				|

		52013PC0803

			Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių /* COM/2013/0803 final - 2013/0392 (NLE) */

			   	AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
1.           PASIŪLYMO
APLINKYBĖS
2010 m. kovo 26 d. Europos
Vadovų Taryba pritarė Europos Komisijos pasiūlymui paskelbti
naują darbo vietų kūrimo ir ekonomikos augimo strategiją
„Europa 2020“[1],
grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu, pagal
kurią daugiausia dėmesio bus skiriama toms svarbioms sritims, kuriose
reikia imtis veiksmų potencialiam Europos tvariam augimui ir
konkurencingumui paskatinti. Todėl Europos Vadovų Taryba sutarė
nustatyti pagrindinius ES tikslus, kurie sudaro bendrus uždavinius, kuriais
savo veikloje vadovaujasi valstybės narės ir Sąjunga.
Sutartyje dėl ES veikimo nustatyta, kad
valstybės narės savo ekonominę politiką ir užimtumo
skatinimą vertino kaip bendro intereso reikalą ir juos koordinuoja
Taryboje. Abiejuose straipsniuose nurodyta, kad Taryba priima ekonominės
politikos bendras gaires (121 straipsnis) ir užimtumo politikos gaires (148
straipsnis), ir patikslinama, kad pastarosios turi atitikti bendras gaires.
Remiantis šiuo teisiniu pagrindu, užimtumo ir ekonominės politikos
gairės pateiktos dviejose atskirose – bet tarpusavyje susijusiose –
teisinėse priemonėse:
–
Tarybos rekomendacija dėl bendrų
valstybių narių ir Sąjungos ekonominės politikos
gairių – strategijos „Europa 2020“ integruotų gairių I dalis;
–
Tarybos sprendimas dėl valstybių
narių užimtumo politikos gairių – strategijos „Europa 2020“
integruotų gairių II dalis.
Šios gairės, įgyvendinamos pirmiau
nurodytomis teisinėmis priemonėmis, kartu sudaro integruotas
strategijos „Europa 2020“ įgyvendinimo gaires. Užimtumo politikos
gairės priimtos 2010 m. spalio 21 d. ir, kaip nustatyta priėmimo
sprendime, neturėtų būti keičiamos iki 2014 m., kad
didžiausią dėmesį būtų galima skirti jų
įgyvendinimui.
Visi užimtumo politikos gairėse nurodyti
tikslai ir svarbiausi uždaviniai lieka galioti. Remiantis 148 straipsnio 2
dalimi, gairių galiojimas 2014 m. turi būti patvirtintas Tarybos
sprendimu pasikonsultavus su Europos Parlamentu, Europos ekonomikos ir
socialinių reikalų komitetu, Regionų komitetu bei Užimtumo
komitetu.
2.           KONSULTACIJŲ SU
SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI
Netaikoma
3.           TEISINIAI PASIŪLYMO
ASPEKTAI
OL L 308, 2010 11 24, p. 46.
2013/0392 (NLE)
Pasiūlymas
TARYBOS SPRENDIMAS
dėl valstybių narių užimtumo
politikos gairių
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 148 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento
nuomonę[2],

atsižvelgdama į Užimtumo komiteto
nuomonę,
atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir
socialinių reikalų komiteto nuomonę[3],
atsižvelgdami į Regionų komiteto
nuomonę[4],

kadangi:
(1)       Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 145 straipsnyje nurodyta, kad
valstybės narės ir Sąjunga veikia siekdamos plėtoti suderintą
užimtumo strategiją, ypač ugdydamos kvalifikuotą, profesiniu
atžvilgiu pasirengusią ir mokančią prisitaikyti darbo
jėgą bei darbo rinkas, prisitaikančias prie ekonomikos
pokyčių, kad būtų pasiekti Europos Sąjungos sutarties
(toliau – ES sutartis) 3 straipsnyje nustatyti tikslai;
(2)       laikydamasi Komisijos
pasiūlytos strategijos „Europa 2020“, Sąjunga gali savo
ekonomiką orientuoti į pažangų, tvarų ir integracinį
augimą ir kartu užtikrinti didelį užimtumą, produktyvumą ir
socialinę sanglaudą. Penki pagrindiniai atitinkamų gairių
tikslai sudaro bendrus uždavinius, kuriais savo veikloje vadovaujasi
valstybės narės, juose atsižvelgta į valstybių narių
taip pat ir Sąjungos skirtingas pradines pozicijas ir nacionalines aplinkybes.
