prievolių patikrinimas, kurį organizuoja dvi arba daugiau valstybių narių, turinčių bendrų ar vienas kitą papildančių interesų;

               (r)elektroninėmis priemonėmis – naudojantis elektronine duomenų apdorojimo (įskaitant skaitmeninį suspaudimą) ir laikymo įranga, taip pat tinklais, radijo ryšiu, optinėmis technologijomis ar kitomis elektromagnetinėmis priemonėmis;

               (s)CCN / CSI tinklas – Sąjungos sukurta bendra platforma, pagrįsta bendruoju ryšių tinklu (CCN) ir bendrąja sistemų sąsaja (CSI), kad būtų užtikrintas kompetentingų institucijų duomenų mokesčių srityje perdavimas elektroninėmis priemonėmis;

               (t)telekomunikacijų paslaugos, radijo ir televizijos transliavimo paslaugos ir elektroninėmis priemonėmis teikiamos paslaugos – paslaugos, apibrėžtos Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 282/2011
                  2
               , kuriuo nustatomos Direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos įgyvendinimo priemonės, 6a, 6b ir 7 straipsniuose.

               4 straipsnis

               Organizavimas

               1.Kiekviena valstybė paskiria kompetentingą instituciją, atsakingą už Susitarimo taikymą.

               2.Kiekviena valstybė paskiria:

               (a)vieną centrinę ryšių palaikymo tarnybą, kurios pagrindinė pareiga – taikyti Susitarimo II antraštinę dalį, ir

               (b)vieną centrinę ryšių palaikymo tarnybą, kurios pagrindinė pareiga – taikyti Susitarimo III antraštinę dalį.

               3.Kiekviena kompetentinga institucija gali tiesiogiai paskirti arba įgalioti:

               (a)ryšių skyrius tiesiogiai keistis informacija pagal Susitarimo II antraštinę dalį;

               (b)ryšių skyrius prašyti suteikti savitarpio pagalbą arba ją teikti pagal Susitarimo III antraštinę dalį, atsižvelgiant į savo konkrečią teritorinę ar veiklos vykdymo kompetenciją.

               4.Kiekviena kompetentinga institucija gali tiesiogiai paskirti arba įgalioti kompetentingus pareigūnus, kurie gali tiesiogiai keistis informacija pagal Susitarimo II antraštinę dalį.

               5.Centrinės ryšių palaikymo tarnybos nuolat atnaujina ryšių palaikymo skyrių ir kompetentingų pareigūnų sąrašą ir jį pateikia kitoms centrinėms ryšių palaikymo tarnyboms.

               6.Ryšių palaikymo skyrius arba kompetentingas pareigūnas, siųsdamas arba gavęs pagalbos prašymą pagal Susitarimą, apie tai informuoja centrinę ryšių palaikymo tarnybą.

               7.Centrinė ryšių palaikymo tarnyba, ryšių palaikymo skyrius ar kompetentingas pareigūnas, gavęs savitarpio pagalbos prašymą, kuriam patenkinti reikia imtis jo kompetencijai nepriklausančių veiksmų, šį prašymą nedelsdamas perduoda kompetentingai centrinei ryšių palaikymo tarnybai ar ryšių palaikymo skyriui ir apie tai informuoja besikreipiančiąją arba prašančiąją instituciją. Tokiu atveju 8 straipsnyje nustatytas laikotarpis prasideda kitą dieną po pagalbos prašymo perdavimo kompetentingai centrinei ryšių palaikymo tarnybai arba kompetentingam ryšių palaikymo skyriui.

               8. Per vieną mėnesį nuo Susitarimo pasirašymo dienos kiekviena valstybė praneša Europos Komisijai apie Susitarimo tikslais paskirtą kompetentingą instituciją ir nedelsdama – apie visus su ja susijusius pasikeitimus. Europos Komisija kompetentingų institucijų sąrašą nuolat atnaujina ir pateikia Jungtiniam komitetui.

               5 straipsnis

               Susitarimas dėl paslaugų lygio

               Laikantis Jungtinio komiteto nustatytos procedūros, sudaromas susitarimas dėl paslaugų lygio, kuriuo užtikrinama ryšių ir informacijos mainų sistemų veikimui užtikrinti teiktinų paslaugų techninė kokybė ir kiekybė.

               6 straipsnis

               Konfidencialumas ir asmens duomenų apsauga

               1.Bet kokia pagal Susitarimą valstybės gauta informacija laikoma konfidencialia ir saugoma taip, kaip pagal tos valstybės teisę gauta informacija, ir tiek, kiek to reikia asmens duomenims apsaugoti pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 95/46/EB
                  3
                ir apsaugos priemones, kurias informaciją teikianti valstybė gali nurodyti kaip reikalaujamas pagal savo teisę.

               2.Tokia informacija gali būti atskleista su PVM įstatymų taikymu susijusiems asmenims ar institucijoms (įskaitant teismus ir administracinius ar priežiūros įstaigas), siekiant užtikrinti tinkamą PVM apskaičiavimą ir vykdymo užtikrinimo priemonių, įskaitant PVM reikalavimų vykdymo ar atsargumo priemones, taikymą.

               3.1 dalyje nurodyta informacija taip pat gali būti naudojama atliekant apskaičiavimą ir užtikrinant vykdymą, įskaitant kitų mokesčių ir privalomų socialinio draudimo įmokų išieškojimą. Jei apsikeitus informacija paaiškėja arba ji padeda įrodyti, kad buvo pažeista mokesčių teisė, ta informacija taip pat galima pasinaudoti taikant administracines ar baudžiamąsias sankcijas. Informaciją gali naudoti tik minėti asmenys arba institucijos ir tik ankstesniuose sakiniuose nurodytais tikslais. Jie gali ją atskleisti viešuosiuose teismo posėdžiuose arba teismui priimant sprendimus.

               4.Nepaisydama 1 ir 2 dalių, informaciją teikianti valstybė, remdamasi pagrįstu prašymu, leidžia informaciją gaunančiai valstybei naudoti ją kitais, nei 2 straipsnio 1 dalyje nurodyti, tikslais, jeigu panašiais tikslais ją galima naudoti pagal informaciją teikiančios valstybės teisės aktus. Institucija, į kurią kreipiamasi, tokį prašymą per vieną mėnesį priima arba atmeta.

               5.Pagal Susitarimą teikiant pagalbą valstybės gautos ataskaitos, pranešimai ir visi kiti dokumentai arba patvirtintos tikros jų kopijos ar išrašai iš jų toje valstybėje gali būti naudojami kaip įrodymai tokiu pačiu pagrindu kaip panašūs dokumentai, kuriuos pateikė kita tos valstybės institucija.

               6.Viena valstybė, gavusi kitos valstybės informaciją, ją gali perduoti kitai valstybei, jei gauna išankstinį pirmą kartą informaciją pateikusios kompetentingos institucijos leidimą. Pirmą kartą informaciją pateikusi valstybė per dešimt darbo dienų nuo valstybės pranešimo apie jos ketinimą pasidalyti informacija gavimo dienos gali tokiam dalijimuisi informacija paprieštarauti.

               7.Pagal Susitarimą gautą informaciją valstybės gali perduoti trečiosioms šalims, jei laikosi šių sąlygų:

               (a)informacija perduodama laikantis perduodančiosios valstybės nacionalinės teisės aktų, kuriais įgyvendinamas Direktyvos 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo 25 straipsnis, visų pirma jo nuostatos dėl tinkamo apsaugos, kurią suteikia susijusi trečioji šalis, lygio;

               (b)pirmą kartą informaciją pateikusi kompetentinga institucija sutiko su tokiu perdavimu;

               (c)informaciją perduoti leidžiama informaciją perduodančios valstybės ir tos konkrečios trečiosios šalies pagalbos susitarimais.

