				|

		52012PC0550

			Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS kuriuo valstybės narės, kurios yra 1963 m. gegužės 21 m. Vienos konvencijos dėl civilinės atsakomybės už branduolinę žalą (Vienos konvencija) susitariančiosios šalys, įgaliojamos dėl Europos Sąjungos interesų ratifikuoti protokolą, kuriuo iš dalies keičiama konvencija, arba prie jo prisijungti /* COM/2012/0550 final - 2012/0262 (NLE) */

			   	AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
1.           PASIŪLYMO APLINKYBĖS
1.1.        Pasiūlymo tikslas
Šiuo metu tarptautinė branduolinė
atsakomybė yra pirmiausia reglamentuojama dviem priemonėmis: Vienos
konvencija su pakeitimais, padarytais 1997 m. protokolu, ir 1960 m.
Paryžiaus konvencija dėl atsakomybės prieš trečią šalį
atominės energijos srityje, iš dalies pakeista keliais protokolais ir
papildyta 1963 m. sausio 31 d. Briuselio konvencija (toliau –
Briuselio konvencija). Abiejose konvencijose nustatyti panašūs
pagrindiniai principai. Tačiau kai kurios ES valstybės narės yra
Paryžiaus konvencijos, o kai kurios Vienos konvencijos susitariančiosios
šalys.
1997 m. protokolo
12–14 straipsniuose yra nuostatų dėl jurisdikcijos ir teismo
sprendimų, susijusių su Vienos konvencijos taikymu, pripažinimo ir
vykdymo. Šios normos daro poveikį Europos Sąjungos teisės
nuostatoms, visų pirma 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento
(EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse
ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo nuostatoms. Todėl
Sąjunga turi išimtinę kompetenciją šių 1997 m.
protokolo nuostatų atžvilgiu. Taigi valstybės narės negali tapti
1997 m. protokolo susitariančiosiomis šalimis, kiek tai susiję
su tomis nuostatomis. Dėl 2004 m. vasario 12 d. protokolo,
kuriuo iš dalies keičiama Paryžiaus konvencija, taip pat buvo priimti
Tarybos sprendimai, kuriais atitinkamos valstybės narės
įgaliojamos dėl Sąjungos interesų pasirašyti ir ratifikuoti
Protokolą arba prie jo prisijungti. Šiuo atveju siūlomas panašus
sprendimas.
Komisija siūlo Tarybai įgalioti
valstybes nares, kurios yra 1963 m. gegužės 21 d. Konvencijos
dėl civilinės atsakomybės už branduolinę žalą (Vienos
konvencijos) susitariančiosios šalys (t. y. Bulgarija, Čekija,
Estija, Lenkija (ex post) Lietuva, Slovakija ir Vengrija), dėl
Europos Sąjungos interesų ratifikuoti arba sudaryti 1997 m.
rugsėjo 12 d. Tarptautinėje atominės energijos
agentūroje priimtą Protokolą[1],
kuriuo iš dalies keičiama Konvencija.
Galiausiai, nors Europos Sąjungoje
būtų tinkamiau taikyti vieną branduolinės atsakomybės
sistemą, lankstumas galimas, turint omenyje tai, kad pagal Vienos
konvenciją ir Paryžiaus konvenciją sukurtos sistemos yra tarpusavyje
suderinamos.
1.2.        Protokolas, kuriuo iš dalies
keičiama 1963 m. Vienos konvencija dėl civilinės
atsakomybės už branduolinę žalą
Vienos konvencija
buvo priimta siekiant tinkamai ir teisingai atlyginti žalą
branduolinių avarijų aukoms. Joje nustatyta speciali civilinės
atsakomybės sistema branduolinės energetikos srityje remiantis šiais
principais: a) visiška atsakomybė, t. y. atsakomybė nesant
kaltės; b) išimtinė branduolinio įrenginio operatoriaus
atsakomybė; c) atsakomybės dydžio apribojimas ir (arba)
atsakomybės apdraudimo draudimu ar kita finansine garantija apribojimas;
d) atsakomybės trukmės apribojimas.
1997 m.
protokolas
Vienos konvencija buvo iš dalies pakeista
1997 m. protokolu (įsigaliojo 2003 m. spalio 4 d.) siekiant
pagerinti branduolinės žalos atlyginimo sistemą.
Be kita ko, 1997 m. protokole pateikta
nauja branduolinės žalos apibrėžtis (dabar apimanti žalos aplinkai
sąvoką ir prevencines priemones), išplėsta Vienos konvencijos
geografinė aprėptis, pailgintas terminas, per kurį galima
pareikšti ieškinius dėl mirties (gyvybės praradimo) ir kūno
sužalojimo ir gerokai padidinamos minimalios žalos atlyginimo ribos. Į
jį taip pat įtrauktos naujos nuostatos dėl jurisdikcijos, kurios
turi poveikį tada, kai branduolinis incidentas įvyksta gabenant
branduolines medžiagas iš valstybės, kuri yra Vienos konvencijos šalis,
teritorijoje esančio įrenginio arba į jį.
Pagal 1997 m. protokolo 19 straipsnio 1
dalį valstybė, kuri yra šio Protokolo šalis, tačiau nėra
1963 m. Vienos konvencijos šalis, yra saistoma Konvencijos nuostatų
su pakeitimais, padarytais šiuo Protokolu, kitų valstybių, šio
Protokolo šalių, atžvilgiu, ir jeigu ratifikavimo, priėmimo,
patvirtinimo arba prisijungimo dokumento deponavimo metu nepareiškia kitokio
ketinimo, yra saistoma 1963 m. Vienos konvencijos nuostatų
valstybių, kurios yra tik šios Konvencijos Šalys, atžvilgiu.
1988 m.
bendras protokolas
1988 m. rugsėjo 21 d.
konferencijoje dėl Paryžiaus konvencijos ir Vienos konvencijos santykio
priimtas Bendras protokolas dėl Vienos konvencijos ir Paryžiaus
konvencijos taikymo (toliau – 1988 m. bendras protokolas), kadangi
Paryžiaus konvencija, Briuselio konvencija ir Vienos konvencija grįstos
tais pačiais principais. Pagrindinis tikslas buvo suderinti
konvencijų taikymą.
1988 m. bendru protokolu abi konvencijos
susiejamos dviem pagrindiniais būdais.
Pirma, jame
numatyta abipusiu pagrindu išplėsti operatoriaus atsakomybę pagal
Paryžiaus ir Vienos sistemas (II straipsnis). Taigi, jeigu įvyksta
branduolinis incidentas, už kurį operatorius atsakingas ir pagal Vienos
konvenciją, ir pagal bendrą protokolą, operatorius pagal Vienos
konvenciją bus atsakingas už padarytą branduolinę žalą ne
tik jos Šalių teritorijoje, bet ir Paryžiaus konvencijos bei bendro
protokolo Šalių teritorijoje. O jeigu įvyksta incidentas, už
kurį operatorius atsakingas ir pagal Paryžiaus konvenciją, ir pagal
bendrą protokolą, taikomas abipusiškumo principas.
Antra, 1988 m. bendro protokolo tikslas –
išvengti konfliktų, kurie priešingu atveju gali kilti vienu metu taikant
abi konvencijas, ypač gabenimo atvejais (III straipsnis).
1988 m. bendrą protokolą
pasirašė penkios valstybės narės, jis įsigaliojo dar 17-oje
valstybių narių, joms jį ratifikavus, patvirtinus, priėmus
arba prie jo prisijungus.
2.           KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS
ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI
Vienos konvencijos pakeitimuose yra
aspektų, kurie naudingi galimoms branduolinių avarijų aukoms,
pavyzdžiui, padidinta atsakomybė ir plačiau apibrėžta
branduolinė žala. Todėl atsižvelgiant į 2009 m. paskelbto
tyrimo ir 2010 m. birželio mėn. vykusio praktinio seminaro
branduolinės atsakomybės klausimais išvadas[2], pasikonsultavus su
suinteresuotosiomis šalimis, pripažįstama, kad jokia branduolinės
atsakomybės srities iniciatyva neturi trukdyti valstybėms narėms
prisijungti prie bet kurios tarptautinės konvencijos, kuria gerinama galimų
aukų padėtis Europos Sąjungoje. Todėl siekiant visoje
Europos Sąjungoje pagerinti žalos atlyginimą aukoms, naudinga
prisijungti prie 1997 m. protokolo.
3.           TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI
3.1.        Susijusios valstybės
narės
Šios devynios Europos Sąjungos
valstybės narės yra ratifikavusios Vienos konvenciją arba prie
jos prisijungusios: Bulgarija, Čekija, Estija, Vengrija, Latvija, Lietuva,
Slovakija, Lenkija ir Rumunija. Jungtinė Karalystė ir Ispanija
Konvenciją pasirašė, bet neratifikavo (jos yra Paryžiaus konvencijos
susitariančiosios šalys). Konvencija nustojo galioti Slovėnijai.
1997 m. protokolą pasirašė
Čekija, Vengrija, Lietuva ir Italija (pastaroji yra Paryžiaus konvencijos
susitariančioji šalis). Protokolą ratifikavo Rumunija ir Latvija
(prieš įstojimą į ES) ir Lenkija (po įstojimo į ES).
Todėl Tarybos sprendimas turėtų
būti skirtas valstybėms narėms, kurios yra Vienos konvencijos
susitariančiosios šalys, t. y. Bulgarijai, Čekijai, Estijai,
Vengrijai, Lietuvai, Lenkijai (ex post) ir Slovakijai. Kadangi Italija,
Jungtinė Karalystė ir Ispanija yra pasirašiusios Vienos
konvenciją ir kartu yra Paryžiaus konvencijos, kuria nustatoma panaši
branduolinės atsakomybės sistema, susitariančiosios šalys, joms
neturėtų būti taikomas Tarybos sprendimas.
3.2.        Tarybos reglamentas (EB) Nr.
44/2001
2000 m. gruodžio 22 d.
Tarybos reglamentu (EB) Nr. 44/2001[3]
nustatomos taisyklės dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų
civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo. Reglamentas
privalomas visoms valstybėms narėms (speciali tvarka galioja
Danijai).
Tarybos reglamente (EB) Nr. 44/2001
nustatytos taisyklės dėl jurisdikcijos yra taikomos, kai atsakovo
nuolatinė gyvenamoji vieta yra vienoje iš reglamento saistomų
valstybių narių. Jeigu atsakovo nuolatinė gyvenamoji vieta yra
ne valstybėje narėje, jam gali būti pareikštas ieškinys
kiekvienos valstybės narės teismuose pagal tos valstybės
nacionalines normas dėl jurisdikcijos atsižvelgiant į
22 straipsnį (išimtinė jurisdikcija) ir 23 straipsnį
(sąlygos dėl teismo vietos pasirinkimo).
Jurisdikcija pirmiausia grindžiama atsakovo
nuolatine gyvenamąja vieta. Be to, valstybėje narėje nuolat
gyvenančiam asmeniui gali būti iškelta byla dėl civilinės
teisės pažeidimų, delikto arba kvazidelikto valstybėje
narėje, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis ar jis gali
įvykti. Pagal Teismo praktiką vieta, kurioje įvyko žalą
sukėlęs įvykis, reiškia veiksmo, dėl kurio įvyko
žalą sukėlęs įvykis, vietą arba vietą, kurioje
padaryta žala. Su draudimu susijusiais klausimais valstybėje narėje
nuolat gyvenančiam draudikui gali būti iškelta byla
a) valstybės narės, kurioje yra draudiko gyvenamoji vieta,
teismuose, b) valstybėje narėje, kurioje yra ieškovo
nuolatinė gyvenamoji vieta, jeigu ieškinį pareiškia draudėjas,
apdraustasis arba naudos gavėjas, arba c) valstybės narės, kurioje
iškelta byla pagrindiniam draudikui, teismuose. Be to, draudikui gali būti
iškelta byla dėl atsakomybės draudimo vietos, kurioje įvyko
žalą sukėlęs įvykis, teismuose, taip pat jis gali būti
įtrauktas į nukentėjusiosios šalies apdraustajam iškeltą bylą,
jeigu įstatymai, kuriais vadovaujasi teismas, tai leidžia.
Tarybos reglamente (EB) Nr. 44/2001
nustatyta, kad valstybėje narėje priimtas teismo sprendimas turi
būti pripažintas ir vykdomas kitose valstybėse narėse
nereikalaujant pradėti kokio nors specialaus proceso. Tačiau teismo
sprendimai gali būti nepripažinti remiantis keletu priežasčių,
atsižvelgiant į viešosios tvarkos sumetimus, pagarbą teisėms
į gynybą ir tam tikrų nesuderinamų teismo sprendimų
buvimą.
3.3.        Sąjungos kompetencija
dėl 1997 m. protokolo
Sąjunga neturi teisės aktų,
kuriais būtų reglamentuojama branduolinė trečiųjų