Europos užimtumo strategijai patikėtas pagrindinis vaidmuo
įgyvendinant naujos strategijos užimtumo ir darbo rinkos tikslus;
(3)       integruotos gairės
atitinka 2010 m. birželio 17 d. Europos Vadovų Tarybos išvadas. Jose
valstybėms narėms pateikiami tikslūs nurodymai, kaip parengti
nacionalines reformų programas ir įgyvendinti reformas. Užimtumo
politikos gairės turėtų būti pagrindas rengiant
konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas, kurias Taryba valstybėms
narėms gali teikti pagal SESV 148 straipsnio 4 dalį, ir
konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas pagal SESV 121 straipsnio 2
dalį. Be to, užimtumo gairių pagrindu turėtų būti
rengiama bendra užimtumo ataskaita, kurią Taryba ir Komisija kasmet
pateikia Europos Vadovų Tarybai;
(4)       išanalizavus 2013 m. vasario 28
d. Tarybos priimtą bendrą užimtumo ataskaitą, kurioje pateiktos
valstybių nacionalinių reformų programos, matyti, kad
valstybės narės turėtų toliau dėti visas pastangas
šiose prioritetinėse srityse: didinti dalyvavimą darbo rinkoje ir
mažinti struktūrinį nedarbą, ugdyti kvalifikuotą darbo
jėgą, prisitaikančią prie darbo rinkos poreikių, ir
skatinti gerą darbo kokybę bei mokymąsi visą gyvenimą,
gerinti visų lygių švietimo ir mokymo sistemų veikimą ir
didinti dalyvavimą tretinio mokslo sistemoje, puoselėti
socialinę įtrauktį ir kovoti su skurdu;
(5)       2010 m. priimtos užimtumo
gairės neturėtų būti keičiamos iki 2014 m., kad
daugiausia dėmesio būtų galima skirti jų
įgyvendinimui. Iki 2014 m. pabaigos užimtumo gaires reikėtų
vengti atnaujinti. Užimtumo gairės buvo taikomos 2011 m., 2012 m. ir 2013
m. 2014 m. jos turėtų būti toliau taikomos,
PRIĖMĖ ŠĮ
SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
2010 m. spalio 21 d. Tarybos
sprendimo dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių
priede[5]
išdėstytos valstybių narių užimtumo politikos gairės toliau
taikomos 2014 m., o valstybės narės į jas atsižvelgia
įgyvendindamos užimtumo politiką.
2 straipsnis
Šis sprendimas
skirtas valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               COM(2010) 2020, 2010 3 3.
[2]               OL C, , p. .
[3]               OL C, , p. .
[4]               OL C, , p. .
[5]               2010 m. spalio 21 d. Tarybos sprendimas 2010/707/ES
dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 308, 2010 11 24, p. 46).


				|

		52013PC0208

			Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS dėl pozicijos, kurios reikia Europos Sąjungos vardu laikytis Tarptautinėje jūrų organizacijoje (TJO) priimant kai kuriuos kodeksus ir susijusius konvencijų pakeitimus /* COM/2013/0208 final - 2013/0111 (NLE) */

			   	AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
1.           PASIŪLYMO APLINKYBĖS
Šiuo Komisijos pasiūlymu siekiama
nustatyti Sąjungos poziciją įvairiose TJO institucijose
dėl:
(a)
TJO Priemonių įgyvendinimo kodekso
(toliau – III kodeksas) priėmimo,
(b)
TJO Pripažintų organizacijų kodekso (toliau
– PO kodeksas) priėmimo,
(c)
tam tikrų tarptautinių konvencijų
pakeitimų priėmimo ir
(d)
šių pakeitimų pripažinimo pagal
atitinkamas tų konvencijų nuostatas.
1.1.        III kodeksas
III kodekso projekto tikslas sustiprinti
pasaulio jūrų saugumą bei jūros aplinkos apsaugą ir
padėti valstybėms įgyvendinti šias priemones:
·
1974 m. Tarptautinę konvenciją
dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje, su pakeitimais, (SOLAS
1974) ir jos 1988 m. protokolą,
·
1973 m. Tarptautinę konvenciją
dėl teršimo iš laivų prevencijos, koreguotą 1978 m. ir
1997 m. susijusiais protokolais, su pakeitimais, (MARPOL 73/78),
·
1972 m. Konvenciją dėl
tarptautinių laivų susidūrimo jūroje prevencijos
taisyklių, su pakeitimais, (COLREG 1972),
·
1966 m. Tarptautinę konvenciją
dėl krovininės vaterlinijos (LL 1966) ir jos 1988 m.
protokolą,
·
1978 m. Tarptautinę konvenciją
dėl jūrininkų rengimo, atestavimo ir budėjimo
normatyvų, su pakeitimais, (STCW) ir
·
1969 m. Tarptautinę konvenciją
dėl laivų matmenų nustatymo (TONNAGE 1969).
Kodeksą sudaro tiek privalomos nuostatos,
tiek rekomendacijos dėl aspektų, kurie laikomi būtinais, kad
susitariančioji šalis galėtų visapusiškai ir iki galo
įgyvendinti taikytinų tarptautinių priemonių, kurių
susitariančioji šalis ji yra, nuostatas. Kodekso taikymo sritys:
·
vėliavos valstybėms, jūrinėms
valstybėms ir uosto valstybėms: įgyvendinimo strategijos
bendrosios nuostatos, taikymo sritis, pradiniai veiksmai, informacijos
teikimas, duomenų registravimas ir pažanga;
·
vėliavos valstybėms: įgyvendinimas,
valdžios perdavimas, vykdymo užtikrinimas, vėliavos valstybės
inspektoriai, vėliavos valstybės vykdomi tyrimai, vertinimas ir
peržiūra;
·
jūrinėms valstybėms:
įgyvendinimas, vykdymo užtikrinimas, vertinimas ir peržiūra;
·
uosto valstybėms: įgyvendinimas, vykdymo
užtikrinimas, vertinimas ir peržiūra.
1.2.        PO kodeksas
PO kodekso tikslas yra vėliavos
valstybėms nustatyti pripažintų organizacijų vertinimo bei
įgaliojimų suteikimo joms standartą ir nuoseklios, veiksmingos
bei rezultatyvios jų priežiūros mechanizmus, taip pat išaiškinti
pripažintos organizacijos įgaliojimus turinčios organizacijos
atsakomybės sritis ir įgaliojimų apimtį.
Tai susiję su šiomis priemonėmis:
·
1974 m. Tarptautine konvencija dėl
žmogaus gyvybės apsaugos jūroje, su pakeitimais (SOLAS 1974),
·
su 1973 m. Tarptautine konvencija dėl
teršimo iš laivų prevencijos susijusiu 1978 m. protokolu,
·
1966 m. Tarptautinės konvencijos dėl
krovininės vaterlinijos 1988 m. protokolu.