               8.Valstybė, gavusi informaciją iš trečiosios šalies, gali ja keistis su valstybėmis, jei tai leidžiama su ta konkrečia trečiąja šalimi sudarytais pagalbos susitarimais.

               9.Kiekviena valstybė nedelsdama praneša kitoms susijusioms valstybėms apie konfidencialumo pažeidimo ir asmens duomenų apsaugos priemonių netaikymo atvejus, taip pat dėl to pritaikytas sankcijas ir taisomąsias priemones.

               10.Europos Komisijos Saugumo akreditacijos tarnybos tinkamai akredituoti asmenys gali susipažinti su šia informacija tik tiek, kiek to reikia CCN tinklo priežiūros, tvarkymo ir plėtojimo tikslais.

               II antraštinė dalis

               Administracinis bendradarbiavimas ir kova su sukčiavimu

               1 skyrius

               Informacijos mainai pagal prašymą

               7 straipsnis

               Informacijos mainai ir administraciniai tyrimai

               1.Besikreipiančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, perduoda 2 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytą informaciją, susijusią su konkrečiu atveju ar atvejais.

               2.Siekdama perduoti 1 dalyje nurodytą informaciją, institucija, į kurią kreipiamasi, pasirūpina, kad būtų atlikti visi administraciniai tyrimai, reikalingi tokiai informacijai gauti.

               3.1 dalyje nurodytame prašyme gali būti pateiktas pagrįstas prašymas atlikti administracinį tyrimą. Jei institucija, į kurią kreipiamasi, laikosi nuomonės, kad administracinis tyrimas nėra būtinas, ji apie priežastis nedelsdama praneša besikreipiančiajai institucijai.

               4.Jei institucija, į kurią kreipiamasi, atsisako atlikti apmokestinamojo asmens deklaruotų sumų, susijusių su valstybėje, kurioje ji yra, įsisteigusio apmokestinamojo asmens tiekiamomis prekėmis ir teikiamomis paslaugomis, nurodytomis 1 priede ir apmokestinamomis valstybėje, kurioje yra besikreipiančioji institucija, administracinį tyrimą, institucija, į kurią kreipiamasi, besikreipiančiajai institucijai bent pateikia dvejų ankstesnių metų datas, kuriomis apmokestinamasis asmuo valstybėje, kurioje yra besikreipiančioji institucija, atitinkamai tiekė prekes ir teikė paslaugas, ir tų prekių bei paslaugų vertę.

               5.Siekdama gauti prašomą informaciją arba atlikti prašomą administracinį tyrimą, institucija, į kurią kreipiamasi, arba administracinė institucija, į kurią ji kreipiasi, imasi veiksmų taip, lyg veiktų savo pačios iniciatyva arba kitos savo valstybės institucijos prašymu.

               6.Besikreipiančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, jai perduoda bet kokią jos gautą ar turimą susijusią informaciją ir administracinių tyrimų rezultatus, pateikdama ataskaitas, pranešimus ir bet kokius kitus dokumentus arba patvirtintas tikras jų kopijas ar išrašus iš jų.

               7.Originalūs dokumentai pateikiami tik jei tai neprieštarauja valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, galiojančioms nuostatoms.

               8 straipsnis

               Informacijos pateikimo terminas

               1.Institucija, į kurią kreipiamasi, 7 straipsnyje nurodytą informaciją pateikia kuo greičiau ir ne vėliau kaip per tris mėnesius nuo prašymo gavimo dienos. Tačiau jei institucija, į kurią kreipiamasi, tą informaciją jau turi, terminas sutrumpinamas iki ne daugiau kaip vieno mėnesio.

               2.Kai kuriais ypatingais atvejais institucija, į kurią kreipiamasi, ir besikreipiančioji institucija gali susitarti dėl kitų, nei 1 dalyje numatyti, terminų.

               3.Jei institucija, į kurią kreipiamasi, iki 1 ir 2 dalyse nurodytų terminų patenkinti prašymo negali, ji nedelsdama raštu praneša besikreipiančiajai institucijai priežastis ir nurodo laiką, kada ji mano galėsianti jį patenkinti.

               2 skyrius

               Informacijos mainai be išankstinio prašymo

               9 straipsnis

               Informacijos mainų tipai

               Be išankstinio prašymo informacijos mainai vyksta spontaniškai, kaip nustatyta 10 straipsnyje, arba automatiškai, kaip nustatyta 11 straipsnyje.

               10 straipsnis

               Spontaniniai informacijos mainai

               Vienos valstybės kompetentinga institucija be išankstinio prašymo perduoda kitos valstybės kompetentingai institucijai 2 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytą jai žinomą informaciją, kuri nebuvo perduota pagal 11 straipsnyje nurodytą automatinių mainų procedūrą, jei:

               (a)manoma, kad mokesčiai taikomi paskirties valstybėje, o kilmės valstybės pateikta informacija yra reikalinga paskirties valstybės kontrolės sistemos veiksmingumui užtikrinti;

               (b)valstybė turi pagrindo manyti, kad kitoje valstybėje yra pažeisti arba tikėtina, kad yra pažeisti PVM teisės aktai;

               (c)yra rizika, kad kitoje valstybėje bus nesumokėti mokesčiai.

               11 straipsnis

               Automatiniai informacijos mainai

               1.Informacijos, kuria keičiamasi automatiškai, kategorijas pagal 41 straipsnį nustato Jungtinis komitetas.

               2.Valstybė gali nevykdyti automatinių 1 dalyje nurodytos vienos ar kelių kategorijų informacijos mainų, jeigu norint surinkti tokiems mainams reikalingą informaciją reikėtų nustatyti naujų pareigų PVM mokantiems asmenims arba tai valstybei tektų neproporcinga administracinė našta.

               3.Apie savo sprendimą, priimtą pagal ankstesnę dalį, kiekviena valstybė raštu praneša Jungtiniam komitetui.

               3 skyrius

               Kitos bendradarbiavimo formos

               12 straipsnis

               Administracinis pranešimas

               1.Besikreipiančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, vadovaudamasi pranešimų apie panašius dokumentus pateikimo taisyklėmis, taikomomis valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, praneša adresatui apie visus besikreipiančiųjų institucijų parengtus dokumentus ir sprendimus, susijusius su PVM teisės aktų taikymu valstybėje, kurioje yra besikreipiančioji institucija.

               2.Prašymuose pateikti pranešimą nurodomas dokumento ar sprendimo, apie kuriuos turi būti pranešta, objektas ir adresato vardas ir pavardė (pavadinimas), adresas ir bet kokia kita adresatui identifikuoti reikalinga svarbi informacija.

               3.Institucija, į kurią kreipiamasi, nedelsdama informuoja besikreipiančiąją instituciją apie prašymo pateikti pranešimą vykdymą ir visų pirma nurodo pranešimo apie sprendimą ar dokumentą pateikimo adresatui datą.

               13 straipsnis

               Buvimas administracinėse patalpose ir dalyvavimas administraciniuose tyrimuose

               1.Besikreipiančiajai institucijai ir institucijai, į kurią kreipiamasi, sutarus ir laikantis institucijos, į kurią kreipiamasi, nustatytos tvarkos, ši institucija gali leisti besikreipiančiosios institucijos įgaliotiems pareigūnams būti jos patalpose ar bet kurioje kitoje vietoje, kurioje tos institucijos atlieka savo pareigas, siekdama keistis 2 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyta informacija. Jei prašoma informacija yra dokumentuose, kuriais gali naudotis institucijos, į kurią kreipiamasi, pareigūnai, besikreipiančiosios institucijos pareigūnams duodamos tų dokumentų kopijos.