šalių atsakomybė. 2007 m. liepos 11 d. Europos Parlamento ir
Tarybos reglamentas (EB) Nr. 864/2007 dėl nesutartinėms
prievolėms taikytinos teisės (Roma II) netaikomas branduolinei
atsakomybei.
Tačiau kai kurios 1997 m. protokolo
nuostatos turi poveikį Tarybos reglamentui (EB) Nr. 44/2001.
Priešingai nei pagal reglamentą, kuriame nustatyti skirtingi jurisdikcijos
pagrindai, Vienos konvencijos su pakeitimais, padarytais 1997 m.
protokolu, XI straipsnyje kaip bendra taisyklė numatyta, kad
išimtinę jurisdikciją turi Šalies, kurios teritorijoje įvyko
branduolinis incidentas, teismai.
Visų pirma Vienos konvencijos
XI straipsnyje išimtinė jurisdikcija suteikiama
susitariančiosios šalies, kurios teritorijoje įvyko branduolinis
incidentas, teismams sprendžiant ieškinius dėl incidento padarytos žalos
atlyginimo. Jeigu avarija įvyko ne susitariančiosios šalies
teritorijoje arba jeigu avarijos vietos negalima patikimai nustatyti, kompetentingais
laikomi atsakingo operatoriaus įrenginio valstybės teismai.
1997 m. protokole taip pat numatyta, kad
įvykus branduoliniams incidentams išskirtinėse ekonominėse
zonose, išimtinę jurisdikciją turi susitariančiosios
pakrantės šalies teismai. Ši jurisdikcija suteikiama su sąlyga, kad
Konvencijos depozitaras gavo pranešimą apie zoną iki branduolinio
incidento.
Kiek tai
susiję su teismo sprendimų pripažinimu ir vykdymu, Vienos konvencijos
su pakeitimais, padarytais 1997 m. protokolu, XII straipsnyje nustatyta,
kad bet kuriam kompetentingo teismo sprendimui, kuriam nebetaikoma įprasta
peržiūra, taikomos specialios nuostatos, susijusios su teismo
spendimų pripažinimu ir vykdymu. Su tam tikromis išimtimis[4] XII straipsnyje nustatyta, kad
teismo sprendimas turi būti pripažįstamas visų
susitariančiųjų šalių teritorijoje ir vykdomas taip, tarsi
jis būtų nacionalinio teismo sprendimas. Bylos esmės jokiais
atvejais negalima persvarstyti.
Europos Sąjunga turi išimtinę
kompetenciją dėl 1997 m. protokolo nuostatų, susijusių
su jurisdikcija ir teismo sprendimų pripažinimu ir vykdymu, nes jos, kaip
apibrėžta ETT praktikoje[5],
turi poveikį Tarybos reglamentui (EB) Nr. 44/2001. Todėl
valstybės narės nebeturi teisės tarpusavyje nukrypti nuo
šių normų arba prisiimti įsipareigojimus trečiųjų
šalių atžvilgiu, kurie turi poveikį šioms normoms.
3.4.        Valstybių narių
įgaliojimas
Vienos konvencijoje ir 1997 m. protokole
nėra nuostatos dėl regioninės ekonominės organizacijos,
pagal kurią Europos Sąjunga galėtų tapti Protokolo susitariančiąja
šalimi. Todėl Europos Sąjunga negali tapti 1997 m. protokolo
susitariančiąja šalimi.
1997 m. protokolas, kuriuo pagerinama
aukų apsauga įvykus branduoliniams incidentams, yra itin svarbus
Europos Sąjungai ir jos valstybėms narėms. Todėl išskirtiniais
atvejais pateisinama, kad Sąjunga gali naudotis įgaliojimais per
valstybes nares, kurios yra Vienos konvencijos Šalys.
Tačiau neatsižvelgiant į tas
valstybes nares, kurios jau yra iš dalies pakeistos Paryžiaus konvencijos
susitariančiosios šalys, penkios Europos Sąjungos valstybės
narės, būtent Austrija, Airija, Liuksemburgas, Malta ir Kipras,
nėra nei iš dalies pakeistos Paryžiaus konvencijos, nei 1963 m.
Vienos konvencijos šalys. Taigi, gali būti objektyviai pateisinama
išimtiniais atvejais leisti toms penkioms valstybėms narėms
neprisijungti prie 1997 m. protokolo ir toliau taikyti Tarybos reglamento
(EB) Nr. 44/2001 taisykles srityse, kurioms taikoma Vienos konvencija ir
1997 m. protokolas. Toks skirtingas jurisdikcijos normų taikymas
Europos Sąjungoje pateisinamas, jeigu:
- 1997 m. protokolu iš dalies
keičiama Konvencija, kurios susitariančiosios šalys tos penkios
valstybės narės nėra;
- Tarybos reglamentu (EB) Nr. 44/2001
nedaromas poveikis konvencijoms, kurių šalys valstybės narės
yra.
Todėl 1997 m. protokolą
ratifikuoti ar prie jo prisijungti dėl Europos Sąjungos interesų
turėtų tik tos valstybės narės, kurios šiuo metu yra Vienos
konvencijos susitariančiosios šalys. Lenkija ratifikavo 1997 m.
protokolą po įstojimo į ES. Todėl sprendimas
turėtų būti skirtas Lenkijai ex post. Latvija ir Rumunija
pasirašė ir ratifikavo 1997 m. protokolą iki įstojimo
į Europos Sąjungą.
Dėl šių priežasčių
Komisija rekomenduoja Europos Parlamentui ir Tarybai priimti sprendimą
įgalioti valstybes nares, kurios yra Vienos konvencijos Šalys, dėl
Europos Sąjungos interesų ratifikuoti 1997 m. protokolą
arba prie jo prisijungti.
3.5.        Taisyklių dėl
teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo išlyga
Kiek tai
susiję su XII straipsnyje, iš dalies pakeistame 1997 m. protokolo
14 straipsniu, nustatytomis taisyklėmis dėl teismo
sprendimų pripažinimo ir vykdymo, būtina užtikrinti, kad būtų
nuolat taikomos atitinkamos Reglamento Nr. 44/2001 taisyklės, kurios
taikomos Danijai pagal Europos bendrijos ir Danijos Karalystės
susitarimą dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse
ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo[6], arba 2007 m. spalio
30 d. Lugano konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų
civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo[7] taisyklės. Taip apribojus Vienos
konvencijos XII straipsnio taikymą būtų užtikrintas
Sąjungos teisminės erdvės vientisumas ir laisvas teismo
sprendimų judėjimas ES nedarant poveikio veiksmingam Konvencijos, iš
dalies pakeistos Protokolu, įgyvendinimui, taip pat nedarant esminio poveikio
ne ES valstybėms, kurios yra tos Konvencijos šalys.
1997 m.
protokole nenagrinėjamas leistinų išlygų klausimas. Pagal
1969 m. Vienos konvencijos dėl tarptautinių sutarčių
teisės 19 straipsnį išlyga būtų leistina, jeigu ji
suderinama su Konvencijos „objektu ir tikslu“, kaip yra šiuo atveju.
Apibendrinant, prisijungdamos prie
1997 m. protokolo valstybės narės turi užtikrinti, kad
būtų taikomos atitinkamos ES taisyklės dėl kitos
valstybės narės (įskaitant Daniją) arba ne ES
valstybės, saistomos Lugano konvencijos, teismo paskelbtų
spendimų pripažinimo ir vykdymo.
2012/0262 (NLE)
Pasiūlymas
TARYBOS SPRENDIMAS
kuriuo valstybės narės, kurios yra
1963 m. gegužės 21 m. Vienos konvencijos dėl civilinės
atsakomybės už branduolinę žalą (Vienos konvencija) susitariančiosios
šalys, įgaliojamos dėl Europos Sąjungos interesų
ratifikuoti protokolą, kuriuo iš dalies keičiama konvencija, arba
prie jo prisijungti
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 81 straipsnio 2 dalį
kartu su 218 straipsnio 6 dalies a punktu,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento
pritarimą,
kadangi:
(1)       dėl 1997 m.
rugsėjo 12 d. protokolo, kuriuo iš dalies keičiama 1963 m.
gegužės 21 d. Vienos konvencija dėl civilinės
atsakomybės už branduolinę žalą (toliau – Vienos konvencija),
buvo susitarta siekiant pagerinti žalos atlyginimą branduolinių
incidentų aukoms;
(2)       Europos Sąjunga turi
išimtinę jurisdikciją Vienos konvencijos XI ir XII straipsnių
srityse tiek, kiek tos nuostatos daro poveikį 2000 m. gruodžio
22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir
teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir
vykdymo[8]
taisyklėms. Valstybės narės išlieka kompetentingos spręsti
1997 m. protokole nagrinėjamus klausimus, kurie nedaro poveikio
Europos Sąjungos teisei. Atsižvelgiant į 1997 m. protokolo
dalyką ir tikslą Europos Sąjungos jurisdikcijai
priklausančios protokolo nuostatos negali būti priimamos atskirai nuo
valstybių narių kompetencijai priklausančių nuostatų;
(3)       1997 m. protokolas yra
itin svarbus Europos Sąjungai ir jos valstybėms narėms, nes juo
pagerinamas žalos atlyginimas branduolinių incidentų aukoms;
(4)       Vienos konvencijoje ir
1997 m. protokole negali dalyvauti regioninės organizacijos.
Todėl Europos Sąjunga negali pasirašyti ar ratifikuoti Protokolo.
Šiomis aplinkybėmis išimties tvarka pateisinama, kad valstybės
narės dėl Europos Sąjungos interesų ratifikuotų arba
sudarytų 1997 m. protokolą;
(5)       tačiau penkios Europos
Sąjungos valstybės narės, būtent Austrija, Airija,
Liuksemburgas, Kipras ir Malta, nėra Vienos konvencijos Šalys.
Atsižvelgiant į tai, kad 1997 m. protokolu iš dalies keičiama
Vienos konvencija ir kad Tarybos reglamentu (EB) Nr. 44/2001
valstybės narės, kurios yra saistomos konvencijos, įgaliojamos
toliau taikyti jame numatytas taisykles dėl jurisdikcijos, objektyviai
pateisinama, kad šis sprendimas turėtų būti skirtas tik toms
valstybėms narėms, kurios yra Vienos konvencijos susitariančiosios
šalys, ir išimties tvarka leisti šioms penkioms valstybėms narėms
netapti 1997 m. protokolo šalimis;
(6)       todėl valstybės
narės, kurios yra Vienos konvencijos Šalys, turėtų dėl
Europos Sąjungos interesų ratifikuoti arba sudaryti 1997 m.
protokolą atsižvelgiant į šiame sprendime nustatytas sąlygas.
Šis sprendimas skirtas Lenkijai ex post atsižvelgiant į tai, kad ji
ratifikavo protokolą 2010 m.;
(7)       taigi, kiek tai susiję
su Europos Sąjunga, 1997 m. protokolo nuostatos bus taikomos tik toms
valstybėms narėms, kurios šiuo metu yra Vienos konvencijos
susitariančiosios šalys;
(8)       valstybės narės
dėl ES interesų turėtų per pagrįstą laiką
užbaigti 1997 m. protokolo ratifikavimo arba prisijungimo prie jo
procedūras. Valstybės narės turėtų keistis informaciją
apie savo ratifikavimo ar prisijungimo procedūrų eigą, kad
pasirengtų deponuoti 1997 m. protokolo ratifikavimo ar prisijungimo
prie jo dokumentus;
(9)       Vienos konvencijos XII
straipsnyje, iš dalies pakeistame 1997 m. protokolo 14 straipsniu,
nustatytos taisyklės dėl teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo
neturėtų būti viršesnės už atitinkamas Reglamentu Nr.
44/2001 nustatytas taisykles, kurios taikomos Danijai pagal Europos bendrijos
ir Danijos Karalystės susitarimą dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų
civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo, arba už
2007 m. spalio 30 d. Lugano konvencijos dėl jurisdikcijos ir
teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir
vykdymo taisykles. Todėl ratifikuodamos 1997 m. protokolą ar
prie jo prisijungdamos valstybės narės turi padaryti pareiškimą,
kuriuo siekiama užtikrinti nuolatinį atitinkamų ES taisyklių
taikymą;
(10)     pagal prie Europos
Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
pridėto Protokolo dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius
Danija nedalyvauja priimant šį sprendimą ir jis nėra jai
privalomas ar taikomas,
PRIĖMĖ ŠĮ
SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1.
Nedarydamos poveikio Europos Sąjungos