Kodeksas taikomas visoms organizacijoms,
kurias vėliavos valstybė nori pripažinti arba jau pripažino
turinčiomis teisę jos vardu pagal privalomas TJO priemones ir
nacionalinės teisės aktus vykdyti įstatymuose numatytą
sertifikavimą ir teikti įstatymuose numatytas paslaugas, ir visoms
vėliavos valstybėms, ketinančioms suteikti tokį
pripažinimą.
Kodekse pateikiamos privalomos valdžios
perdavimo ir informacijos teikimo nuostatos ir nustatomi:
·
privalomi reikalavimai, kuriuos turi atitikti
organizacija, kad būtų pripažinta vėliavos valstybės,
·
privalomi reikalavimai, kuriuos turi atitikti
pripažinta organizacija jai įgaliojimus suteikusios vėliavos
valstybės vardu vykdydama įstatymuose numatytą
sertifikavimą ir teikdama įstatymuose numatytas paslaugas,
·
privalomi reikalavimai, kurių turi laikytis
vėliavos valstybės suteikdamos įgaliojimus pripažintai
organizacijai,
·
vėliavos valstybėms skirtos
pripažintų organizacijų priežiūros gairės.
1.3.        Kodeksų priėmimas
1.3.1.     III kodekso priėmimas
Kodeksas patvirtintas TJO Jūrų
aplinkos apsaugos komiteto 64-ojoje sesijoje (MEPC 64, 2012 m. spalio
mėn.) ir TJO Jūrų saugumo komiteto 91-ojoje sesijoje
(MSC 91, 2012 m. lapkričio mėn.); tikimasi, kad jis bus
priimtas 2013 m. gruodžio mėn. 28-ojoje TJO asamblėjoje.
1.3.2.     PO kodekso priėmimas
Kodeksas patvirtintas TJO Jūrų
aplinkos apsaugos komiteto 64-ojoje sesijoje (2012 m. spalio mėn.) ir
TJO Jūrų saugumo komiteto 91-ojoje sesijoje (2012 m.
lapkričio mėn.); tikimasi, kad šie komitetai jį priims,
atitinkamai, 2013 m. gegužės mėn. 65-ojoje sesijoje ir
2013 m. birželio mėn. 92-ojoje sesijoje.
1.4.        Susijusių
tarptautinių konvencijų keitimas
1.4.1.     Su III kodeksu susijusių
pakeitimų priėmimas
TJO Jūrų aplinkos apsaugos komitetas
64-ojoje sesijoje patvirtino su MARPOL konvencija susijusių 1978 m.
ir 1997 m. protokolų pakeitimus, kuriais siekiama, kad III kodeksas
ir su juo susijusi vėliavos valstybės audito schema taptų
privalomi. Tikimasi, kad komitetas šiuos pakeitimus priims 2014 m.
66-ojoje sesijoje.
TJO Jūrų saugumo komitetas 91-ojoje
sesijoje patvirtino SOLAS konvencijos ir su konvencija dėl krovininės
vaterlinijos susijusio 1988 m. protokolo pakeitimus, kuriais siekiama, kad
III kodeksas ir su juo susijusi vėliavos valstybės audito schema
taptų privalomi. Tikimasi, kad 2013 m. birželio mėn. numatytoje
92-ojoje sesijoje komitetas tuo pačiu tikslu patvirtins ir STCW
konvencijos pakeitimus. Tikimasi, kad komitetas šioje pastraipoje nurodytus
pakeitimus priims 2014 m. 93-iojoje sesijoje.
TJO Jūrų saugumo komitetas 91-ojoje
sesijoje patvirtino Krovininės vaterlinijos konvencijos ir COLREG bei
TONNAGE konvencijų pakeitimus, kuriais siekiama, kad čia aptariamas
kodeksas ir su juo susijusi vėliavos valstybės audito schema
taptų privalomi, o tolesnis pakeitimų svarstymas ir priėmimas
numatyti 28-ojoje asamblėjoje.
1.4.2.     Su PO kodeksu susijusių
pakeitimų priėmimas
TJO Jūrų aplinkos apsaugos komitetas
64-ojoje sesijoje patvirtino su MARPOL konvencija susijusio 1978 m.
protokolo pakeitimus, kuriais siekiama, kad PO kodeksas taptų privalomas.
Tikimasi, kad komitetas šiuos pakeitimus priims 2013 m. gegužės
mėn. numatytoje 65-ojoje sesijoje.
TJO Jūrų saugumo komitetas 91-ojoje
sesijoje patvirtino SOLAS konvencijos ir su konvencija dėl krovos
žymų susijusio 1988 m. protokolo pakeitimus, kuriais siekiama, kad PO
kodeksas taptų privalomas. Tikimasi, kad komitetas šiuos pakeitimus priims
92-ojoje sesijoje.
1.4.3.     Susitariančiųjų
šalių suteikiamas pripažinimas ir įsigaliojimas. Išlygos.
Kai kompetentingas TJO komitetas arba
asamblėja patvirtins ir priims pirmiau minėtų konvencijų
pakeitimus, jie bus pateikti atitinkamoms susitariančiosioms šalims, kad
šios pagal atitinkamas kiekvienos konvencijos nuostatas „nutylėjimo“ arba
išreikštine procedūra pareikštų sutikimą privalomai laikytis
šių pakeitimų.
Nei vienoje pirmiau minėtų
konvencijų nėra straipsnių, kuriais būtų neleidžiamas
išlygų dėl pakeitimų formulavimas.