               2.Besikreipiančiajai institucijai ir institucijai, į kurią kreipiamasi, sutarus ir laikantis institucijos, į kurią kreipiamasi, nustatytos tvarkos, ši institucija gali leisti besikreipiančiosios institucijos įgaliotiems pareigūnams dalyvauti valstybės, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, atliekamuose administraciniuose tyrimuose, siekdama keistis 2 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyta informacija. Tokius administracinius tyrimus atlieka tik institucijos, į kurią kreipiamasi, pareigūnai. Besikreipiančiosios institucijos pareigūnai nesinaudoja institucijos, į kurią kreipiamasi, pareigūnams suteiktais tikrinimo įgaliojimais. Tačiau jie, institucijos, į kurią kreipiamasi, pareigūnams tarpininkaujant, gali patekti į tas pačias patalpas ir susipažinti su tais pačiais dokumentais, kaip ir tarpininkaujantys pareigūnai, bet siekdami vienintelio tikslo – atlikti administracinį tyrimą.

               3.Besikreipiančiosios institucijos pareigūnai, esantys kitoje valstybėje pagal 1 ir 2 dalis, privalo būti bet kuriuo metu pasirengę pateikti raštišką įgaliojimą, kuriame būtų nurodyta jų tapatybė ir oficialios pareigos.

               14 straipsnis

               Vienalaikiai patikrinimai

               1.Valstybės gali sutarti atlikti vienalaikius patikrinimus, jei jos mano, kad tokie patikrinimai yra veiksmingesni už tik vienos valstybės atliekamus patikrinimus.

               2.Valstybė savarankiškai nustato apmokestinamuosius asmenis, kurių vienalaikį patikrinimą ji ketina pasiūlyti atlikti. Tos valstybės kompetentinga institucija praneša kitos susijusios valstybes kompetentingai institucijai apie atvejus, kuriais siūloma atlikti vienalaikį patikrinimą. Ji, jei įmanoma, nurodo savo pasirinkimo motyvus, pateikdama informaciją, kuria remdamasi priėmė tokį sprendimą. Ji nurodo laikotarpį, per kurį toks patikrinimas turėtų būti atliktas.

               3.Kompetentinga institucija, gavusi pasiūlymą atlikti vienalaikį patikrinimą, iš esmės per dvi savaites, bet ne vėliau kaip per vieną mėnesį nuo pasiūlymo gavimo institucijai partnerei pateikia savo sutikimą arba praneša apie savo motyvuotą atsisakymą.

               4.Kiekviena susijusi kompetentinga institucija paskiria atstovą, atsakingą už patikrinimo veiksmų priežiūrą ir koordinavimą.

               4 skyrius

               Tinklas „Eurofisc“

               15 straipsnis

               Norvegijos dalyvavimas tinklo „Eurofisc“ veikloje

               1.Siekiant skatinti daugiašalį bendradarbiavimą ir sudaryti jam palankesnes sąlygas kovojant su sukčiavimu PVM, Norvegija kviečiama šiame skyriuje nustatytomis sąlygomis dalyvauti tinklo „Eurofisc“, nustatyto Tarybos reglamento (ES) Nr. 904/2010
                  4
                dėl administracinio bendradarbiavimo ir kovos su sukčiavimu pridėtinės vertės mokesčio srityje X skyriuje, veikloje.

               2.Norvegijai dalyvaujant tinklo „Eurofisc“ veikloje, vienos valstybės kompetentingos institucijos paskirtiems tinklo „Eurofisc“ ryšių palaikymo pareigūnams nesuteikiama teisė naudotis kitos valstybės duomenų bazėmis.

               16 straipsnis

               Tinklo „Eurofisc“ ryšių palaikymo pareigūnai

               1.Norvegijos kompetentinga institucija paskiria bent vieną tinklo „Eurofisc“ ryšių palaikymo pareigūną, atsakingą už informacijos mainus tinklo „Eurofisc“ veiklos srityse, kuriose dalyvauja Norvegija.

               2.Tinklo „Eurofisc“ ryšių palaikymo pareigūnai yra kompetentingi pareigūnai, nurodyti 4 straipsnio 4 dalyje. Jie lieka atskaitingi tik savo nacionalinėms administracijoms.

               3.Tinklo „Eurofisc“ Norvegijos ryšių palaikymo pareigūnai neskiriami veiklos sričių koordinatoriais ar tinklo „Eurofisc“ pirmininku ir nedalyvauja jokioje tinklo „Eurofisc“ darbo tvarkos taisyklėse nustatytoje balsavimo procedūroje.

               5 skyrius

               Bendrosios nuostatos

               17 straipsnis

               Informacijos mainų sąlygos

               1.Institucija, į kurią kreipiamasi, besikreipiančiajai institucijai pateikia 2 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytą informaciją arba 12 straipsnyje nurodytą administracinį pranešimą, jei:

               (a)besikreipiančiosios institucijos pateiktų prašymų suteikti informacijos skaičius ir pobūdis tai institucijai, į kurią kreipiamasi, nesudaro neproporcingos administracinės naštos;

               (b)besikreipiančioji institucija išnaudojo įprastinius informacijos šaltinius, kuriais tomis aplinkybėmis ji būtų galėjusi pasinaudoti, kad gautų prašomą informaciją, nerizikuodama, kad kils sunkumų pasiekti pageidaujamą tikslą.

               2.Susitarimu neįpareigojama atlikti tyrimų ar suteikti informacijos apie tam tikrą atvejį, jei pagal valstybės, kuri turėtų suteikti informaciją, įstatymus ar administracinę praktiką tai valstybei neleidžiama atlikti tokių tyrimų arba rinkti tokios informacijos ar ja naudotis savo tikslais.

               3.Institucija, į kurią kreipiamasi, gali atsisakyti suteikti informaciją, jei besikreipiančioji institucija panašios informacijos negali suteikti dėl teisinių priežasčių. Institucija, į kurią kreipiamasi, apie atsisakymo motyvus praneša Jungtiniam komitetui.

               4.Pateikti informaciją gali būti atsisakyta tuo atveju, jei dėl to būtų atskleista komercinė, pramoninė ar profesinė paslaptis, komercinis procesas arba informacija, kurios atskleidimas prieštarautų viešajai tvarkai.

               5.2, 3 ir 4 dalys jokiu būdu negali būti aiškinamos taip, kad institucijai, į kurią kreipiamasi, leidžiama atsisakyti pateikti informaciją tik todėl, kad šią informaciją turi bankas, kita finansų įstaiga, paskirtasis asmuo, įgaliotasis agentas ar patikėtinis, arba todėl, kad ji susijusi su juridinio asmens nuosavybės dalies turėjimu.

               6.Institucija, į kurią kreipiamasi, besikreipiančiąją instituciją informuoja apie atsisakymo patenkinti pagalbos prašymą motyvus.

               18 straipsnis

               Grįžtamoji informacija

               Jei kompetentinga institucija pateikia informaciją pagal 7 arba 10 straipsnius, ji gali paprašyti informaciją gavusios kompetentingos institucijos pateikti su ta informacija susijusią grįžtamąją informaciją. Jei toks prašymas pateikiamas, informaciją gavusi kompetentinga institucija, nepažeisdama jos valstybėje taikytinų mokesčių slaptumo ir duomenų apsaugos taisyklių, kuo greičiau pateikia grįžtamąją informaciją su sąlyga, kad tai jai nesudaro neproporcingos administracinės naštos.

               19 straipsnis

               Kalba

               Pagalbos prašymai, įskaitant prašymus pateikti pranešimą, ir prie jų pridedami dokumentai parengiami institucijos, į kurią kreipiamasi, ir besikreipiančiosios institucijos sutarta kalba.