įgaliojimams valstybės narės, kurios šiuo metu yra 1963 m.
gegužės 21 d. Vienos konvencijos dėl civilinės atsakomybės
už branduolinę žalą Šalys, dėl Europos Sąjungos
interesų ratifikuoja 1997 m. protokolą arba prie jo prisijungia.
2.
1997 m. protokolo tekstas pridedamas prie šio
sprendimo.
3.
Šiame sprendime valstybės narės – tai
visos valstybės narės, kurios šiuos metu yra Vienos konvencijos
susitariančiosios šalys.
2 straipsnis
1.
Valstybės narės imasi būtinų
priemonių, kad per pagrįstą laiką ir, jei įmanoma, iki
2014 m. gruodžio 31 d. deponuotų 1997 m. protokolo
ratifikavimo arba prisijungimo prie jo dokumentus Tarptautinės
atominės energijos agentūros generaliniam direktoriui.
2.
Valstybės narės iki [...] praneša Tarybai ir Komisijai
numatomą jų ratifikavimo ar prisijungimo procedūrų
užbaigimo datą.
3.
Valstybės narės siekia keistis
informacija apie jų ratifikavimo ir prisijungimo procedūrų
eigą.
3 straipsnis
Ratifikuodamos 1997 m. protokolą
arba prie jo prisijungdamos valstybės narės padaro šį
pareiškimą:
„Teismo sprendimai 1997 m. protokolu
reglamentuojamais klausimais, priimti ES valstybės narės, kuri yra
Protokolo susitariančioji šalis, teismo, pripažįstami ir vykdomi
kitose ES valstybėse narėse, kurios yra Protokolo
susitariančiosios šalys, vadovaujantis atitinkamomis Europos Sąjungos
taisyklėmis šiuo klausimu.
Teismo sprendimai 1997 m. protokolu
reglamentuojamais klausimais, priimti Danijos Karalystės teismo,
pripažįstami ir vykdomi ES valstybėse narėse, kurios yra
Protokolo susitariančiosios šalys, vadovaujantis Europos bendrijos ir
Danijos Karalystės susitarimu dėl jurisdikcijos ir teismo
sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir
vykdymo.
Teismo sprendimai Atėnų protokolu
reglamentuojamais klausimais, priimti ne ES Šalies, kuri yra saistoma
2007 m. spalio 30 d. Lugano konvencijos dėl jurisdikcijos ir
teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir
vykdymo, pripažįstami ir vykdomi kitose ES valstybėse narėse,
kurios yra Protokolo susitariančiosios šalys, vadovaujantis minėta
Konvencija.“
4 straipsnis
Šis sprendimas įsigalioja kitą
dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
5 straipsnis
Šis sprendimas
pagal Sutartis skirtas valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
PRIEDAS
Protokolas, kuriuo iš dalies
keičiama 1963 m. Vienos konvencija dėl civilinės
atsakomybės už branduolinę žalą
ŠIO PROTOKOLO ŠALYS,
ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad pageidautina iš
dalies pakeisti 1963 m. gegužės 21 d. Vienos konvenciją
dėl civilinės atsakomybės už branduolinę žalą,
siekiant išplėsti jos taikymo sritį, padidinti branduolinio
įrenginio operatoriaus atsakomybę ir numatyti daugiau tinkamo ir
teisingo žalos atlyginimo užtikrinimo priemonių,
SUSITARĖ:
1 straipsnis
Konvencija, kurios nuostatos yra iš dalies
keičiamos šio Protokolo nuostatomis, yra 1963 m. gegužės
21 d. Vienos konvencija dėl civilinės atsakomybės už
branduolinę žalą (toliau – 1963 m.Vienos konvencija).
2 straipsnis
1963 m. Vienos konvencijos I straipsnis
iš dalies keičiamas taip:
1.           1 dalies j punktas iš
dalies keičiamas taip:
(a)
a) ii papunkčio pabaigoje išbraukiamas
žodis „ir“ ir įrašomas iii papunkčio pabaigoje;
(b)
b) įrašomas naujas iv papunktis:
iv) kitus panašius įrenginius,
Tarptautinės atominės energijos agentūros valdytojų tarybos
kartas nuo karto nustatomus, kuriuose yra branduolinio kuro arba
radioaktyvių produktų arba atliekų;
2.           1 dalies k punktas
pakeičiamas taip:
k)
Branduolinė žala – tai
i) mirtis (gyvybės praradimas) arba kūno
sužalojimas;
ii) turto praradimas arba žala turtui;
ir bet kuris iš toliau išvardytų
dalykų tiek, kiek nustatoma pagal kompetentingo teismo šalies teisę:
iii) ekonominiai nuostoliai, patirti dėl i
arba ii papunkčiuose nurodyto praradimo arba žalos, tiek kiek jiems tie
papunkčiai netaikomi, jei juos patyrė asmuo, turintis teisę
reikalauti tokio praradimo arba žalos atlyginimo;
iv) išlaidos, susijusios su aplinkos, kuriai
pakenkta, atkūrimo priemonėmis (išskyrus atvejus, kai pakenkta
nežymiai), jei tokių priemonių iš tikrųjų imtasi ar
ketinama imtis, ir tiek, kiek joms netaikomas ii papunktis;
v) pajamų, kurios gaunamos iš naudojimosi ar
mėgavimosi aplinka, praradimas dėl to, kad smarkiai pakenkiama tai
aplinkai ir tiek, kiek joms netaikomas ii papunktis;
vi) išlaidos, susijusios su prevencinėms
priemonėms, ir dėl tokių priemonių patirtu tolesniu
praradimu ar žala;
vii) bet kokie ekonominiai nuostoliai, išskyrus
patirtus dėl pakenkimo aplinkai, jeigu leidžiama pagal bendrąsias
kompetentingo teismo šalies teisės nuostatas dėl civilinės
atsakomybės,
i–v ir vii
papunkčiuose nurodytais atvejais, tiek kiek praradimas ar žala patiriami
dėl jonizuojančiosios spinduliuotės, skleidžiamos iš bet kokio
branduoliniame įrenginyje esančio šaltinio arba iš branduolinio kuro
ar radioaktyvių produktų ar atliekų, esančių
branduoliniame įrenginyje, arba branduolinės medžiagos, vežamos iš ar
kilusios iš branduolinio įrenginio ar į jį siunčiamos, ir
kurie patiriami dėl tokios medžiagos radioaktyviųjų savybių
ar jų derinio su tos medžiagos toksiškumu, sprogumu ar kitomis
pavojingomis savybėmis;
3.           1 dalies l punktas
pakeičiamas taip:
l) Branduolinis
incidentas – branduolinę žalą arba prevencinių priemonių
atveju – didelę ir neišvengiamą tokios žalos grėsmę
sukeliantis bet koks įvykis ar tos pačios kilmės
įvykių seka.
4.           Po 1 dalies l punkto
įrašomi keturi nauji m, n, o ir p punktai:
m) Atkūrimo
priemonės – bet kokios pagrįstos priemonės, patvirtintos tos
valstybės, kurioje imtasi priemonių ir kuri siekia atkurti pažeistus
ar sunaikintus aplinkos komponentus arba pagrįstais atvejais įdiegti
aplinkoje tų komponentų atitikmenis, kompetentingų
institucijų. Pagal valstybės, kurioje padaryta žala, teisę
nustatoma, kas turi teisę imtis tokių priemonių.
n) Prevencinės priemonės – bet kokios pagrįstos priemonės,
kurių įvykus branduoliniam incidentui imasi bet kuris asmuo, kad
užkirstų kelią k, i–v arba vii punktuose nurodytai žalai arba ją
sumažintų, jei kompetentingos institucijos jas patvirtina pagal
valstybės, kurioje tokių priemonių buvo imtasi, teisę.
o) Pagrįstos priemonės – priemonės, kurios pagal kompetentingo
teismo šalies teisę laikomos tinkamomis ir proporcingomis, atsižvelgus
į visas aplinkybes, pavyzdžiui, į:
i) patirtos žalos pobūdį ir mastą
arba – prevencinių priemonių atveju – tokios žalos pavojaus
pobūdį ir mastą,
ii) tikėtiną tokių priemonių
veiksmingumo mastą tuo metu, kai jų imamasi, ir
iii) atitinkamą mokslinę ir
techninę praktinę patirtį.
p) Specialioji
skolinimosi teisė (toliau – SST) – apskaitos vienetas, kurį
apibrėžė ir savo veiklai bei sandoriams naudoja Tarptautinis valiutos
fondas.
5.           2 dalis pakeičiama taip:
2. Įrenginio
valstybė gali, jeigu yra nedidelis pavojaus laipsnis, į šios
Konvencijos taikymo sritį neįtraukti bet kurio branduolinio
įrenginio ar nedidelių branduolinės medžiagos kiekių su
sąlyga, kad:
(c)
branduolinių įrenginių atžvilgiu
Tarptautinės atominės energijos agentūros valdytojų taryba
yra nustačiusi tokio neįtraukimo kriterijus ir bet koks
įrenginio valstybės taikomas neįtraukimas šiuos kriterijus
tenkina ir
(d)
nedidelių branduolinių medžiagų
kiekių atžvilgiu Tarptautinės atominės energijos agentūros
valdytojų taryba yra nustačius didžiausias tokių kiekių
neįtraukimo ribas ir bet koks įrenginio valstybės taikomas
neįtraukimas šių ribų neviršija.
Valdytojų taryba nuolatos peržiūri
branduolinių įrenginių neįtraukimo kriterijus ir
didžiausias nedidelių branduolinių medžiagų kiekių ribas.
3 straipsnis
Po 1963 m. Vienos konvencijos
I straipsnio įrašomi du nauji I A ir I B
straipsniai:
I A straipsnis
6.           Ši Konvencija taikoma bet kur
patirtai branduolinei žalai.
7.           Tačiau pagal
įrenginio valstybės teisės aktus ši Konvencija gali būti
netaikoma žalai, patirtai:
(a)
ne Susitariančiosios Šalies teritorijoje arba
(b)
bet kuriose jūrų zonose, kurias
nustatė trečioji šalis pagal tarptautinę jūrų
teisę.
8.           Išimtis pagal šio straipsnio
2 dalį gali būti taikoma tik tai trečiajai šalai,
(a)
kurios teritorijoje ar bet kuriose jūrų
zonose, jos nustatytose pagal tarptautinę jūrų teisę,
incidento metu yra branduolinis įrenginys ir
(b)
kuri incidento metu negali mokėti
lygiaverčių abipusių išmokų.
9.           Nė viena pagal šio
straipsnio 2 dalį numatyta išimtimi nedaromas poveikis IX straipsnio
2 dalies a punkte nurodytoms teisėms, taip pat bet kokia pagal
šio straipsnio 2 dalies b punktą numatyta išimtis netaikoma žalai,
patirtai esant laive ar lėktuve, arba žalai laivui ar lėktuvui.
I B straipsnis
Ši Konvencija netaikoma netaikiems tikslams
naudojamiems branduoliniams įrenginiams.
4 straipsnis
1963 m. Vienos konvencijos II straipsnis
iš dalies keičiamas taip:
1.           3 dalies a punkto pabaigoje
įrašomas šis tekstas:
2.           Įrenginio valstybė
gali apriboti vienam incidentui skiriamas viešąsias lėšas iki
skirtumo (jei toks yra) tarp šiame straipsnyje nustatytos sumos ir pagal V
straipsnio 1 dalį nustatytos sumos.
3.           4 dalies pabaigoje
pridedamas šis tekstas:
Įrenginio
valstybė gali apriboti skirtinas viešąsias lėšas, kaip numatyta
šios straipsnio 3 dalies a punkte.
4.           6 dalis pakeičiama taip:
6. Nė vienas asmuo nėra atsakingas
už nuostolius ar žalą, kurie neįeina į branduolinės žalos
sąvoką pagal I straipsnio 1 dalies k punktą,
tačiau kuriuos buvo galima nustatyti tokiais esant pagal nurodyto punkto
nuostatas.
5 straipsnis
1963 m. Vienos konvencijos
III straipsnyje po pirmo sakinio įrašomas šis tekstas:
Tačiau įrenginio valstybė gali
padaryti šio įpareigojimo išimtį pervežimui, kuris vykdomas tik jos
teritorijoje.
6 straipsnis
1963 m. Vienos konvencijos IV straipsnis
iš dalies keičiamas taip:
1.           3 dalis pakeičiama taip:
3. Pagal šią Konvenciją operatorius
nėra atsakingas, jeigu jis įrodo, kad branduolinę žalą
tiesiogiai lėmė ginkluotas konfliktas, karo veiksmai, pilietinis
karas ar sukilimas.
2.           5 dalis pakeičiama taip:
5. Pagal šią Konvenciją operatorius
nėra atsakingas už branduolinę žalą, padarytą:
(c)
pačiam branduoliniam įrenginiui ir bet
kuriam kitam branduoliniam įrenginiui, įskaitant statomą
branduolinį įrenginį, toje vietoje, kurioje tas branduolinis
įrenginys yra, ir
(d)
bet kokiam toje pačioje vietoje esančiam
turtui, kuris naudojamas ar turėtų būti naudojamas tokiam
įrenginiui.
3.           6 dalis pakeičiama taip:

6. Branduolinės
žalos, padarytos transporto priemonei, kurioje branduolinio incidento metu buvo
susijusios branduolinės medžiagos, atlyginimas nesumažina operatoriaus
atsakomybės dėl kitos žalos, neviršijančios 150 mln. SST
(specialiųjų skolinimosi teisių) arba bet kurio kito didesnio
dydžio, nustatyto pagal Susitariančios Šalies teisės aktus, arba
pagal V straipsnio 1 dalies c punktą nustatyto dydžio.
4. 7 dalis pakeičiama taip:
7. Nė viena šios Konvencijos nuostata
nedaromas poveikis fizinio asmens atsakomybei už branduolinę žalą, už
kurią operatorius remiantis šio straipsnio 3 arba 5 dalis neatsako pagal
šią Konvenciją ir kurią šis fizinis asmuo padarė savo
veiksmais ar neveikimu, siekdamas padaryti žalą.
7 straipsnis
1.           1963 m. Vienos
konvencijos V straipsnis pakeičiamas taip:
1. Įrenginio valstybė gali apriboti
operatoriaus atsakomybę už bet kurį branduolinį incidentą:
(a)
iki ne mažiau kaip 300 mln. SST arba
(b)
iki ne mažiau kaip 150 mln. SST su
sąlyga, kad šią sumą viršijančiai branduolinei žalai
atlyginti ta valstybė skiria viešųjų lėšų iki
mažiausiai 300 mln. SST, arba
(c)
daugiausiai 15 metų nuo šio Protokolo
įsigaliojimo datos – iki ne mažesnės nei 100 mln. SST laikinos
sumos per tą laikotarpį įvyksiančio branduolinio incidento
atveju. Gali būti nustatyta mažesnė nei 100 mln. SST suma su
sąlyga, kad ta valstybė skiria viešųjų lėšų, kad
atlygintų branduolinę žalą nuo tos mažesnės sumos iki
100 mln. SST.
2.           Nepaisant šio straipsnio 1
dalies įrenginio valstybė, atsižvelgdama į branduolinio
įrenginio pobūdį arba susijusias branduolines medžiagas ir
galimas jų sukelto incidento pasekmes, gali nustatyti mažesnį
operatoriaus atsakomybės dydį su sąlyga, kad toks nustatytas
dydis niekada nebus mažesnis nei 5 mln. SST ir kad įrenginio valstybė
užtikrina, kad iki 1 dalyje nustatyto dydžio būtų skiriamos viešosios
lėšos.
3.           Pagal šio straipsnio 1 ir 2
dalis ir IV straipsnio 6 dalį atsakingo operatoriaus įrenginio
valstybės nustatyti dydžiai taikomi visais atvejais, nesvarbu, kur
branduolinis incidentas įvyktų.
2. Po V straipsnio įrašomi keturi nauji V
A, V B, V C ir V D straipsniai:
V A straipsnis
4.           Palūkanos ir išlaidos,
kurias teismas nustatė kaip atlyginimą už branduolinę žalą,
mokamos papildomai su V straipsnyje nurodytomis sumomis.
5.           V straipsnyje ir IV
straipsnio 6 dalyje minimos sumos gali būti konvertuojamos į
nacionalinę valiutą suapvalinta suma.
V B straipsnis
Kiekviena Susitariančioji Šalis
užtikrina, kad žalą patyrę asmenys galėtų naudotis savo
teisėmis į žalos atlyginimą, nepradėdami įvairių
teisminių procedūrų atsižvelgiant į atitinkamam atlyginimui
naudojamų lėšų kilmę.
V C straipsnis
1.           Jeigu jurisdikciją turi
Susitariančiosios Šalies, kuri nėra įrenginio valstybė,
teismai, viešąsias lėšas pagal V straipsnio 1 dalies b ir c punktus
ir pagal VII straipsnio 1 dalį, taip pat teismo priteistas palūkanas
ir išlaidas gali skirti pirmoji nurodyta Susitariančioji Šalis.
Įrenginio valstybė grąžina kitai Susitariančiajai Šaliai
visas sumokėtas tokio pobūdžio sumas. Šios dvi Susitariančiosios
Šalys susitaria dėl grąžinimo procedūros.
2.           Jeigu jurisdikciją turi
Susitariančiosios Šalies, kuri nėra įrenginio valstybė,
teismai, Susitariančioji Šalis, kurios teismai turi jurisdikciją,
imasi visų reikalingų priemonių, kad sudarytų galimybes
įrenginio valstybei įstoti į bylą ir dalyvauti
nagrinėjant ginčus dėl žalos atlyginimo.
V D straipsnis
1.           Tarptautinės
atominės energijos agentūros generalinis direktorius sušaukia
Susitariančiųjų Šalių posėdį, kad iš dalies
pakeistų V straipsnyje nurodytas atsakomybės ribas, jeigu
trečdalis Susitariančiųjų Šalių išreiškia tokį
pageidavimą.
2.           Pakeitimai priimami
dviejų trečdalių dalyvaujančių ir
balsuojančių Susitariančiųjų Šalių dauguma, jeigu
balsavimo metu dalyvauja bent pusė Susitariančiųjų
Šalių.
3.           Spręsdamos dėl
pasiūlymo iš dalies pakeisti ribas Susitariančiosios Šalys per
posėdį atsižvelgia, be kita ko, į branduolinio incidento
žalos pavojų, piniginių verčių pokyčius ir draudimo
rinkos pajėgumus.
4.           a) TATENA generalinis
direktorius praneša visoms Susitariančiosioms Šalims apie bet kokį
pakeitimą, priimtą pagal šio straipsnio 2 dalį, kad jos
pakeitimą priimtų. Laikoma, kad pakeitimas priimtas pasibaigus 18
mėnesių nuo tada, kai apie jį pranešta, su sąlyga, kad bent
trečdalis Susitariančiųjų Šalių pakeitimo
priėmimo metu per posėdį pranešė TATENA generaliniam
direktoriui, kad jos pritaria pakeitimui. Pagal šią dalį priimtas
pakeitimas įsigalioja praėjus 12 mėnesių nuo tada, kai
jį priima jam pritarusios Susitariančiosios Šalys.
b) Jei per 18 mėnesių laikotarpį
nuo pranešimo apie pritarimą datos pakeitimas pagal a punktą
nepriimamas, laikoma, kad pakeitimas atmestas.
5.           Kiekvienai
Susitariančiajai Šaliai, priimančiai pakeitimą po to, kai jam
pritarta, bet jam dar neįsigaliojus arba įsigaliojus pagal šio
straipsnio 4 dalį, pakeitimas įsigalioja praėjus 12
mėnesių nuo tada, kai Susitariančioji Šalis jam pritaria.
6.           Valstybė, kuri tampa
šios Konvencijos Šalimi įsigaliojus pakeitimui pagal šio straipsnio 4
dalį, jei nepareiškia kitokių ketinimų:
(a)
laikoma šios iš dalies pakeistos Konvencijos Šalimi
ir
(b)
laikoma nepakeistos Konvencijos Šalimi santykiuose
su bet kuria valstybe, kuri yra pakeitimo nesaistoma šios Konvencijos Šalis.
8 straipsnis
1963 m. Vienos konvencijos VI straipsnis
iš dalies keičiamas taip:
1.           1 dalis pakeičiama taip:
(a)
Teisė į žalos atlyginimą pagal
šią Konvenciją prarandama, jeigu ieškinys nepareiškiamas:
i) dėl mirties (gyvybės praradimo) ar
kūno sužalojimo – per trisdešimt metų nuo branduolinio incidento
datos;
ii) dėl kitos branduolinės žalos – per
dešimt metų nuo branduolinio incidento datos.
(b)
Jei pagal įrenginio valstybės teisę
operatoriaus atsakomybė apdrausta draudimu arba kitokia finansine
garantija, įskaitant valstybės lėšas, ilgesniam laikotarpiui,
kompetentingas teismas gali nustatyti, kad teisė gauti iš operatoriaus
žalos atlyginimą prarandama tik pasibaigus šiam ilgesniam laikotarpiui,
kuris neviršija laikotarpio, kuriuo operatoriaus atsakomybė yra drausta
pagal įrenginio valstybės teisę.
(c)
Ieškiniai dėl žalos atlyginimo mirties
(gyvybės praradimo) ar kūno sužalojimo atveju arba pagal šios dalies
b punkto nuostatas dėl laikotarpio pratęsimo kitos žalos atveju,
pareikšti praėjus dešimties metų nuo branduolinio incidento datos
laikotarpiui, neturi jokio poveikio asmens, pareiškusio ieškinį
operatoriui iki to laikotarpio pabaigos, teisėms į žalos
atlyginimą pagal šią Konvenciją.
2.           2 dalis išbraukiama.
3.           3 dalis pakeičiama taip:
3. Teisėms į žalos atlyginimą
pagal šią Konvenciją taikomas senaties terminas arba jos pasibaigia,
kaip nustatyta pagal kompetentingo teismo šalies teisę, jeigu ieškinys
nepareiškiamas per trejus metus nuo tada, kai žalą patyręs asmuo
sužinojo arba, kaip būtų pagrįsta manyti, turėjo žinoti
apie žalą ir apie operatorių, atsakingą už žalą, su
sąlyga, kad neviršijami šio straipsnio 1 dalies a ir b punktuose nustatyti
laikotarpiai.
9 straipsnis
VII straipsnis iš dalies keičiamas taip:
1.           1 dalies pabaigoje
įrašomi šie du sakiniai (ir taip iš dalies pakeista pastraipa tampa tos
dalies a punktu):
Kai operatoriaus
atsakomybė nėra apribota, įrenginio valstybė gali nustatyti
atsakingo operatoriaus finansinės garantijos ribas su sąlyga, kad
tokia riba nėra mažesnė nei 300 mln. SST. Įrenginio
valstybė užtikrina, kad būtų patenkinti operatoriui
pareikštų ieškinių dėl branduolinės žalos atlyginimo
reikalavimai, kai finansinės garantijos nepakanka tokiems ieškiniams
patenkinti, tačiau suma neviršija pagal šią dalį numatyto
finansinės garantijos dydžio.
2.           1 dalyje įrašomas naujas
b punktas:
b) Nepaisant šios
dalies a punkto, kai operatoriaus atsakomybė nėra apribota, įrenginio
valstybė, atsižvelgdama į branduolinio įrenginio
pobūdį arba susijusias branduolines medžiagas ir galimas dėl
jų kilusio incidento pasekmes, gali nustatyti mažesnį operatoriaus
finansinės garantijos dydį su sąlyga, kad toks nustatytas dydis
niekada nebus mažesnis nei 5 mln. SST ir kad įrenginio valstybė
užtikrina, kad būtų apmokėta operatoriui pareikštų
ieškinių dėl branduolinės žalos atlyginimo suma, skirdama
būtinų lėšų kai draudimo ar finansinės garantijos
nepakanka tokiems ieškiniams patenkinti, tačiau ne daugiau nei numatyta
pagal šios dalies a punktą.
3.           3 dalyje po žodžių „šio
straipsnio 1 dalį“ įrašomi žodžiai „arba V straipsnio 1 dalies b ir c
punktus“.
10 straipsnis
1963 m. Vienos konvencijos VIII
straipsnis iš dalies keičiamas taip:
1.           VIII straipsnio tekstas tampa
to straipsnio 1 dalimi.
2.           Įrašoma nauja 2 dalis:
2. Taikant VI straipsnio 1 dalies c punkto
taisyklę, kai operatoriui pareikštų ieškinių dėl žalos
atlyginimo pagal šią Konvenciją suma viršija arba tikėtina, kad
viršys didžiausią pagal V straipsnio 1 dalį numatytą dydį,
pirmenybė atlyginti žalą teikiama ieškiniams dėl mirties
(gyvybės praradimo) ar kūno sužalojimo.
11 straipsnis
1963 m. Vienos konvencijos X straipsnio
pabaigoje įrašomas naujas sakinys:
Šiame straipsnyje numatytos regreso
teisės taikymas taip pat gali būti išplėstas įrenginio
valstybės naudai, jeigu ji suteikė viešųjų lėšų
pagal šią Konvenciją.
12 straipsnis
1963 m. Vienos konvencijos XI straipsnis
iš dalies keičiamas taip:
1.           Įrašoma nauja 1a dalis:
1a. Kai branduolinis
incidentas įvyksta Susitariančiosios Šalies išskirtinėje
ekonominėje zonoje arba, jeigu tokia zona dar nėra įsteigta –
išskirtinės ekonominės zonos ribų neviršijančioje
teritorijoje, kurioje zona turėtų būti įsteigta,
jurisdikciją nagrinėti ieškinius dėl branduolinio incidento
padarytos branduolinės žalos atlyginimo šios Konvencijos tikslais turi tik
tos Šalies teismai. Pirmesnis sakinys taikomas, jeigu ta Susitariančioji
Šalis iki branduolinio incidento pranešė depozitarui apie tokią
teritoriją. Nė viena šios dalies nuostata nėra aiškinama kaip