1.4.4.     Suvestinė lentelė
A summary table of the events described in the
preceding subsection is presented below for ease of reference: Patogumo
dėlei pateikiama pirmesniame poskirsnyje išdėstytų
aplinkybių suvestinė lentelė.
 Kodeksas arba konvencija || Patvirtinimas || Tikėtinas priėmimas || Susitariančiųjų šalių suteikiamo pripažinimo būdas || Laukimo laikotarpis || Tikėtina pripažinimo suteikimo data || Tikėtinas pakeitimų įsigaliojimas
 III kodeksas || MEPC[1] 64, 2012 m. spalio mėn. MSC[2] 91, 2012 m. lapkričio mėn. || 28-oji TJO asamblėja, 2013 m. gruodžio mėn. || -/- || -/- || -/- || -/-
 1966 m. Krovininės vaterlinijos konvencija   (III kodeksas)   || MSC 91, 2012 m. lapkričio mėn. || 28-oji TJO asamblėja, 2013 m. gruodžio mėn. || Vieningai ir „nutylėjimo“ procedūra arba || 3 metai   || 2017 01 01 || 2018 01 01[3]
 2/3 balsų dauguma ir išreikštine procedūra || Grindžiamas pakankamu išreikštinių pripažinimų skaičiumi ||   || Praėjus 12 mėnesių nuo tada, kai gautas reikiamas skaičius išreikštinių pripažinimų
 1969 m. TONNAGE konvencija (III kodeksas)   || MSC 91, 2012 m. lapkričio mėn. || 28-oji TJO asamblėja, 2013 m. gruodžio mėn. || Vieningai ir „nutylėjimo“ procedūra arba || 2 metai || 2016 01 01 || 2017 01 01[4]
 2/3 balsų dauguma ir išreikštine procedūra || Grindžiamas pakankamu išreikštinių pripažinimų skaičiumi ||   || Praėjus 12 mėnesių nuo tada, kai gautas reikiamas skaičius išreikštinių pripažinimų
 COLREG konvencija (III kodeksas) || MSC 91, 2012 m. lapkričio mėn. || 28-oji TJO asamblėja, 2013 m. gruodžio mėn. || 2/3 balsų dauguma ir „nutylėjimo“ procedūra || 18 mėnesių || 2015 07 01 || 2016 01 01
 PO kodeksas || MEPC 64, 2012 m. spalio mėn. MSC 91, 2012 m. lapkričio mėn. || MEPC 65, 2013 m. gegužės mėn. MSC 92, 2013 m. birželio mėn. || -/- || -/- || -/- || -/-
 MARPOL 1978 m. protokolas (PO kodeksas)   || MEPC 64, 2012 m. spalio mėn. || MEPC 65, 2013 m. gegužės mėn. || 2/3 balsų dauguma ir „nutylėjimo“ procedūra || 10 arba daugiau mėnesių || 2014 04 01 || 2014 10 01
 SOLAS konvencija ir Krovininės vaterlinijos 1988 m. protokolas (PO kodeksas) || MSC 91, 2012 m. lapkričio mėn. || MSC 92, 2013 m. birželio mėn. || 2/3 balsų dauguma ir „nutylėjimo“ procedūra || 1 metai arba ilgesnis || 2014 07 01 || 2015 01 01
 MARPOL 1978 m. ir 1997 m. protokolai (III kodeksas)   || MEPC 64, 2012 m. spalio mėn. || MEPC 66, 2014 m. kovo mėn. || 2/3 balsų dauguma ir „nutylėjimo“ procedūra || 10 arba daugiau mėnesių || 2015 02 01[5] || 2015 08 01[6]
 SOLAS konvencija ir Krovininės vaterlinijos 1988 m. protokolas (III kodeksas) || MSC 91, 2012 m. lapkričio mėn. || MSC 93, 2014 m. gegužės mėn. || 2/3 balsų dauguma ir „nutylėjimo“ procedūra || 1 metai arba ilgesnis || 2015 07 01 || 2016 01 01
 STCW konvencija ir STCW kodekso A dalis (III kodeksas) || MSC 92, 2013 m. birželio mėn. || MSC 93, 2014 m. gegužės mėn. || 2/3 balsų dauguma ir „nutylėjimo“ procedūra || 1 metai arba ilgesnis || 2015 07 01 || 2016 01 01
1.5.        Susiję ES teisės
aktai
1.5.1.     Direktyva 2009/15/EB
Europos Parlamento ir Tarybos direktyva
2009/15/EB dėl laivų patikrinimo ir apžiūros organizacijų
ir atitinkamos jūrų administracijų veiklos bendrųjų
taisyklių ir standartų[7]
(toliau – direktyva) buvo panaikinta ir iš dalies pakeista ankstesnė
1994 m. lapkričio 22 d. Tarybos direktyva 94/57/EB dėl
laivų apžiūros ir tikrinimo organizacijų ir atitinkamos
jūrų administracijų veiklos bendrųjų taisyklių ir
standartų[8].
Direktyva reglamentuojami valstybių
narių ir pripažintų organizacijų, kurias jos įgaliojo
jų vardu vykdyti įstatymuose numatytą veiklą, ryšiai.
1.5.2.     Reglamentas 391/2009
Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB)
Nr. 391/2009 dėl laivų patikrinimo ir apžiūros organizacijų
bendrųjų taisyklių ir standartų[9] (toliau –
reglamentas) pakoreguota ir pakeista sistema, kuri anksčiau buvo nustatyta
Direktyva 94/57/EB dėl laivų apžiūros ir tikrinimo
organizacijų ir atitinkamos jūrų administracijų veiklos
bendrųjų taisyklių ir standartų.