               20 straipsnis

               Statistiniai duomenys

               Iki kiekvienų metų birželio 30 d. Susitariančiosios Šalys Jungtiniam komitetui elektroninėmis priemonėmis pateikia statistinių duomenų apie šios antraštinės dalies taikymą sąrašą.

               21 straipsnis

               Standartinės formos ir informavimo priemonės

               1.Visa informacija pagal 7, 10, 11, 12 ir 18 straipsnius ir statistiniai duomenys pagal 20 straipsnį teikiami naudojant 41 straipsnio 2 dalies d punkte nurodytą standartinę formą.

               2.Jei įmanoma, standartinės formos perduodamos elektroninėmis priemonėmis.

               3.Jei prašymas pateikiamas naudojant ne tik elektronines sistemas, institucija, į kurią kreipiamasi, nedelsdama ir, bet kuriuo atveju, ne vėliau kaip per penkias darbo dienas nuo prašymo gavimo jo gavimą patvirtina elektroninėmis priemonėmis.

               4.Jei institucija gauna prašymą ar informaciją, kurie yra skirti ne jai, ji nedelsdama ir, bet kuriuo atveju, ne vėliau kaip per penkias darbo dienas nuo prašymo ar informacijos gavimo elektroninėmis priemonėmis nusiunčia pranešimą siuntėjui.

               III antraštinė dalis

               Pagalba vykdant reikalavimus

               1 skyrius

               Informacijos mainai

               22 straipsnis

               Prašymas suteikti informacijos

               1.Prašančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, pateikia visą informaciją, kuri, kaip numatoma, yra svarbi prašančiajai institucijai vykdant 2 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytus reikalavimus.

               Siekdama suteikti tą informaciją, institucija, į kurią kreipiamasi, pasirūpina, kad būtų atlikti visi tai informacijai gauti reikalingi administraciniai tyrimai.

               2.Institucija, į kurią kreipiamasi, neprivalo pateikti informacijos:

               (a)kurios ji negalėtų gauti siekdama savo vardu vykdyti panašaus pobūdžio reikalavimus;

               (b)kurią pateikus būtų atskleistos komercinės, pramoninės arba profesinės paslaptys;

               (c)kurią atskleidus galėtų būti pakenkta valstybės, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, saugumui arba būtų prieštaraujama jos viešajai tvarkai.

               3.Jokiu būdu nelaikoma, kad 2 dalimi leidžiama institucijai, į kurią kreipiamasi, atsisakyti suteikti informaciją tik todėl, kad šią informaciją turi bankas, kita finansų įstaiga, paskirtasis asmuo, įgaliotasis agentas ar patikėtinis, arba todėl, kad ji susijusi su asmens nuosavybės dalies turėjimu.

               4.Institucija, į kurią kreipiamasi, prašančiąją instituciją informuoja apie atsisakymo patenkinti prašymą suteikti informaciją motyvus.

               23 straipsnis

               Informacijos mainai be išankstinio prašymo

               Jei mokesčių ar muitų grąžinimas yra susijęs su kitoje valstybėje, kurios teritorijoje taikomas Susitarimas, įsisteigusiu ar reziduojančiu asmeniu, valstybė, iš kurios turi būti atliktas grąžinimas, apie numatomą gražinimą gali pranešti įsisteigimo ar rezidavimo vietos valstybei.

               24 straipsnis

               Buvimas administracinėse patalpose ir dalyvavimas administraciniuose tyrimuose

               1.Siekiant skatinti šioje antraštinėje dalyje numatytą savitarpio pagalbą, prašančiajai institucijai ir institucijai, į kurią kreipiamasi, sutarus ir laikantis institucijos, į kurią kreipiamasi, nustatytos tvarkos, prašančiosios institucijos įgalioti pareigūnai gali:

               (a)būti patalpose, kuriose valstybės, į kurią kreipiamasi, pareigūnai atlieka savo pareigas;

               (b)dalyvauti administraciniuose tyrimuose, kurie atliekami valstybės, į kurią kreipiamasi, teritorijoje;

               (c)padėti valstybės, į kurią kreipiamasi, kompetentingiems pareigūnams teismo proceso toje valstybėje metu.

               2.Jeigu tai leidžiama pagal valstybėje, į kurią kreipiamasi, taikytinus teisės aktus, 1 dalies b punkte nurodytame susitarime gali būti numatyta, kad prašančiosios institucijos pareigūnai gali apklausti asmenis ir nagrinėti įrašus.

               3.Prašančiosios institucijos įgalioti pareigūnai, kurie naudojasi 1 ir 2 dalyse numatyta galimybe, privalo būti bet kuriuo metu pasirengę pateikti raštišką įgaliojimą, kuriame būtų nurodyta jų tapatybė ir oficialios pareigos.

               2 skyrius

               Pagalba pranešant apie dokumentus

               25 straipsnis

               Prašymas pranešti apie tam tikrus su reikalavimais susijusius dokumentus

               1.Prašančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, praneša adresatui apie visus (be kita ko, teisminio pobūdžio) dokumentus, kuriuos parengė valstybė, kurioje yra prašančioji institucija, ir kurie yra susiję su reikalavimu, nurodytu 2 straipsnio 1 dalies b punkte, arba jo vykdymu.

               Prašymas pateikti pranešimą pateikiamas kartu su standartine forma, kurioje nurodoma bent ši informacija:

               (a)adresato vardas ir pavardė (pavadinimas), adresas ir kiti adresatui identifikuoti svarbūs duomenys;

               (b)pranešimo tikslas ir laikotarpis, per kurį pranešimas turėtų būti pateiktas;

               (c)pridedamo dokumento apibūdinimas ir susijusio reikalavimo pobūdis ir suma;

               (d)pavadinimas, adresas ir kiti kontaktiniai duomenys, susiję su:

               i)už pridedamą dokumentą atsakinga įstaiga, o jei tai kita įstaiga,

               ii)įstaiga, kurioje galima gauti daugiau informacijos apie dokumentą, apie kurį pranešta, arba galimybes užginčyti mokėjimo prievolę.

               2.Prašančioji institucija paprašo pateikti pranešimą pagal šį straipsnį tik jei ji negali pateikti pranešimo pagal pranešimo apie susijusį dokumentą pateikimo savo valstybėje taisykles arba kai dėl tokio pranešimo kiltų neproporcingai didelių sunkumų.

               3.Institucija, į kurią kreipiamasi, nedelsdama praneša prašančiajai institucijai apie visus veiksmus, kurių imtasi jos prašymui pateikti pranešimą patenkinti, ir visų pirma nurodo pranešimo apie dokumentą pateikimo adresatui datą.

               26 straipsnis

               Pranešimo priemonės

               1.Institucija, į kurią kreipiamasi, užtikrina, kad pranešimas valstybėje, į kurią kreipiamasi, būtų pateikiamas pagal taikytinus nacionalinius įstatymus, kitus teisės aktus ir administracinę praktiką.

               2.1 dalis neturi poveikio jokios kitos formos pranešimui, kurį prašančiosios valstybės kompetentinga institucija pateikia pagal toje valstybėje galiojančias taisykles.

               Prašančiojoje valstybėje įsteigta kompetentinga institucija gali kitoje valstybėje, kurios teritorijoje taikomas Susitarimas, esančiam asmeniui apie bet kokį dokumentą pranešti tiesiogiai registruotu arba elektroniniu paštu.

               3 skyrius

               Reikalavimo vykdymo ar prevencinės priemonės

               27 straipsnis

               Prašymas vykdyti reikalavimą

               1.Prašančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, vykdo reikalavimus turėdama dokumentą, kuriuo leidžiama užtikrinti jų vykdymą valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija.