leidžianti naudotis jurisdikcija taip, kad būtų prieštaraujama
tarptautinei jūrų teisei, įskaitant Jungtinių Tautų
jūrų teisės konvenciją.
2.           2 dalis pakeičiama taip:
2. Jeigu
branduolinis incidentas įvyko ne Susitariančios Šalies teritorijoje
arba teritorijoje, apie kurią praneštą pagal 1a straipsnį, arba
jeigu branduolinio incidento vietos negalima tiksliai nustatyti,
jurisdikciją nagrinėti tokius ieškinius turi atsakingo operatoriaus
įrenginio valstybės teismai.
3.           3 dalies pirmoje
eilutėje ir b punkte po skaičiaus „1“ įrašomas skaičius
„1a“.
4.           Įrašoma nauja 4 dalis:
4. Susitariančioji Šalis, kurios teismai
turi jurisdikciją, užtikrina, kad tik vienas iš jos teismų
turėtų jurisdikciją konkretaus branduolinio incidento atveju.
13 straipsnis
Po XI straipsnio įrašomas naujas XI A
straipsnis:
XI A straipsnis
Susitariančioji Šalis, kurios teismai
turi jurisdikciją, užtikrina, kad dėl ieškinių atlyginti
branduolinę žalą:
(a)
bet kuri valstybė gali pareikšti ieškinį
branduolinę žalą patyrusių asmenų, kurie yra tos
valstybės piliečiai arba nuolat gyvena jos teritorijoje, ir kurie yra
davę tam sutikimą, vardu ir
(b)
bet kuris asmuo gali pareikšti ieškinį
dėl savo teisių pagal šią Konvenciją, įgytų jas
perimant ar priskiriant, vykdymo.
14 straipsnis
1963 m. Vienos konvencijos XII straipsnio
tekstas pakeičiamas taip:
XII straipsnis
1.           Teismo sprendimas, kuris
nebegali būti peržiūrėtas jurisdikciją turinčio
Susitariančiosios Šalies teismo įprasta tvarka, yra
pripažįstamas, išskyrus atvejus, kai
(a)
teismo sprendimas buvo pasiektas apgaulės
būdu,
(b)
kai šaliai, prieš kurią buvo priimtas teismo
sprendimas, nebuvo suteikta tinkama galimybė išdėstyti savo
argumentus arba
(c)
kai teismo sprendimas prieštarauja
Susitariančios Šalies, kurios teritorijoje siekiama prisipažinimo,
viešajai tvarkai arba neatitinka pagrindinių teisenos normų.
2.           Pagal šio straipsnio 1
dalį pripažintas teismo sprendimas pateikus jį vykdymui pagal tos
Susitariančios Šalies, kurioje jis turi būti vykdomas, teisę
nustatytą procedūrą, yra vykdytinas taip pat, kaip tos
Susitariančios Šalies teismo priimtas sprendimas. Ieškinio esmė,
dėl kurios priimtas teismo sprendimas, toliau nenagrinėjama.
15 straipsnis
1963 m. Vienos konvencijos XIII
straipsnis iš dalies keičiamas taip:
1.           XIII straipsnio tekstas tampa
to straipsnio 1 dalimi.
2.           Įrašoma nauja 2 dalis:
2. Nepaisant šio straipsnio 1 dalies, jeigu
branduolinės žalos atlyginimas viršija 150 mln. SST, įrenginio
valstybė teisės aktai gali nukrypti nuo šios Konvencijos
nuostatų, jei branduolinė žala, patirta teritorijoje ar bet kurioje
pagal tarptautinę jūrų teisę nustatytoje jūrų
zonoje, priklausančioje kitai valstybei, kuriai toje teritorijoje
incidento metu priklausė branduolinis įrenginys, tiek kiek ji negali
mokėti lygiaverčių abipusių išmokų.
16 straipsnis
1963 m. Vienos konvencijos XVIII
straipsnis pakeičiamas taip:
Šia Konvencija nedaromas poveikis
Susitariančiosios Šalies teisėms ir įsipareigojimams pagal
bendrąsias tarptautinės viešosios teisės normas.
17 straipsnis
Po 1963 m. Vienos konvencijos XX
straipsnio įrašomas naujas XX A straipsnis:
XX A straipsnis
1.           Kilus
Susitariančiųjų Šalių ginčui dėl šios Konvencijos
aiškinimo ar taikymo, ginčo šalys konsultuojasi, siekdamos išspręsti
ginčą derybomis arba kitomis taikiomis joms priimtinomis
ginčų sprendimo priemonėmis.
2.           Jeigu šio straipsnio 1 dalyje
nurodyto pobūdžio ginčo nepavyksta išspręsti per šešis
mėnesius nuo prašymo surengti konsultacijas pagal šio straipsnio 1
dalį, bet kurios tokio ginčo šalies prašymu jis pateikiamas arbitražo
teismui arba perduodamas Tarptautiniam Teisingumo Teismui, kad šis priimtų
sprendimą. Jeigu ginčas pateikiamas arbitražo teismui ir per šešis
mėnesius nuo tokio prašymo datos ginčo šalims nepavyksta susitarti dėl
arbitražo teismo sudarymo, bet kuri šalis gali prašyti Tarptautinio Teisingumo
Teismo pirmininko arba Jungtinių Tautų Organizacijos generalinio
sekretoriaus paskirti vieną ar kelis arbitražo teismo teisėjus. Jeigu
ginčo šalys pateikia priešingus prašymus, pirmenybė suteikiama Jungtinių
Tautų Organizacijos generaliniam sekretoriui teiktam prašymui.
3.           Ratifikuodama, priimdama ar
patvirtindama šią Konvenciją arba prie jos prisijungdama
valstybė gali pareikšti, kad ji nelaiko savęs įsipareigojusia
laikytis vienos kurios arba abiejų ginčų sprendimo
procedūrų, nurodytų šio straipsnio 2 dalyje. Kitos
Susitariančiosios Šalys nėra saistomos šio straipsnio 2 dalyje
nurodytos ginčų sprendimo procedūros tokį pareiškimą
padariusios Susitariančiosios Šalies atžvilgiu.
4.           Susitariančioji Šalis,
kuri yra padariusi pareiškimą pagal šio straipsnio 3 dalį, gali bet
kuriuo metu jį atšaukti pateikdama pranešimą depozitarui.
18 straipsnis
1.           1963 m. Vienos
konvencijos XX–XXV straipsniai, XXVI straipsnio 2 ir 3 dalys bei dalies numeris
„1.“ ir XXVII bei XXIX straipsniai išbraukiami.
2.           Šio Protokolo Šalys skaito ir
aiškina 1963 m. Vienos konvenciją ir šį Protokolą kaip
vieną bendrą tekstą, į kurį gali būti daroma
nuoroda kaip į 1997 m. Vienos konvenciją dėl civilinės
atsakomybės už branduolinę žalą.
19 straipsnis
1.           Valstybė, kuri yra šio
Protokolo Šalis, tačiau nėra 1963 m. Vienos konvencijos Šalis,
yra saistoma Konvencijos nuostatų su pakeitimais, padarytais šiuo
Protokolu, kitų valstybių, kurios yra Protokolo Šalys, atžvilgiu, ir
jeigu 20 straipsnyje nurodyto dokumento deponavimo metu nepareiškia kitokio
ketinimo, yra saistoma 1963 m. Vienos konvencijos nuostatų
valstybių, kurios yra tik šios Konvencijos Šalys, atžvilgiu.
2.           Nė viena šio Protokolo
nuostata nedaromas poveikis valstybės, kuri yra ir 1963 m. Vienos
konvencijos ir šio Protokolo Šalis, įsipareigojimams kitai valstybei, kuri
yra 1963 m. Vienos konvencijos bet ne šio Protokolo Šalis.
20 straipsnis
1.           Šis Protokolas teikiamas
pasirašyti visoms valstybėms Tarptautinės atominės energijos
agentūros būstinėje Vienoje nuo 1997 m. rugsėjo
29 d. iki jo įsigaliojimo.
2.           Šis Protokolas turi būti
ratifikuotas, priimtas ar patvirtintas visų jį pasirašiusių
valstybių.
3.           Jam įsigaliojus bet kuri
šio Protokolo nepasirašiusi valstybė gali prie jo prisijungti.
4.           Ratifikavimo, priėmimo,
patvirtinimo ar prisijungimo dokumentai deponuojami Tarptautinės
atominės energijos agentūros generaliniam direktoriui, kuris yra šio
Protokolo depozitaras.
21 straipsnis
1.           Šis Protokolas
įsigalioja praėjus trims mėnesiams nuo datos, kurią
deponuojamas penktas ratifikavimo, priėmimo arba patvirtinimo dokumentas.
2.           Kiekvienai valstybei,
ratifikuojančiai, priimančiai ar patvirtinančiai šį
Protokolą arba prie jo prisijungiančiai po to, kai deponuojamas
penktas ratifikavimo, priėmimo arba patvirtinimo dokumentas, šis
Protokolas įsigalioja praėjus trims mėnesiams nuo datos,
kurią ta valstybė deponuoja atitinkamą dokumentą.
22 straipsnis
1.           Bet kuri Susitariančioji
Šalis gali denonsuoti šį Protokolą, apie tai raštu pranešusi
depozitarui.
2.           Denonsavimas įsigalioja
praėjus vieneriems metams nuo datos, kurią depozitaras gauna
tokį pranešimą.
3.           Tarp šio Protokolo
Susitariančiųjų Šalių, tai, kad kuri nors iš jų
denonsavo 1963 m. Vienos konvenciją pagal jos XXVI straipsnį,
jokiu būdu negali būti aiškinama kaip šiuo Protokolu iš dalies
pakeistos 1963 m. Vienos konvencijos denonsavimas.
4.           Nepaisant to, kad
Susitariančioji Šalis denonsuoja šį Protokolą pagal šį
straipsnį, šio Protokolo nuostatos toliau taikomos bet kokiai branduolinei
žalai, kurią sukėlė branduolinis incidentas iki
įsigaliojant tokiam denonsavimui.
23 straipsnis
Visoms valstybėms, kurios yra šios
Konvencijos Šalys, ir kitoms valstybėms depozitaras nedelsdamas praneša
apie:
(a)
kiekvieną šio Protokolo pasirašymą;
(b)
kiekvieną deponuotą ratifikavimo,
priėmimo, patvirtinimo ar prisijungimo dokumentą;
(c)
šio Protokolo įsigaliojimą;
(d)
bet kokį pranešimą, gautą pagal XI
straipsnio 1a dalį;
(e)
prašymus sušaukti konferenciją dėl
Konvencijos peržiūros pagal 1963 m. Vienos konvencijos XXVI
straipsnį ir prašymus sušaukti Susitariančiųjų Šalių
posėdį pagal 1963 m. Vienos konvencijos su pakeitimais,
padarytais šiuo Protokolu, V D straipsnį;
(f)
pranešimus apie denonsavimą, gautus pagal 22
straipsnį, ir kitus svarbius su šiuo Protokolu susijusius pranešimus.
24 straipsnis
1.           Šio Protokolo originalas,
kuris yra autentiškas anglų, arabų, ispanų, kinų,
prancūzų ir rusų kalbomis, deponuojamas depozitarui.
2.           Tarptautinė
atominės energijos agentūra parengia 1963 m. Vienos konvencijos
su pakeitimais, padarytais šiuo Protokolu, konsoliduotą redakciją
anglų, arabų, ispanų, kinų, prancūzų ir rusų
kalbomis, kaip nustatyta šio Protokolo priede.
3.           Depozitaras perduoda visoms
valstybėms patvirtintas originalias šio Protokolo kopijas kartu su
1963 m. Vienos konvencijos su pakeitimais, padarytais šiuo Protokolu,
konsoliduota redakcija.
TAI PATVIRTINDAMI, toliau nurodyti tinkamai
įgalioti asmenys pasirašė šį Protokolą.
Priimta tūkstantis devyni šimtai
devyniasdešimt septintųjų metų rugsėjo dvidešimtą
dieną Vienoje.
[1]               OL L 12, 2001 1 16, p. 1.
[2]               http://ec.europa.eu/energy/nuclear/studies/nuclear_en.htm.
[3]               OL L 12, 2001 1 16, p. 1.
[4]               Galima nepripažinti teismo sprendimo tik, kai a)
sprendimas buvo priimtas, nes buvo pasinaudota apgaule; b) kai šaliai, prieš
kurią buvo priimtas teismo sprendimas, nebuvo suteikta pakankama
galimybė išdėstyti savo argumentus; arba c) kai teismo sprendimas
prieštarauja susitariančios šalies, kurios teritorijoje reikalingas
prisipažinimas, viešajai tvarkai (ordre public) arba neatitinka
pagrindinių teisenos normų.
[5]               1971 m. ETT sprendimas 22/70 (EART), Rink. 263.
[6]               OL L 299, 2005 11 16, p. 62.
[7]               OL L 339, 2007 12 12, p. 3.
[8]               OL L 12, 2001 1 16, p. 1.