Reglamente
nustatyti kriterijai, kuriuos turi atitikti organizacijos, kad gautų ES
pripažinimą ir jį išsaugotų, ir įpareigojimai, kuriuos jos
šiuo tikslu turi įvykdyti. Šie tiek su įstatymuose numatyta, tiek su
klasifikacine veikla susiję reikalavimai išdėstyti[10]
reglamento 8 straipsnio 4 dalyje, 9, 10 ir 11 straipsniuose bei I priede.
Reglamente numatytų reikalavimų ypatingas tikslas yra padidinti
visų į pripažintų organizacijų registrą
įrašytų laivų saugumą ir pagerinti teršimo iš jų
prevenciją[11].
Jų formuluotės yra bendro pobūdžio ir nėra skirtos
konkrečiai valstybei.
Reglamente pateiktos ES pripažinimo suteikimo
ir panaikinimo nuostatos, numatyta, kad Komisija turi reguliariai
įvertinti pripažintas organizacijas, ir nustatyta pažeidimų atvejais
taikomų sankcijų sistema.
1.5.3.     Direktyva 2009/21/EB
Direktyva 2009/21/EB dėl vėliavos
valstybės reikalavimų laikymosi[12], kuri yra ir 3-iojo jūrų saugumo
priemonių paketo dalis, nustatomi įpareigojimai, kuriuos
valstybės narės turi vykdyti kaip vėliavos valstybės.
Vienas jų – įpareigojimas valstybėms narėms imtis
būtinų priemonių, kad TJO bent kas septynerius metus
galėtų atlikti jų institucijų auditą. Tačiau ši
nuostata nustoja galioti „ne vėliau kaip 2017 m. birželio 17 d.
arba anksčiau, kaip numato Komisija pagal 10 straipsnio 2 dalyje
nurodytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu, jei įsigalioja
privaloma TJO valstybių narių audito sistema“.
1.5.4.     Direktyva 2008/106/EB
Direktyva 2008/106/EB dėl minimalaus
jūrininkų rengimo[13],
inter alia, nustatytas privalomas jūrininkų rengimo
Sąjungoje lygis, grindžiamas STCW konvencijoje ir susijusiose STCW
gairėse nustatytais jūrininkų rengimo standartais, ir minimalios
budinčiųjų darbuotojų poilsio trukmės nuostatos,
atitinkančios tą pačią konvenciją.
Direktyva 2008/106/EB taip pat nustatyti
specialūs valstybių narių įpareigojimai, kuriuos jos turi
vykdyti kaip vėliavos ir uosto valstybės, t. y.: a)
procedūros ir bendri kriterijai, valstybių narių taikomi
pripažįstant trečiųjų šalių išduotus atestatus,
grindžiamus STCW konvencijoje nustatytais rengimo ir atestavimo reikalavimais;
b) jūrininkų rengimo įstaigų, mokymo programų ir
kursų tikrinimo kriterijai; c) uosto institucijų ir uosto
valstybės kontrolės institucijų vykdomų laivų
patikrinimų nuostatos; d) vykdymo užtikrinimo, už kurį atsakingos
valstybės narės, nuostatos, įskaitant nesąžiningos veiklos
prevenciją ir sankcijų sistemą.
1.6.        ES kompetencija
Atsižvelgdama į pirmiau nurodytus ES
teisės aktus, Komisija mano, kad III kodekso projekto ir PO kodekso
priėmimas ir 1.1 bei 1.2 skirsniuose nurodytų konvencijų
pakeitimai yra išimtinė ES kompetencija, kuri Sąjungai suteikiama
pagal Sutarties dėl ES veikimo 3 straipsnio 2 dalį, jei
tarptautinė priemonė gali daryti poveikį bendroms
taisyklėms ar pakeisti jų taikymo sritį. Todėl:
1.           III kodekso projektu ketinama
pakeisti Rezoliuciją A.973(24), į kurią įtrauktas
dabartinis Privalomų TJO priemonių įgyvendinimo kodeksas ir
kuria savo ruožtu buvo pakeista Asamblėjos rezoliucija A.847(20),
valstybėms narėms privaloma pagal Direktyvos 2009/15/EB 3 straipsnio
1 dalį.
2.           PO kodekso klausimai išsamiai
reglamentuojami pirmiau minėta direktyva ir Reglamentu (EB)
Nr. 391/2009 – tiesiogiai arba nuorodomis į TJO rezoliucijas.
3.           Pagal Direktyvos 2009/15/EB 7
straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą: „Priėmus naujus su 2
straipsnio d punkte nurodytomis tarptautinėmis konvencijomis susijusius dokumentus
ar jų protokolus, Taryba Komisijos pasiūlymu ir atsižvelgdama į
valstybių narių parlamentines procedūras bei atitinkamas TJO
procedūras sprendžia dėl išsamios tų naujų dokumentų
ar protokolų ratifikavimo tvarkos, tuo pat metu užtikrindama, kad jie
valstybėse narėse būtų taikomi vienodai ir vienu metu.“
4.           Tarptautinės konvencijos
yra apibrėžtos tiek Direktyvoje 2009/15/EB (2 straipsnio 2 dalies d
punkte), tiek Reglamente (EB) Nr. 391/2009 (2 straipsnio b punkte); joms
priklauso naujausios redakcijos SOLAS, MARPOL ir Krovininės vaterlinijos
konvencijos kartu su protokolais ir šių konvencijų papildymais bei su
jais susijusiais privalomais taikyti kodeksais.
5.           Įpareigojimai, kuriuos
valstybės narės turi vykdyti kaip vėliavos ir uosto
valstybės pagal STCW konvenciją, yra išsamiai nustatyti Direktyvoje
2008/106/EB.