               2.Gavusi bet kokios svarbios informacijos apie dalyką, dėl kurio buvo pateiktas prašymas vykdyti reikalavimą, prašančioji institucija ją nedelsdama perduoda institucijai, į kurią kreipiamasi.

               28 straipsnis

               Prašymo vykdyti reikalavimą sąlygos

               1.Prašančioji institucija negali teikti prašymo vykdyti reikalavimą, jeigu reikalavimas ir (arba) dokumentas, kuriuo leidžiama užtikrinti jo vykdymą yra užginčijami valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, išskyrus atvejus, kai taikoma 31 straipsnio 4 dalies trečia pastraipa, ir tol, kol jis yra užginčytas.

               2.Prieš prašančiajai institucijai pateikiant prašymą vykdyti reikalavimą, yra taikomos toje valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, galiojančios atitinkamos reikalavimų vykdymo procedūros, išskyrus šiuos atvejus:

               (a)jeigu akivaizdu, kad toje valstybėje nėra turto reikalavimui įvykdyti arba kad taikant tokias procedūras nebus galima atgauti visos reikalaujamos sumos, ir prašančioji institucija turi konkrečios informacijos, įrodančios, kad susijęs asmuo turi turto valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi;

               (b)jeigu taikant tokias procedūras valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, kiltų neproporcingai didelių sunkumų.

               29 straipsnis

               Dokumentas, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, ir kiti pridedami dokumentai

               1.Prie visų prašymų vykdyti reikalavimą pridedamas suvienodintas dokumentas, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi.

               Šiame suvienodintame dokumente, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą, perteikiamas esminis pirminio dokumento, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, turinys, ir jis yra vienintelis vykdymo ir prevencinių priemonių, kurių imamasi valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, pagrindas. Toje valstybėje nereikalaujama jo pripažinti, papildyti arba pakeisti.

               Suvienodintame dokumente, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą, pateikiama bent ši informacija:

               (a)pirminiam dokumentui, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą, identifikuoti svarbi informacija, reikalavimo apibūdinimas, įskaitant jo pobūdį, reikalavimo taikymo laikotarpį, visas vykdymo užtikrinimo procesui svarbias datas, reikalaujamą sumokėti sumą ir įvairias jos sudedamąsias dalis, pavyzdžiui, pagrindinę sumą, priskaičiuotas palūkanas ir pan.;

               (b)skolininko vardas ir pavardė (pavadinimas) ir kiti jam identifikuoti svarbūs duomenys;

               (c)pavadinimas, adresas ir kiti kontaktiniai duomenys, susiję su:

               i)už reikalavimo nustatymą atsakinga įstaiga, o jei tai kita įstaiga,

               ii)įstaiga, kurioje galima gauti daugiau informacijos apie reikalavimą arba galimybes užginčyti mokėjimo prievolę.

               2.Prie prašymo vykdyti reikalavimą gali būti pridėti kiti valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, išduoti su reikalavimu susiję dokumentai.

               30 straipsnis

               Prašymo vykdyti reikalavimą vykdymas

               1.Jei Susitarime nenumatyta kitaip, reikalavimų vykdymo valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, tikslais bet koks reikalavimas, dėl kurio pateiktas prašymas jį vykdyti, tvarkomas taip, lyg jis būtų tos valstybės reikalavimas. Jeigu Susitarime nenumatyta kitaip, institucija, į kurią kreipiamasi, naudojasi įgaliojimais ir procedūromis, nustatytais pagal tos valstybės įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie taikomi tokiems pat reikalavimams.

               Valstybė, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, neprivalo reikalavimams, kuriuos prašoma vykdyti, suteikti tokios pirmenybės, kokia panašiems reikalavimams suteikiama valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, išskyrus atvejus, kai kitaip susitariama arba nustatyta tos valstybės teisėje. Jei valstybė, vykdydama Susitarimą, suteikia pirmenybę kitos valstybės reikalavimams, ji negali atsisakyti tokios pat pirmenybės tokiomis pat sąlygomis suteikti tokiems ar panašiems kitų Sąjungos valstybių narių reikalavimams.

               Valstybė, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, įvykdo reikalavimą savo valiuta.

               2.Institucija, į kurią kreipiamasi, deramai praneša prašančiajai institucijai apie visus veiksmus, kurių ji ėmėsi jos prašymui vykdyti reikalavimą patenkinti.

               3.Institucija, į kurią kreipiamasi, nuo prašymo vykdyti reikalavimą gavimo dienos skaičiuoja delspinigius pagal jos pačios reikalavimams taikomus įstatymus ir kitus teisės aktus.

               4.Jeigu tai leidžiama galiojančiais įstatymais ar kitais teisės aktais, institucija, į kurią kreipiamasi, gali suteikti skolininkui laiko sumokėti skolą arba leisti sumokėti skolą dalimis ir gali už tai skaičiuoti delspinigius. Apie bet kokį tokį sprendimą ji informuoja prašančiąją instituciją.

               5.Nedarydama poveikio 37 straipsnio 1 daliai, institucija, į kurią kreipiamasi, perduoda prašančiajai institucijai išieškotas sumas, susijusias su šio straipsnio 3 ir 4 dalyse nurodytu reikalavimu ir delspinigiais.

               31 straipsnis

               Ginčai

               1.Ginčai dėl reikalavimo, pirminio dokumento, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, arba suvienodinto dokumento, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, ir ginčai dėl prašančiosios institucijos pateikto pranešimo galiojimo priklauso valstybės, kurioje yra prašančioji institucija, kompetentingų įstaigų kompetencijai. Jeigu vykstant reikalavimo vykdymo procedūrai suinteresuotoji šalis užginčija reikalavimą, pirminį dokumentą, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, arba suvienodintą dokumentą, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, ši institucija tai šaliai praneša, kad tokį ieškinį ji turi pareikšti valstybės, kurioje yra prašančioji institucija, kompetentingai įstaigai pagal toje valstybėje galiojančius įstatymus.

               2.Ginčai dėl vykdymo užtikrinimo priemonių, kurių imamasi valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, arba dėl valstybės, į kurią kreipiamasi, institucijos pateikto pranešimo galiojimo pateikiami nagrinėti tos valstybės kompetentingai įstaigai pagal tos valstybės įstatymus ir kitus teisės aktus.

               3.Jeigu pareiškiamas 1 dalyje nurodytas ieškinys, prašančioji institucija apie tai praneša institucijai, į kurią kreipiamasi, ir nurodo, kokia apimtimi reikalavimas yra neginčijamas.

               4.Gavusi 3 dalyje nurodytą informaciją (ją gali pateikti tiek prašančioji institucija, tiek suinteresuotoji šalis), institucija, į kurią kreipiamasi, iš karto sustabdo vykdymo užtikrinimo procedūrą, susijusią su ginčijama reikalavimo dalimi, kol šiuo klausimu kompetentinga įstaiga priims sprendimą, nebent prašančioji institucija pagal šios dalies trečią pastraipą prašytų kitaip.

               Prašančiosios institucijos prašymu arba kitais atvejais, jei institucija, į kurią kreipiamasi, mano, kad tai būtina, institucija, į kurią kreipiamasi, nepažeisdama 33 straipsnio, gali imtis prevencinių priemonių reikalavimo vykdymui garantuoti, jeigu tai leidžiama taikomais įstatymais arba kitais teisės aktais.

               Prašančioji institucija, laikydamasi savo valstybėje galiojančių įstatymų, kitų teisės aktų ir administracinės praktikos, gali prašyti institucijos, į kurią kreipiamasi, įvykdyti užginčytą reikalavimą arba užginčytą reikalavimo dalį, jeigu tai leidžiama pagal valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, galiojančius įstatymus, kitus teisės aktus ir administracinę praktiką. Kiekvienas toks prašymas turi būti pagrįstas. Jeigu užginčijimo rezultatas vėliau yra palankus skolininkui, prašančioji institucija atlygina visas susigrąžintas sumas ir sumoka visą mokėtiną kompensaciją pagal valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, galiojančius įstatymus.