                             EUROPOS
                             KOMISIJA

                                                      Briuselis, 2015 06 04
                                                      COM(2015) 280 final

                                                      2015/0126 (NLE)

                                         Pasiūlymas

                                 TARYBOS SPRENDIMAS

     kuriuo nustatoma pozicija, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi dėl tam
          tikrų rezoliucijų, dėl kurių bus balsuojama Tarptautinėje vynuogių ir vyno
                                       organizacijoje (OIV)

LT                                                                                LT
 ---pagebreak---                                AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

     1.      PASIŪLYMO APLINKYBĖS
     Tarptautinė vynuogių ir vyno organizacija (angl. International Organisation of Vine and
     Wine, OIV) yra tarpvyriausybinė mokslinė ir techninė organizacija, vykdanti veiklą vynuogių
     ir vyno, vyno gėrimų, valgomųjų vynuogių, razinų ir kitų vynuogių produktų sektoriuje. OIV
     tikslai yra i) informuoti apie priemones, kurios padeda atsižvelgti į gamintojams, vartotojams
     ir kitiems vynuogių ir vyno produktų sektoriaus dalyviams rūpimus klausimus, ii) teikti
     pagalbą kitoms standartizavimo veiklą vykdančioms tarptautinėms organizacijoms ir iii)
     padėti tarptautiniu mastu derinti esamus metodus ir standartus. Šiuo metu OIV priklauso 46
     valstybės – 21 šių valstybių yra Sąjungos valstybės narės. ES šiuo metu nėra OIV narė.
     ES lygmeniu, atsižvelgiant į 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos
     reglamentą (ES) Nr. 1308/2013, kuriuo nustatomas bendras žemės ūkio produktų rinkų
     organizavimas (BRO reglamentas, OL L 347, p. 671), tam tikros OIV priimtos ir paskelbtos
     rezoliucijos turi įtakos ES teisei. Nuorodos į OIV rezoliucijas pateikiamos šiose BRO
     reglamento nuostatose:
     -       nuostatose, pagal kurias Komisija turi remtis tam tikrais OIV priimtais ir paskelbtais
             vyno sektoriaus produktų sudėties nustatymo analizės metodais, išskyrus tuos
             atvejus, kai, atsižvelgiant į Sąjungos siekiamą tikslą, šie metodai būtų neveiksmingi
             arba netinkami (BRO reglamento 80 straipsnio 5 dalis),
     -       nuostatose dėl tam tikrų taikant vynininkystės metodus naudojamų medžiagų
             grynumo ir identifikavimo specifikacijų – pagal šias nuostatas OIV priimtos ir
             paskelbtos taisyklės šioje srityje tampa ipso facto privalomos Europos Sąjungoje
             (2009 m. liepos 10 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 606/2009, kuriuo nustatoma
             tam tikra Tarybos reglamento (EB) Nr. 479/2008 taikymo vynuogių produktų
             kategorijoms, vynininkystės metodams ir jų apribojimams tvarka (OL L 193, p. 1), 9
             straipsnis),
     -       nuostatose, pagal kurias Komisija, leisdama taikyti tam tikrus vynininkystės
             metodus, turi atsižvelgti į OIV priimtus ir paskelbtus vynininkystės metodus (BRO
             reglamento 80 straipsnio 3 dalies a punktas), ir
     -       nuostatose, pagal kurias iki vynininkystės metodų patvirtinimo pagal BRO
             reglamento 80 straipsnio 3 dalį vynas trečiosiose šalyse gaminamas taikant OIV
             priimtus ir paskelbtus vynininkystės metodus (BRO reglamento 90 straipsnio 2
             dalis).
     Be to, atsižvelgiant į 2000 m. gruodžio 19 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 2870/2000,
     nustatantį spiritinių gėrimų analizės Bendrijos etaloninius metodus (OL L 333, p. 20), tam
     tikros OIV priimtos ir paskelbtos rezoliucijos turi įtakos ES teisei. Reglamento Nr. 2870/2000
     3 straipsnyje nurodoma, kad tuo atveju, kai nėra patvirtintų Bendrijos analizės etaloninių
     metodų tam tikrame spiritiniame gėrime esančioms medžiagoms rasti ir jų kiekiui nustatyti,
     reikia vadovautis OIV rezoliucijomis.
     Atsižvelgiant į diskusijas, vykusias per ekspertų grupių posėdį, skirtą OIV generalinei
     asamblėjai pasirengti, tikėtina, kad į generalinės asamblėjos darbotvarkę bus įtrauktos šios ES
     acquis teisinį poveikį darančios siūlysimos priimti rezoliucijos:
     –       rezoliucijų OENO-TECHNO 10-445, 10-446, 13-532, 13-533, OENO-MICRO 13-
             531 projektais nustatomi nauji vynininkystės metodai. Atsižvelgiant į Reglamento