Pagal tvirtai nusistovėjusią teismo
praktiką, net jei Sąjunga nėra TJO narė, valstybės
narės neturi teisės prisiimti įpareigojimų, kurie
greičiausiai turėtų poveikio Sutarčių tikslams pasiekti
paskelbtoms ES taisyklėms, nebent Komisijai pateikus pasiūlymą
joms suteikiama tokia teisė Tarybos sprendimu. Todėl visiems tokiems
įpareigojimams, nepriklausomai nuo tarptautinės priemonės
taikymo srities reikia gauti įgaliojimą.
1.7.        Sritys, kuriose išsiskiria
TJO kodeksų projektų ir ES teisės nuostatos
Komisijos nuomone, kodeksai yra suderinami su
ES teise, išskyrus toliau nurodytų sričių nuostatas.
1.7.1.     III kodekso projektas
1.7.1.1.  Klasifikaciniai ir
įstatymuose numatyti sertifikatai
Kodekso 2 dalies 16 skirsnyje pateikiamas
būtiniausių vėliavos valstybių išteklių ir
procedūrų, skirtų saugumo ir aplinkos apsaugos programai
administruoti, sąrašas. Pagal šio skirsnio 1 punktą šiame sąraše
turi būti „administraciniai nurodymai, pagal kuriuos įgyvendinamos
taikytinos tarptautinės normos ir taisyklės, taip pat rengiamos ir
skelbiamos reikiamos aiškinamosios nacionalinės taisyklės,
įskaitant sertifikatus, išduotus klasifikacinės bendrovės, kuri
yra pripažinta vėliavos valstybės pagal SOLAS konvencijos XI-1
skyriaus 1 taisyklę ir kurios sertifikato vėliavos valstybė
reikalauja, norėdama įsitikinti, kad laikomasi laivo konstrukcijos ir
mechaninės bei elektros įrangos reikalavimų ir (arba) kitų
tarptautinės konvencijos, kurios šalis yra vėliavos valstybė, reikalavimų
ar nacionalinių pačios vėliavos valstybės taisyklių
reikalavimų“.
Reglamente (EC) Nr. 391/2009 ir
Direktyvoje 2009/15/EB apibrėžiami klasifikacinių bendrovių
išduodami dviejų tipų sertifikatai: teisės aktų nustatytas
liudijimas (vėliavos valstybės arba jos vardu pagal tarptautines
konvencijas išduotas liudijimas) ir laivo klasės liudijimas (laivo
tinkamumą konkrečiam laivo naudojimui ar eksploatavimui
patvirtinantis dokumentas, kurį pagal savo nustatytas ir viešai paskelbtas
taisykles ir procedūras išduoda pripažinta organizacija).
Atrodo, kad, priešingai toms nuostatoms, III
kodekso 16 skirsnyje visi klasifikacinių bendrovių išduodami
sertifikatai laikomi reikalaujamais vėliavos valstybės ir todėl
atrodo, kad jie visi turi atitikti tos valstybės administracinius
nurodymus. Reikia suprasti, kad čia daroma nuoroda ir į tai, kas ES
laikoma klasifikacine veikla ir sertifikatais (visų pirma tais, kurių
reikalaujama kaip atitikties SOLAS konvencijos II-1 skyriaus A dalies, 1 taisyklės
3.1 punktui[14]),
kurie tėra pripažintų organizacijų dokumentai ir todėl
negali būti apsaugoti nacionalinėmis priemonėmis, kuriomis
saugomi valstybiniai dokumentai. Todėl kyla rizika, kad minėtame
reglamente nustatytus veiklos ir sertifikatų reikalavimus arba šių
reikalavimų įgyvendinimo užtikrinimo veiksmus gali nepagrįstai
užginčyti trečiosios valstybės arba pačios pripažintos
organizacijos, laikydamosis tų valstybių įvairių
administracinių nurodymų.
1.7.1.2.  Įgaliojimų suteikimas
pripažintoms organizacijoms
Pagal III kodekso projekto įžanginės
dalies 18 skirsnio 2 dalį: „vėliavos valstybė, įgaliodama
pripažintą organizaciją jos vardu atlikti tyrimus, patikrinimus ir
auditą, išduoti sertifikatus ir dokumentus, žymėti laivus ir atlikti
kitą įstatymuose numatytą darbą, numatytą
organizacijos konvencijose arba nacionalinės teisės aktuose – kalbama
tik apie laivus, turinčius teisę plaukioti su tos valstybės
vėliava, – šiuos įgaliojimus reguliuoja pagal taikytinus
privalomų tarptautinių priemonių reikalavimus [...]“.
Pagal Reglamentą (EB) Nr. 391/2009
pripažinimas suteikiamas ES lygiu ir jį gavusi klasifikacinė
bendrovė po pripažinimo gali vykdyti tiek įstatymuose numatytą,
tiek klasifikacinę veiklą ES. Dar daugiau, pripažinimas suteikiamas
klasifikacinės bendrovės veiklai visame pasaulyje. Reglamente
numatytas būtiniausių kriterijų ir įpareigojimų
(kurių daugelis yra struktūrinio pobūdžio) sąrašas taikomas
visai organizacijos veiklai, nepriklausomai nuo vėliavos valstybės.
Pirmiau minėtas III kodekso projekte
nustatytas apribojimas, pagal kurį vėliavos valstybė gali
reguliuoti tik tą organizacijos veiklą, kuri susijusi su laivais,
plaukiojančiais su jos vėliava, gali būti laikomas
prieštaraujančiu ES lygiu taikomiems kriterijams, kurie yra būtina
sąlyga pripažinimui gauti ir išsaugoti. Tačiau reikia pažymėti,
kad pripažinimą suteikia Komisija, o valstybės narės ES lygiu
pripažintoms organizacijoms gali suteikti tik įgaliojimus.