               Jeigu valstybės, kuriose yra prašančioji institucija ir institucija, į kurią kreipiamasi, pradėjo bendro susitarimo procedūrą ir šios procedūros rezultatai gali turėtų įtakos reikalavimui, dėl kurio prašoma suteikti pagalbą, reikalavimo vykdymo priemonės sustabdomos arba nutraukiamos, kol bus baigta ta procedūra, nebent tai yra ypatingos skubos atvejis, susijęs su sukčiavimu ar nemokumu. Jei reikalavimo vykdymo priemonės sustabdomos arba nutraukiamos, taikoma antra pastraipa.

               32 straipsnis

               Prašymo suteikti pagalbą vykdant reikalavimus pakeitimas arba atsiėmimas

               1.Prašančioji institucija nedelsdama praneša institucijai, į kurią kreipiamasi, apie bet kokį vėlesnį jos prašymo vykdyti reikalavimą pakeitimą arba atsiėmimą ir nurodo pakeitimo ar atsiėmimo priežastis.

               2.Jeigu prašymas keičiamas dėl 31 straipsnio 1 dalyje nurodytos kompetentingos įstaigos sprendimo, prašančioji institucija perduoda šį sprendimą kartu su pataisytu suvienodintu dokumentu, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi. Tuomet institucija, į kurią kreipiamasi, tolesnes reikalavimo vykdymo priemones taiko remdamasi pataisytu dokumentu.

               Reikalavimo vykdymo ar prevencinės priemonės, kurių jau imtasi remiantis pirminiu suvienodintu dokumentu, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, gali būti toliau taikomos remiantis pataisytu dokumentu, išskyrus atvejus, kai prašymas keičiamas dėl to, kad pirminis dokumentas, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, arba pirminis suvienodintas dokumentas, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, negalioja.

               Pataisytam dokumentui taikomi 29 ir 31 straipsniai.

               33 straipsnis

               Prašymas imtis prevencinių priemonių

               1.Prašančiosios institucijos prašymu ir jei tai leidžiama pagal institucijos, į kurią kreipiamasi, nacionalinę teisę ir administracinę praktiką, institucija, į kurią kreipiamasi, imasi prevencinių priemonių reikalavimo vykdymui užtikrinti tais atvejais, kai prašymo pateikimo metu reikalavimas arba dokumentas, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, yra užginčytas arba kai dėl reikalavimo dar neišduotas dokumentas, kuriuo leidžiama užtikrinti jo vykdymą valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, jeigu panašiu atveju prevencinių priemonių galima imtis ir pagal valstybės, kurioje yra prašančioji institucija, teisę ir administracinę praktiką.

               Prie prašymo imtis prevencinių priemonių valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, pridedamas dokumentas (jei toks yra), parengtas siekiant leisti imtis prevencinių priemonių valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, ir susijęs su reikalavimu, dėl kurio prašoma savitarpio pagalbos. Valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, šis dokumentas neturi būti kaip nors pripažintas, papildytas ar pakeistas.

               2.Prie prašymo imtis prevencinių priemonių gali būti pridėti kiti su reikalavimu susiję dokumentai.

               34 straipsnis

               Prašymą imtis prevencinių priemonių reglamentuojančios taisyklės

               Kad 33 straipsnis galiotų, 27 straipsnio 2 dalis, 30 straipsnio 1 ir 2 dalys, 31 ir 32 straipsniai taikomi mutatis mutandis.

               35 straipsnis

               Institucijos, į kurią kreipiamasi, prievolių ribojimas

               1.Institucija, į kurią kreipiamasi, neprivalo teikti 27–33 straipsniuose numatytos pagalbos, jeigu dėl skolininko padėties reikalavimo vykdymas sukeltų didelių ekonominių ar socialinių sunkumų valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, ir jeigu pagal toje valstybėje galiojančius įstatymus, kitus teisės aktus ir administracinę praktiką tokią išimtį leidžiama taikyti nacionaliniams reikalavimams.

               2.Institucija, į kurią kreipiamasi, neprivalo teikti 22 ir 24–33 straipsniuose numatytos pagalbos, jeigu pirminis pagalbos prašymas, pateiktas pagal 22, 24, 25, 27 arba 33 straipsnį, yra susijęs su daugiau kaip penkerių metų senumo reikalavimais, šį laikotarpį skaičiuojant nuo vykdytino reikalavimo dienos valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, iki pirminio pagalbos prašymo dienos.

               Tačiau jeigu reikalavimas arba pirminis dokumentas, kuriuo leidžiama užtikrinti jo vykdymą valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, yra užginčytas, penkerių metų laikotarpio pradžia laikomas momentas, kai valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, nustatoma, kad reikalavimas arba dokumentas, kuriuo leidžiama užtikrinti jo vykdymą, jau nebegali būti ginčijami.

               Be to, jeigu valstybė, kurioje yra prašančioji institucija, sutiko mokėjimą arba mokėjimo dalimis planą atidėti, penkerių metų laikotarpio pradžia laikomas momentas, kai pasibaigia visas mokėjimo laikotarpis.

               Tačiau tais atvejais institucija, į kurią kreipiamasi, neprivalo suteikti pagalbos dėl reikalavimų, kurie yra senesni kaip dešimties metų, šį laikotarpį skaičiuojant nuo vykdytino reikalavimo dienos valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija.

               3.Valstybė neprivalo teikti pagalbos, jei bendra reikalavimų, kuriems taikomas Susitarimas ir dėl kurių prašoma pagalbos, suma yra mažesnė nei 1 500 EUR.

               4.Institucija, į kurią kreipiamasi, prašančiąją instituciją informuoja apie pagalbos prašymo atmetimo motyvus.

               36 straipsnis

               Klausimai dėl senaties

               1.Klausimai dėl senaties terminų reglamentuojami tik valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, galiojančiais įstatymais.

               2.Kiek tai susiję su senaties terminų sustabdymu, nutraukimu ar pratęsimu, visi veiksmai, kurių gavusi pagalbos prašymą ir vykdydama reikalavimus imasi institucija, į kurią kreipiamasi, arba kurių imamasi jos vardu ir dėl kurių būtų sustabdytas, nutrauktas ar pratęstas senaties terminas pagal valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, galiojančius įstatymus, turi tokias pat pasekmes valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, su sąlyga, kad atitinkamos pasekmės yra numatytos valstybės, kurioje yra prašančioji institucija, teisėje.

               Jeigu pagal valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, galiojančius įstatymus senaties termino sustabdyti, nutraukti ar pratęsti neįmanoma, visi veiksmai, kurių gavusi pagalbos prašymą ir vykdydama reikalavimus imasi institucija, į kurią kreipiamasi, arba kurių imamasi jos vardu ir dėl kurių, jeigu jų savo valstybėje imtųsi prašančioji institucija arba jų būtų imamasi jos vardu, būtų sustabdytas, nutrauktas ar pratęstas senaties terminas pagal tos valstybės įstatymus, laikomi atliktais toje valstybėje tiek, kiek tie veiksmai susiję su tokiomis pasekmėmis.

               Pirma ir antra pastraipos nepažeidžia valstybės, kurioje yra prašančioji institucija, teisės imtis priemonių senaties terminui pagal toje valstybėje galiojančius įstatymus sustabdyti, nutraukti ar pratęsti.

               3.Prašančioji institucija ir institucija, į kurią kreipiamasi, praneša viena kitai apie visus veiksmus, dėl kurių nutraukiamas, sustabdomas ar pratęsiamas reikalavimo, kurį prašoma vykdyti ar dėl kurio prašoma taikyti prevencines priemones, senaties terminas arba kurie gali turėti tokias pasekmes.