LT                                                 2                                                   LT
 ---pagebreak---               (ES) Nr. 1308/2013 80 straipsnio 3 dalies a punktą ir 90 straipsnio 2 dalį, šios
              rezoliucijos turės įtakos acquis;
     –        rezoliucijų OENO-SPECIF 14-554, 14-555, 14-557 projektais nustatomos taikant
              vynininkystės metodus naudojamų medžiagų grynumo ir identifikavimo
              specifikacijos. OIV yra paskelbusi ir rekomendavusi taikyti šiuos vynininkystės
              metodus, jeigu bus priimtos naudojamų medžiagų specifikacijos (OIV tarptautinio
              vynininkystės metodų kodekso 2.1.20 ir 3.4.14 dalys). Atsižvelgiant į Reglamento
              (ES) Nr. 1308/2013 80 straipsnio 3 dalies a punktą bei 90 straipsnio 2 dalį ir į
              Komisijos reglamento (EB) Nr. 606/2009 9 straipsnį, šios rezoliucijos turės įtakos
              acquis;
     –        rezoliucijų OENO-SCMA 13-527, 09-419D, 09-419C, 14-549, 14-551 projektais
              nustatomi analizės metodai. Atsižvelgiant į Reglamento (ES) Nr. 1308/2013 80
              straipsnio 3 dalies a punktą ir 5 dalį, šios rezoliucijos turės įtakos acquis.
     Nurodytas rezoliucijas išsamiai apsvarstė vyno sektoriaus mokslo ir technikos ekspertai. Šios
     rezoliucijos padeda tarptautiniu mastu derinti vyno standartą, ir jomis bus nustatyta sistema,
     kurią taikant bus užtikrinta sąžininga konkurencija vyno sektoriaus produktų prekybos srityje.
     Todėl šioms rezoliucijoms turėtų būti pritarta.
     Kaip ir ankstesniais metais, galima tikėtis, kad OIV generalinės asamblėjos darbotvarkė dar
     bus keičiama ir kad į ją bus įtraukta ir kitų acquis įtakos turinčių rezoliucijų. Kad generalinės
     asamblėjos darbas būtų veiksmingas ir kartu būtų laikomasi Sutartyse nustatytų taisyklių,
     Komisija tinkamu laiku papildys ir (arba) iš dalies pakeis šį pasiūlymą, kad Taryba galėtų
     priimti poziciją, kurios turės būti laikomasi ir dėl minėtųjų rezoliucijų.

LT                                                  3                                                    LT
 ---pagebreak---                                                                 2015/0126 (NLE)

                                                   Pasiūlymas

                                          TARYBOS SPRENDIMAS

         kuriuo nustatoma pozicija, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi dėl tam
              tikrų rezoliucijų, dėl kurių bus balsuojama Tarptautinėje vynuogių ir vyno
                                           organizacijoje (OIV)

     EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
     atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 43 straipsnį kartu su 218
     straipsnio 9 dalimi,
     atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
     kadangi:
     (1)      Tarptautinė vynuogių ir vyno organizacija (OIV) kitame savo generalinės asamblėjos
              posėdyje, kuris įvyks 2015 m. liepos 10 d., svarstys ir galbūt priims rezoliucijas,
              kurios turės įtakos Sąjungos teisei;
     (2)      Sąjunga šiuo metu nėra OIV narė. OIV priklauso 21 valstybė narė. Tos valstybės narės
              turi galimybę siūlyti OIV rezoliucijų projektų pakeitimus, ir per kitą OIV generalinės
              asamblėjos posėdį, kuris įvyks 2015 m. liepos 10 d., jų bus paprašyta priimti kai
              kuriuos OIV rezoliucijų projektus;
     (3)      pagal Europos Sąjungos sutarties 4 straipsnio 3 dalį valstybėms narėms tenka lojalaus
              bendradarbiavimo prievolė. Todėl Sąjungos poziciją dėl tų rezoliucijų, kurios
              susijusios su Sąjungos kompetencijai priskirtais klausimais, turėtų priimti Taryba, o ją
              išreikšti per OIV posėdžius turėtų OIV priklausančios valstybės narės, kartu
              veikdamos Sąjungos interesų labui;
     (4)      vadovaujantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1308/20131 ir
              Komisijos reglamentu (EB) Nr. 606/20092, tam tikros OIV priimtos ir paskelbtos
              rezoliucijos turi įtakos Sąjungos teisei;
     (5)      Reglamento (ES) Nr. 1308/2013 80 straipsnio 3 dalies a punkte nustatyta, kad
              Komisija, suteikdama leidimą naudoti vynininkystės metodus, turi atsižvelgti į OIV
              rekomenduojamus ir paskelbtus vynininkystės ir analizės metodus;
     (6)      Reglamento (ES) Nr. 1308/2013 80 straipsnio 5 dalyje nustatyta, kad Komisijos
              nustatomi analizės metodai, taikomi nustatant vyno sektoriaus produktų sudėtį, turi
              būti grindžiami atitinkamais OIV rekomenduojamais ir paskelbtais metodais, išskyrus
              tuos atvejus, kai, atsižvelgiant į Sąjungos siekiamą tikslą, OIV metodai būtų
              neveiksmingi arba netinkami;

     1
              2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1308/2013, kuriuo
              nustatomas bendras žemės ūkio produktų rinkų organizavimas ir panaikinami Tarybos reglamentai
              (EEB) Nr. 922/72, (EEB) Nr. 234/79, (EB) Nr. 1037/2001 ir (EB) Nr. 1234/2007 (OL L 347,
              2013 12 20, p. 671).
     2
              2009 m. liepos 10 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 606/2009, kuriuo nustatoma tam tikra Tarybos
              reglamento (EB) Nr. 479/2008 taikymo vynuogių produktų kategorijoms, vynininkystės metodams ir jų
              apribojimams tvarka (OL L 193, 2009 7 24, p. 1).

LT                                                       4                                                        LT
 ---pagebreak---      (7)    Reglamento (ES) Nr. 1308/2013 90 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad į Sąjungą
            importuojami vyno sektoriaus produktai turi būti gaminami laikantis Sąjungos pagal šį
            reglamentą patvirtintų vynininkystės metodų arba – iki metodų patvirtinimo – laikantis
            OIV rekomenduojamų ir paskelbtų vynininkystės metodų;
     (8)    Reglamento (EB) Nr. 606/2009 9 straipsnyje nustatyta, kad, jeigu Komisija nėra
            nustačiusi taikant vynininkystės metodus naudojamų medžiagų grynumo ir
            identifikavimo specifikacijų, tomis specifikacijomis laikomos OIV nustatytos ir
            paskelbtos specifikacijos;
     (9)    rezoliucijų OENO-TECHNO 10-445, 10-446, 13-532, 13-533 OENO-MICRO 13-531
            projektais nustatomi nauji vynininkystės metodai. Atsižvelgiant į Reglamento (ES)
            Nr. 1308/2013 80 straipsnio 3 dalies a punktą ir 90 straipsnio 2 dalį, šios rezoliucijos
            turės įtakos Sąjungos teisei;
     (10)   rezoliucijų OENO-SPECIF 14-554, 14-555, 14-557 projektais nustatomos taikant
            vynininkystės metodą naudojamos medžiagos grynumo ir identifikavimo
            specifikacijos. OIV yra paskelbusi ir rekomendavusi taikyti šiuos vynininkystės
            metodus, jeigu bus priimtos naudojamų medžiagų specifikacijos (OIV tarptautinio
            vynininkystės metodų kodekso 2.1.20 ir 3.4.14 dalys). Atsižvelgiant į Reglamento
            (ES) Nr. 1308/2013 80 straipsnio 3 dalies a punktą bei 90 straipsnio 2 dalį ir į
            Reglamento (EB) Nr. 606/2009 9 straipsnį, šios rezoliucijos turės įtakos Sąjungos
            teisei;
     (11)   rezoliucijų OENO-SCMA 13-527, 09-419D, 09-419C, 14-549, 14-551 projektais
            nustatomi analizės metodai. Atsižvelgiant į Reglamento (ES) Nr. 1308/2013 80
            straipsnio 3 dalies a punktą ir 5 dalį, šios rezoliucijos turės įtakos Sąjungos teisei;
     (12)   tų rezoliucijų projektus išsamiai apsvarstė vyno sektoriaus mokslo ir technikos
            ekspertai. Šios rezoliucijos padeda tarptautiniu mastu derinti vyno standartą, ir jomis
            bus nustatyta sistema, kurią taikant bus užtikrinta sąžininga konkurencija vyno
            sektoriaus produktų prekybos srityje. Todėl šioms rezoliucijoms turėtų būti pritarta;
     (13)   siekiant užtikrinti reikiamą lankstumą prieš OIV generalinės asamblėjos posėdį
            vykstančiose derybose, OIV priklausančioms valstybėms narėms turėtų būti leista
            pritarti šių rezoliucijų pakeitimams, jeigu jais nekeičiama rezoliucijų esmė,
     PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

                                              1 straipsnis
     Šio sprendimo priede nustatyta Sąjungos pozicija, kurios turi būti laikomasi 2015 m. OIV
     generalinės asamblėjos posėdyje – šią poziciją išreiškia OIV priklausančios valstybės narės,
     kartu veikdamos Sąjungos interesų labui.

                                              2 straipsnis
     1.      Jei 1 straipsnyje nurodytai pozicijai gali turėti įtakos nauja mokslinė arba techninė
             informacija, pateikta prieš arba per OIV posėdžius, OIV priklausančios valstybės
             narės prašo atidėti balsavimą OIV generalinės asamblėjos posėdyje iki tol, kol
             remiantis naujais duomenimis bus nustatyta Sąjungos pozicija.
     2.      Suderinusios, visų pirma vietoje, nuomones, OIV priklausančios valstybės narės,
             kartu veikdamos Sąjungos interesų labui, gali be papildomo Tarybos sprendimo,
             kuriuo nustatoma Sąjungos pozicija, pritarti šio sprendimo priede nurodytų
             rezoliucijų projektų pakeitimams, jeigu jais nekeičiama rezoliucijų esmė.