1.7.1.3.  Specialieji reikalavimai
III kodekso projekto 18 skirsnyje iš
pažiūros pateikiamas išsamus pripažintų organizacijų veiklos
sričių, į kurias gali įsikišti valstybės siekdamos
užtikrinti atitiktį tam tikriems standartams, sąrašas. Net jei tie
reikalavimai yra plačiai suformuluoti, jie neapima visų reglamente
numatytų būtiniausių kriterijų ir įpareigojimų,
pvz., B.5 kriterijaus dėl intelektinės nuosavybės arba
reglamento 10 straipsnio 1 dalyje nustatyto įpareigojimo suderinti
klasifikacines taisykles ir pripažinti viena kitos sertifikatus, arba tų
kriterijų ir įpareigojimų, kurie kyla iš valstybių
narių įpareigojimų, nustatytų Direktyvoje 2009/15/EB, kaip
antai finansinės atsakomybės (5 straipsnio 2 dalies b punktas).
Tačiau pagal paties kodekso
pobūdį ir jo taikymo sritį, nustatytą 6 skirsnyje („į
šį kodeksą siekta įtraukti tuos aspektus, kurie yra būtini,
kad susitariančioji vyriausybė arba šalis galėtų
visapusiškai ir iki galo įgyvendinti taikytinų tarptautinių
priemonių, kurių susitariančioji vyriausybė arba šalis ji
yra, nuostatas...“), galima spręsti, kad jo nuostatos turi būti
suprantamos kaip nustatančios minimalius standartus, kuriuos atskiros
valstybės gali plėtoti ir tobulinti – šis tikslas išreikštas ir
Reglamento 391/2009 4 konstatuojamojoje dalyje.
1.7.1.4.  Klasifikacinių
taisyklių taikymas
Pagal III kodekso 19 skirsnio 2 dalį,
„nei viena vėliavos valstybė negali savo pripažintų
organizacijų įpareigoti laivams, kurie neturi teisės plaukioti
su jos vėliava, taikyti reikalavimų, susijusių su jų
klasifikacinėmis taisyklėmis, reikalavimais, procedūromis arba
su kitos įstatymuose numatytos sertifikavimo veiklos, kuri nepriklauso
konvencijos reikalavimams ar privalomoms organizacijos priemonėms,
vykdymu“.
Todėl vėliavos valstybė
negalės savo įgaliotosioms klasifikacinėms bendrovėms
nustatyti reikalavimų, kurie viršija konvencijos reikalavimus ir privalomas
TJO priemones, jei kalbama apie laivus, kurie neturi teisės plaukioti su
jos vėliava. Ir priešingai – visos vėliavos valstybės gali
nustatyti reikalavimus, kurie atitinka TJO konvenciją arba kitas
privalomas TJO priemones, įskaitant pačius III ir PO kodeksus.
Kaip matyti iš pirmesnio poskirsnio, daugelis
minėtame reglamente ir direktyvoje esančių reikalavimų
nepatenka į šią nuostatą.
Be to, kodeksų rengimo precedentai rodo,
kad kai kuriuos iš šių reikalavimų daugelis valstybių laiko
pažeidžiančiais jų suverenitetą. Toks požiūris
nepagrįstas dėl šių priežasčių:
·
Klasifikacinėms bendrovėms paliekama
teisė kaip tinkamoms nustatyti savo taisykles ir procedūras su
sąlyga, kad pastarosios atitinka TJO nustatytus į tikslą
orientuotus standartus. Tas taisykles ir procedūras jos priima tik savo
nuožiūra niekam nesikišant.
·
Iš to seka, kad klasifikaciniai tyrimai, atliekami
siekiant nustatyti atitiktį toms taisyklėms ir procedūroms, ir
klasifikaciniai sertifikatai, išduodami siekiant tą atitiktį
patvirtinti, yra griežtai privataus pobūdžio veikla, kuri nėra nei
nustatyta nacionalinėmis priemonėmis, nei vykdoma kokios nors
valstybės vardu.
·
Tai, kad klasifikacinė veikla ir
sertifikavimas įtraukiami į „įstatymuose numatyto sertifikavimo
ir paslaugų“ apibrėžtį, nekeičia fakto, kad jų
pobūdis yra visiškai privatus. Nekeičia jo ir tai, kad SOLAS
konvencijos II-1 skyriaus A dalies 1 taisyklės 3.1 punkte reikalaujama,
kad susitariančiosios šalys užtikrintų, jog su jų vėliava plaukiojantys
laivai atitiktų laivų konstrukcijos ir mechaninės bei elektros
įrangos reikalavimus, kuriuos nustatė administracijos pripažinta
klasifikacinė bendrovė, – jau pati formuluotė akivaizdžiai
parodo, kad šie reikalavimai yra klasifikacinės bendrovės, o ne
ją pripažinusios valstybės.
·
Kiekviena klasifikacinė bendrovė gali
laisvai pasirinkti, ar sudaryti įgaliojimų susitarimą su
vėliavos valstybėmis, taigi priimti arba atmesti tų
valstybių nustatytas pripažinimo sąlygas, susijusias su klasifikavimo
taisyklėmis ir procedūromis.