               37 straipsnis

               Išlaidos

               1.Institucija, į kurią kreipiamasi, siekia iš atitinkamo asmens ne tik išieškoti 30 straipsnio 5 dalyje nurodytas sumas, bet ir, laikydamasi savo valstybės įstatymų ir kitų teisės aktų, išreikalauti padengti bei pasilikti jos patirtas su reikalavimo vykdymu susijusias išlaidas.

               2.Valstybės atsisako viena iš kitos reikalauti padengti išlaidas, kurias jos patiria pagal Susitarimą teikdamos savitarpio pagalbą.

               Tačiau jeigu dėl reikalavimo vykdymo kyla konkreti problema, jį vykdant patiriama labai didelių išlaidų arba vykdymas yra susijęs su organizuotu nusikalstamumu, prašančioji institucija ir institucija, į kurią kreipiamasi, gali sutarti dėl tais atvejais taikomos specialios išlaidų atlyginimo tvarkos.

               3.Neatsižvelgiant į 2 dalį, valstybė, kurioje yra prašančioji institucija, atlygina valstybei, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, visas išlaidas ir visus nuostolius, patirtus dėl nepagrįstais pripažintų veiksmų, jei tai susiję su reikalavimo turiniu arba prašančiosios institucijos išduoto dokumento, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą ir (arba) imtis prevencinių priemonių, galiojimu.

               4 skyrius

               Bendrosios visų rūšių prašymus suteikti pagalbą vykdant reikalavimus reglamentuojančios taisyklės

               38 straipsnis

               Kalbų vartojimas

               1.Visi pagalbos prašymai, standartinės pranešimo formos ir suvienodinti dokumentai, kuriais leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, siunčiami valstybės, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, valstybine kalba ar viena iš jos valstybinių kalbų arba prie jų pridedamas vertimas į tokią (-ias) kalbą (-as). Tai, kad tam tikros jų dalys parašytos kalba, kuri nėra tos valstybės valstybinė kalba ar viena iš jos valstybinių kalbų, neturi įtakos tų dalių arba procedūros galiojimui, jeigu atitinkamos valstybės dėl tos kitos kalbos yra sutarusios.

               2.Dokumentai, apie kuriuos prašoma pranešti pagal 25 straipsnį, institucijai, į kurią kreipiamasi, gali būti siunčiami valstybės, kurioje yra prašančioji institucija, valstybine kalba.

               3.Jeigu prie prašymo pridedami dokumentai, nenurodyti 1 ir 2 dalyse, institucija, į kurią kreipiamasi, prireikus gali iš prašančiosios institucijos pareikalauti tokių dokumentų vertimo į valstybės, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, valstybinę kalbą ar vieną iš jos valstybinių kalbų arba į bet kurią kitą kalbą, dėl kurios atitinkamos valstybės yra sutarusios.

               39 straipsnis

               Statistiniai duomenys

               Iki kiekvienų metų birželio 30 d. Susitariančiosios Šalys Jungtiniam komitetui elektroninėmis priemonėmis pateikia statistinių duomenų apie šios antraštinės dalies taikymą sąrašą.

               40 straipsnis

               Standartinės formos ir informavimo priemonės

               1.Prašymai suteikti informacijos pagal 22 straipsnio 1 dalį, prašymai pateikti pranešimą pagal 25 straipsnio 1 dalį, prašymai vykdyti reikalavimą pagal 27 straipsnio 1 dalį arba prašymai imtis prevencinių priemonių pagal 33 straipsnio 1 dalį ir statistiniai duomenys pagal 39 straipsnį siunčiami elektroninėmis priemonėmis, naudojant standartinę formą, nebent tai būtų neįmanoma dėl techninių priežasčių. Jeigu įmanoma, šios formos taip pat naudojamos perduodant visą kitą su prašymu susijusią informaciją.

               Suvienodintas dokumentas, kuriuo leidžiama užtikrinti reikalavimo vykdymą valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, dokumentas, kuriuo leidžiama imtis prevencinių priemonių valstybėje, kurioje yra prašančioji institucija, ir kiti 29 bei 33 straipsniuose nurodyti dokumentai taip pat siunčiami elektroninėmis priemonėmis, nebent tai būtų neįmanoma dėl techninių priežasčių.

               Tam tikrais atvejais prie standartinių formų gali būti pridedamos ataskaitos, pareiškimai ir bet kokie kiti dokumentai arba patvirtintos tikros jų kopijos ar išrašai iš jų; jie taip pat siunčiami elektroninėmis priemonėmis, nebent tai būtų neįmanoma dėl techninių priežasčių.

               Standartinės formos ir elektroninės ryšių priemonės taip pat gali būti naudojamos keičiantis informacija pagal 23 straipsnį.

               2.1 dalis netaikoma informacijai ir dokumentams, kurie buvo gauti pagal 24 straipsnį pareigūnams esant kitos valstybės administracinėse patalpose arba dalyvaujant kitoje valstybėje atliekamuose administraciniuose tyrimuose.

               3.Jeigu informacija perduodama neelektroninėmis priemonėmis ar nenaudojant standartinių formų, tai neturi poveikio gautos informacijos arba priemonių, kurių imtasi pagalbos prašymui patenkinti, galiojimui.

               4.Susitarimo įgyvendinimo tikslais patvirtintas elektroninių ryšių tinklas ir standartinės formos taip pat gali būti naudojami teikiant pagalbą, kai vykdomi kiti, nei 2 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytieji, reikalavimai, jei tokią pagalbą vykdant reikalavimus galima teikti pagal kitus dvišalius arba daugiašalius teisiškai privalomus administracinio valstybių bendradarbiavimo dokumentus.

               5.Tol, kol ir jei Jungtinis komitetas nepriima jokių išsamių šios antraštinės dalies įgyvendinimo taisyklių, kompetentingos institucijos naudojasi šiuo metu Tarybos direktyvai 2010/24/ES
                  5
                (joje terminas „valstybė narė“ turi būti suprantamas kaip apimantis Norvegiją) įgyvendinti priimtomis taisyklėmis, įskaitant standartines formas.

               Nepaisant ankstesnės pastraipos ir jei atitinkamos valstybės nėra sutarusios kitaip, valstybė, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, išieškotas sumas valstybei, kurioje yra prašančioji institucija, perveda eurais. Valstybės, kurių oficiali valiuta nėra euras, sutaria su Norvegija dėl to, kokia valiuta bus pervedamos išieškotos sumos ir apie tai praneša Jungtiniam Komitetui.

               IV antraštinė dalis

               Įgyvendinimas ir taikymas

               41 straipsnis

               Jungtinis komitetas

               1.Susitariančiosios Šalys įsteigia Jungtinį komitetą, kurį sudaro jų atstovai. Jungtinis komitetas užtikrina tinkamą Susitarimo veikimą ir įgyvendinimą.