LT                                                 5                                                   LT
 ---pagebreak---                                             3 straipsnis
     Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms.
     Priimta Briuselyje

                                                 Tarybos vardu
                                                 Pirmininkas

LT                                                 6             LT
 ---documentbreak---                              EUROPOS
                             KOMISIJA

                                                    Briuselis, 2015 06 04
                                                    COM(2015) 280 final

                                                    ANNEX 1

                                          PRIEDAI

                                             prie

                              pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo

     kuriuo nustatoma pozicija, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi dėl tam
          tikrų rezoliucijų, dėl kurių bus balsuojama Tarptautinėje vynuogių ir vyno
                                       organizacijoje (OIV)

LT                                                                                LT
 ---pagebreak---                                                PRIEDAS

     Valstybės narės, kartu veikdamos Sąjungos interesų labui, su sąlyga, kad įvykus naujų
     pokyčių bus atliekama peržiūra, pritaria tik toliau nurodytiems 7 etapo rezoliucijų dėl analizės
     metodų, taikomų nustatant vyno sektoriaus produktų sudėtį, dėl taikant vynininkystės
     metodus naudojamų medžiagų grynumo ir identifikavimo specifikacijų ir dėl vynininkystės
     metodų projektams:
     OENO-TECHNO 10-445. Apdorojimas glutationu. Misa
     OENO-TECHNO 10-446. Apdorojimas glutationu. Vynas
     OENO-TECHNO 13-532. Misos apdorojimas naudojant neaktyvuotas mieles, kuriose yra
     daug glutationo
     OENO-TECHNO 13-533. Vyno apdorojimas naudojant neaktyvuotas mieles, kuriose yra
     daug glutationo
     OENO-MICRO 13-531. Pienarūgščio rūgimo aktyvikliai
     OENO-SPECIF 14-554. Atnaujinta monografija apie vynininkystės taninus
     OENO-SPECIF 14-555. Atnaujinta monografija apie kazeinus
     OENO-SPECIF 14-557. Atnaujinta monografija apie augalinės kilmės baltymus
     OENO-SCMA 13-527. Deuterio pasiskirstymo acto rūgštyje, ekstrahuotoje iš vyno acto,
     nustatymas taikant branduolinį magnetinį rezonansą (NMR)
     OENO-SCMA 09-419D. Specifiniai gliukozės kiekio analizės metodai (rektifikuota
     koncentruota vynuogių misa). Folin-Ciocalteu rodiklis
     OENO-SCMA 09-419C. Specifiniai gliukozės kiekio analizės metodai (rektifikuota
     koncentruota vynuogių misa)
     OENO-SCMA 14-549. Lakiojo rūgštingumo nustatymas. Metodo peržiūra
     OENO-SCMA 14-551. Bendrojo rūgštingumo nustatymas. Metodo peržiūra

LT                                                  2                                                   LT


               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 05 31
            COM(2017) 269 final
            2017/0109(NLE)
            Pasiūlymas
            TARYBOS SPRENDIMAS
            dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi ES ir Moldovos Respublikos asociacijos taryboje dėl 2014 m. birželio 27 d. ES ir Moldovos Respublikos asociacijos susitarimo XXVI priedo dalinio pakeitimo

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS

               •Pasiūlymo pagrindimas ir tikslai

                  2014 m. birželio 27 d. pasirašytas Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos bei jų valstybių narių ir Moldovos Respublikos susitarimas. To susitarimo XXVI priede nustatyta, kad Moldovos Respublika suderina savo Muitinės kodeksą su 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2913/92, nustatančiu Bendrijos muitinės kodeksą (toliau – Bendrijos muitinės kodeksas).

                  Asociacijos susitarimo pasirašymo momentu Europos Sąjungoje buvo taikomas Bendrijos muitinės kodeksas.

                  2013 m. spalio 9 d. buvo priimtas Sąjungos muitinės kodeksas (Reglamentas (ES) Nr. 952/2013). 2016 m. gegužės 1 d. Europos Sąjungoje įsigaliojus esminėms šio kodekso nuostatoms, Bendrijos muitinės kodeksas buvo panaikintas.

                  XXVI priedo tikslas – užtikrinti, kad Moldovos Respublikos muitinės kodeksas atitiktų pagrindines Europos Sąjungos taisykles. Iš to, kad kai kuriose srityse Bendrijos muitinės kodekso ir jį pakeitusio Sąjungos muitinės kodekso nuostatos skiriasi, galima daryti išvadą, kad tikslas gali būti pasiektas tik jei Moldovos Respublika suderins savo Muitinės kodeksą su Sąjungos muitinės kodeksu.

                  Todėl 2016 m. spalio 6 d. ES ir Moldovos Respublikos muitinės pakomitečio posėdyje susitarta, jog turėtų būti atnaujinta nuoroda į Europos Sąjungoje taikomą muitinės reglamentą. Be to, susitarta, kad pakeitimas nedaro poveikio Asociacijos susitarimo XXVI priede nustatytam suderinimo terminui.

               •Suderinamumas su toje pačioje politikos srityje galiojančiomis nuostatomis

                  Pagrindinis siūlomo pakeitimo tikslas – užtikrinti teisinį tikrumą dėl suderinimo, kurį Moldovos Respublika privalo atlikti pagal Asociacijos susitarimą, krypties. Tokiu būdu bus užtikrintas derėjimas su galiojančiomis ES ir Moldovos Respublikos muitinių bendradarbiavimo srities politikos nuostatomis.

               •Suderinamumas su kitomis Sąjungos politikos sritimis

                  Netaikoma.

               2.TEISINIS PAGRINDAS, SUBSIDIARUMO IR PROPORCINGUMO PRINCIPAI

               •Teisinis pagrindas

                  ES ir Moldovos Respublikos asociacijos susitarimo 436 straipsnio 3 dalyje nurodyta, kad Asociacijos taryba turi įgaliojimus priimti Asociacijos susitarimo priedų pakeitimus.

                  SESV 207 straipsnis ir 218 straipsnio 9 dalis.

               •Subsidiarumo principas (neišimtinės kompetencijos atveju)

                  Pasiūlymas priklauso išimtinei Europos Sąjungos kompetencijai. Todėl subsidiarumo principas netaikomas.

               •Proporcingumo principas

                  Šiuo pasiūlymu neviršijama to, kas būtina ar tinka numatytiems rezultatams pasiekti.

               3.POVEIKIS BIUDŽETUI

                  Šis pasiūlymas neturi poveikio Europos Sąjungos biudžetui.

               2017/0109 (NLE)

               Pasiūlymas

               TARYBOS SPRENDIMAS

               dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi ES ir Moldovos Respublikos asociacijos taryboje dėl 2014 m. birželio 27 d. ES ir Moldovos Respublikos asociacijos susitarimo XXVI priedo dalinio pakeitimo

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 207 straipsnį ir 218 straipsnio 9 dalį,

               atsižvelgdama į Reglamentą (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas,

               atsižvelgdama į 2014 m. birželio 27 d. Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos bei jų valstybių narių ir Moldovos Respublikos asociacijos susitarimą, ypač į jo 436 straipsnio 3 dalį,

               atsižvelgdama į 2016 m. spalio 6 d. Europos Sąjungos ir Moldovos Respublikos muitinės pakomitečio posėdžio išvadas,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,

               kadangi:

               (1)2014 m. birželio 27 d. pasirašytas Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos bei jų valstybių narių ir Moldovos Respublikos susitarimas;

               (2)Asociacijos susitarimo 201 straipsnyje nustatyta pareiga laipsniškai suderinti teisės aktus su susitarimo XXVI priede nurodytais Sąjungos muitų teisės aktais ir tam tikrais tarptautinės teisės aktais;

               (3)susitarimo XXVI priede nustatyta, kad teisės aktų nuostatos turi būti suderintos su 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, nuostatomis;

               (4)panaikinus Reglamentą (EEB) Nr. 2913/92, nuo 2016 m. gegužės 1 d. Europos Sąjungoje taikomos esminės Reglamento (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas, nuostatos;

               (5)2016 m. spalio 6 d. Europos Sąjungos ir Moldovos Respublikos muitinės pakomitečio posėdyje susitarta, jog susitarimo XXVI priedas turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistas,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               1. Pozicija, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi ES ir Moldovos Respublikos asociacijos taryboje dėl Asociacijos susitarimo XXVI priedo dalinio pakeitimo, grindžiama prie šio sprendimo pridėtu sprendimo projektu.

               2. Neesminiams 1 dalyje nurodyto sprendimo projekto techniniams pakeitimams Sąjungos atstovai ES ir Moldovos Respublikos asociacijos taryboje gali pritarti be papildomo Tarybos sprendimo.

               2 straipsnis

               Šis sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

    ---documentbreak---

               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 05 31
            COM(2017) 269 final
            PRIEDAS
            prie
            pasiūlymo dėl Komisijos sprendimo
            dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi ES ir Moldovos Respublikos asociacijos taryboje dėl 2014 m. birželio 27 d. ES ir Moldovos Respublikos asociacijos susitarimo XXVI priedo dalinio pakeitimo

               EUROPOS SĄJUNGOS IR MOLDOVOS RESPUBLIKOS ASOCIACIJOS TARYBOS SPRENDIMAS Nr. …/2017

               2017 m. … … d.

               dėl 2014 m. birželio 27 d. ES ir Moldovos Respublikos asociacijos susitarimo XXVI priedo dalinio pakeitimo

               EUROPOS SĄJUNGOS IR MOLDOVOS RESPUBLIKOS ASOCIACIJOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos bei jų valstybių narių ir Moldovos Respublikos asociacijos susitarimą, ypač į jo 436 straipsnio 3 dalį,

               kadangi:

               (1)2014 m. birželio 27 d. pasirašytas Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos bei jų valstybių narių ir Moldovos Respublikos susitarimas;

               (2)Asociacijos susitarimo 201 straipsnyje nustatyta pareiga laipsniškai suderinti teisės aktus su susitarimo XXVI priede nurodytais Sąjungos muitų teisės aktais ir tam tikrais tarptautiniais teisės aktais;

               (3)susitarimo XXVI priede nustatyta, kad teisės aktų nuostatos turi būti suderintos su 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, nuostatomis;

               (4)panaikinus Reglamentą (EEB) Nr. 2913/92, nuo 2016 m. gegužės 1 d. Europos Sąjungoje taikomos esminės Reglamento (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas, nuostatos;

               (5)2016 m. spalio 6 d. Europos Sąjungos ir Moldovos Respublikos muitinės pakomitečio posėdyje susitarta, jog susitarimo XXVI priedas turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistas,

               NUSPRENDĖ:

               1 straipsnis

               2014 m. birželio 27 d. ES ir Moldovos Respublikos asociacijos susitarimo XXVI priedas iš dalies keičiamas taip, kaip nustatyta šio sprendimo I priede.

               2 straipsnis

               Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.

               Priimta Briuselyje 20017 m. … … d.

               Asociacijos tarybos vardu

               PRIEDAS

               2014 m. birželio 27 d. ES ir Moldovos Respublikos asociacijos susitarimo XXVI priedo pirmas skirsnis pakeičiamas taip:

               Nuoroda „1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2913/92, nustatantis Bendrijos muitinės kodeksą“ pakeičiama nuoroda „Reglamentas (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas“.