               2.Jungtinis komitetas teikia rekomendacijas siekdamas remti Susitarimo tikslus ir priima sprendimus, kuriais:

               (a)nustatomas 11 straipsnyje nurodytų automatinių informacijos mainų dažnumas, praktinė vykdymo tvarka ir tikslios informacijos, kuria keičiamasi vykdant automatinius mainus, kategorijos;

               (b)peržiūrimi automatinių kiekvienos pagal a punktą nustatytos kategorijos informacijos mainų rezultatai, siekiant užtikrinti, kad šios rūšies mainai būtų vykdomi tik tais atvejais, kai tai yra veiksmingiausias būdas keistis informacija;

               (c)jei automatiniai informacijos mainai yra veiksmingiausia bendradarbiavimo priemonė, nustatomos naujos informacijos, kuria turi būti keičiamasi pagal 11 straipsnį, kategorijos;

               (d)patvirtinama standartinė informacijos perdavimo pagal 21 straipsnio 1 dalį ir 40 straipsnio 1 dalį forma;

               (e)nustatoma, kas turi būti perduodama CCN / CSI tinklu ar kitomis priemonėmis;

               (f)atsižvelgiant į d ir e punktuose nurodytus sprendimus ir išlaidas, patiriamas dėl Norvegijos dalyvavimo Europos informacinėse sistemose, nustatoma Norvegijos finansinio įnašo į Europos Sąjungos bendrąjį biudžetą suma ir mokėjimo sąlygos;

               (g)priimamos centrinių ryšių palaikymo tarnybų ir ryšių palaikymo skyrių, nurodytų 4 straipsnio 2 dalies b punkte ir 3 dalies b punkte, praktinės ryšių organizavimo tvarkos taikymo taisyklės;

               (h)nustatoma centrinių ryšių palaikymo tarnybų taikytina praktinė 4 straipsnio 5 dalies įgyvendinimo tvarka;

               (i)priimamos su išieškotinų sumų perskaičiavimu ir išieškotų sumų perdavimu susijusios įgyvendinimo taisyklės;

               (j)priimama 5 straipsnyje nurodyto susitarimo dėl paslaugų lygio sudarymo procedūra;

               (k)iš dalies keičiamos nuorodos į Sąjungos ir Norvegijos teisės aktus, įtrauktus į Susitarimą.

               3.Jungtinis komitetas veikia vieningai. Jungtinio komiteto sprendimai Susitariančiosioms Šalims yra privalomi. Jungtinis komitetas priima savo darbo tvarkos taisykles.

               4.Jungtinis komitetas susitinka bent kartą per dvejus metus. Prašymą sušaukti posėdį gali pateikti bet kuri Susitariančioji Šalis. Jungtiniam komitetui pakaitomis pirmininkauja kiekviena Susitariančioji Šalis. Posėdžio datą, vietą ir darbotvarkę Susitariančiosios Šalys nustato bendru sutarimu.

               5.Susitariančioji Šalis, norinti, kad Susitarimas būtų persvarstytas, pateikia pasiūlymą Jungtiniam komitetui, o šis pateikia rekomendacijas, visų pirma dėl derybų pagal tarptautinių Susitariančiųjų Šalių derybų taisykles pradžios.

               42 straipsnis

               Ginčų sprendimas

               Visi su Susitarimo aiškinimu ar taikymu susiję Susitariančiųjų Šalių ginčai sprendžiami konsultuojantis Jungtiniame komitete. Siekdamos išspręsti ginčą, Susitariančiosios Šalys Jungtiniam komitetui pateikia klausimui nuodugniai išnagrinėti reikalingą susijusią informaciją.

               V antraštinė dalis

               Baigiamosios nuostatos

               43 straipsnis

               Teritorinė taikymo sritis

               Susitarimas taikomas Norvegijos teritorijai, nustatytai 2009 m. birželio 19 d. Norvegijos pridėtinės vertės mokesčio įstatymo Nr. 58 1 ir 2 straipsniuose, ir teritorijoms, kuriose taikoma Europos Sąjungos sutartis ir Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo, laikantis Sutartyse nustatytų sąlygų, išskyrus visas Direktyvos 2006/112/EB 6 straipsnyje nurodytas teritorijas.

               44 straipsnis

               Įsigaliojimas, trukmė ir nutraukimas

               1.Susitariančiosios Šalys patvirtina Susitarimą pagal savo teisines vidaus procedūras.

               2.Susitarimas įsigalioja pirmą kito mėnesio dieną praėjus vienam mėnesiui po to, kai Susitariančiosios Šalys viena kitai praneša, kad 1 dalyje nurodytos teisinės vidaus procedūros yra baigtos.

               3.Susitarimas galioja neribotą laiką. Bet kuri Susitariančioji Šalis gali raštu pranešti kitai Susitariančiajai Šaliai apie savo ketinimą Susitarimą nutraukti. Nutraukimas įsigalioja praėjus šešiems mėnesiams nuo pranešimo dienos.

               4.Pranešimai pagal šį straipsnį Sąjungos atveju siunčiami Europos Sąjungos Tarybos generaliniam sekretoriatui, o Norvegijos atveju – Užsienio reikalų ministerijai.

               45 straipsnis

               Priedai

               Susitarimo priedai yra neatskiriama jo dalis.

               46 straipsnis

               Ryšys su dvišaliais arba daugiašaliais susitarimais arba valstybių sutartomis priemonėmis

               Susitarimo nuostatos yra viršesnės už bet kurio Sąjungos valstybės (-ių) narės (-ių) ir Norvegijos sudaryto dvišalio ar daugiašalio teisiškai privalomo dokumento dėl administracinio bendradarbiavimo, kovos su sukčiavimu ir reikalavimų vykdymo pridėtinės vertės mokesčio srityje nuostatas, jei tokio dokumento nuostatos nedera su Susitarimo nuostatomis.

               47 straipsnis

               Autentiškas tekstas

               Susitarimas parengtas dviem egzemplioriais norvegų, airių, anglų, bulgarų, čekų, danų, estų, graikų, ispanų, italų, kroatų, latvių, lenkų, lietuvių, maltiečių, nyderlandų, portugalų, prancūzų, rumunų, slovakų, slovėnų, suomių, švedų, vengrų ir vokiečių kalbomis. Visi tekstai yra autentiški.

               48 straipsnis

               Susitarimo taikymo srities praplėtimas į ją įtraukiant naujas ES valstybes nares

               Šaliai tapus Sąjungos valstybe nare, Susitarimo tekstas, parengtas naujos prisijungiančios valstybės narės kalba, kaip nustato Europos Sąjungos Taryba, patvirtinamas Sąjungai ir Norvegijai pasikeičiant laiškais.

               Parašai

               1 PRIEDAS

               Tiekiamų prekių ir teikiamų paslaugų, kurioms taikoma 7 straipsnio 4 dalis, sąrašas:

               (1)nedidelės vertės importas (Tarybos direktyvos 2009/132/EB
                  6
                23 straipsnis);

               (2)su nekilnojamuoju turtu susijusios paslaugos (Direktyvos 2006/112/EB 47 straipsnis);

               (3)telekomunikacijų paslaugos, radijo ir televizijos transliavimo paslaugos ir elektroninėmis priemonėmis teikiamos paslaugos [Susitarimo 3 straipsnio t punktas].

                     (1)
                  1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 281, 1995 11 23, p. 31).

                     (2)
                  2011 m. kovo 15 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 282/2011, kuriuo nustatomos Direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos įgyvendinimo priemonės (OL L 77, 2011 3 23, p. 1).

                     (3)
                  1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 281, 1995 11 23, p. 31).

                     (4)
                  2010 m. spalio 7 d. Tarybos reglamento (ES) Nr. 904/2010 dėl administracinio bendradarbiavimo ir kovos su sukčiavimu pridėtinės vertės mokesčio srityje (OL L 268, 2010 10 12, p. 1).

                     (5)
                  2010 m. kovo 16 d. Tarybos direktyva 2010/24/ES dėl savitarpio pagalbos vykdant reikalavimus, susijusius su mokesčiais, muitais ir kitomis priemonėmis (OL L 84, 2010 3 31, p. 1).

                     (6)
                  2009 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 2009/132/EB dėl Direktyvos 2006/112/EB 143 straipsnio b ir c punktų taikymo, neapmokestinant galutinio tam tikrų prekių importo pridėtinės vertės mokesčiu (OL L 292, 2009 11 10, p. 5).