·
Todėl kiekvienai pripažintai organizacijai
privalu užtikrinti, kad su įvairiomis vėliavos valstybėmis
sutarti įpareigojimai būtų suderinami tarpusavyje. Nors visiškai
suprantama, kad skirtingų valstybių nustatytos su klasifikacine veikla
ir sertifikavimu susijusios pripažinimo sąlygos gali būti
nesuderinamos tarpusavyje, tačiau tai jokiu būdu nereiškia
suverenių teisių pažeidimo ir vienintelė galima pasekmė
organizacijai tokiu atveju – organizacija negali vienu metu būti pripažinta
visų arba dalies valstybių.
Praeityje įvykusių nelaimių
jūroje, kaip antai „Erika“ ir „Prestige“ avarijos (abu laivai plaukiojo su
tuomet trečiosiomis šalimis buvusių valstybių vėliavomis,
bet buvo klasifikuotos ES pripažintų organizacijų), patirtis išryškino,
kiek daug jūrų saugumas ir aplinkos apsauga Europoje priklauso nuo
tinkamos ES pripažintų klasifikacinių bendrovių veiklos tiek
įstatymuose numatytoje, tiek klasifikacinėje srityse ir
nepriklausomai nuo vėliavos valstybės. Sąjunga negali ignoruoti
šio poreikio, nes kitaip susidarytų prieštaringos aplinkybės, kai
organizacijoms, turinčioms teisę sertifikuoti ES laivų
saugumą ir todėl turinčioms laisvą prieigą prie
aukštos kokybės ir didelio masto rinkos, vis viena būtų leista
taikyti žemesnius standartus sertifikuojant su trečiųjų
valstybių vėliavomis plaukiojančius laivus, o tai gali kelti
grėsmę teisėtiems ir esminiams Sąjungos interesus –
saugumui ir aplinkos apsaugai. Dėl šios priežasties Reglamente (EB)
Nr. 391/2009 (kaip aiškiai matyti iš jo 1 ir 4 straipsnių,
aiškinamų kartu su 13 konstatuojamąja dalimi), kaip privalomos
sąlygos būti pripažintai ES lygiu ir šiam pripažinimui išsaugoti, iš
organizacijos reikalaujama sisteminio pobūdžio atitikties atitinkamiems
kriterijams ir įpareigojimams, susijusiems tiek su klasifikacine, tiek su
įstatymuose numatyta veikla, nepriklausomai nuo laivo vėliavos.
1.7.2.     PO kodekso projektas
1.7.2.1.  Klasifikaciniai ir
įstatymuose numatyti sertifikatai
Pagal PO kodekso II dalies 1.3 skirsnį:
„įstatymuose numatyti sertifikatai ir paslaugos“ – „tai
sertifikatai ir paslaugos, teikiami pagal suverenios valstybės
vyriausybės nustatytus įstatymus, taisykles ir kitus teisės
aktus. Tai plano peržiūra, tyrimas ir (arba) auditas, po kurių
vėliavos valstybė išduoda sertifikatą ar pritaria, kad jis
būtų išduotas (arba jis išduodamas ar pritariama jo išdavimui jos
vardu), kuriuo įrodoma atitiktis tarptautinės konvencijos arba
nacionalinės teisės aktų reikalavimams. Tai gali
būti pripažintos organizacijos pagal SOLAS XI-1 skyriaus 1 taisyklę
išduotas vėliavos valstybės sertifikatas, kuriuo patvirtinama
įrodyta atitiktis laivo konstrukcijos ir mechaninės bei elektros
įrangos reikalavimams, nustatytiems pripažintos organizacijos pagal jos
pripažinimo susitarimo su vėliavos valstybe sąlygas“.
Atsižvelgiant į ES teisės aktuose
nustatytas „įstatymuose numatyto sertifikato“ (teisės aktų
nustatyto liudijimo) ir „klasifikacinio sertifikato“ (laivo klasės
liudijimo) apibrėžtis, pirmesniuose 1.7.1.1 ir 1.7.1.4 poskirsniuose
pateikti svarstymai dėl III kodekso projekto lygiaverčiai tinka ir PO
kodekso projektui.
1.7.2.2.  Pripažintų
organizacijų bendradarbiavimas
PO kodekso projekto II dalies 3.9.3.1 ir
3.9.3.2 punktuose numatytas pripažintų organizacijų bendradarbiavimo
mechanizmas, kuris turi būti vykdomas pagal vėliavos valstybės
nustatytą sistemą.
Pripažintų organizacijų
bendradarbiavimas yra nustatytas Reglamento (EB) Nr. 391/2009 10
straipsnio 1 dalyje ir susijęs su klasifikacine veikla bei sertifikatais
nepriklausomai nuo vėliavos valstybės. Priešingai šioms ES teisės
nuostatoms, atrodo, kad PO kodekso projekto II dalies 3.9.3.1 ir 3.9.3.2
punktais nustatomi tam tikri pripažintų organizacijų bendradarbiavimo
apribojimai, t. y. valstybėms narėms įgyvendinus
kodeksą: a) kitos valstybės sertifikatų pripažinimas
būtų galimas tik tuomet, jei kiekviena valstybė narė
turėtų su jos vėliava plaukiojantiems laivams taikomą tuo
tikslu įdiegtą sistemą; b) ta sistema galėtų galioti
tik su valstybių narių vėliavomis plaukiojantiems laivams.
Reglamentas (EB) Nr. 391/2009 tiesiogiai
taikomas visose valstybėse narėse ir todėl atitinka a
sąlygą. Tačiau dėl 1.7.1.3 ir 1.7.1.4 skirsniuose
išdėstytų priežasčių Reglamentu (EB) Nr. 391/2009
nustatyta bendradarbiavimo sistema galioja ne tik su valstybių narių
vėliavomis plaukiojantiems laivams, todėl neatitinka b sąlygos
ir atitinkamai prieštarauja PO kodekso projekto II dalies 3.9.3.1 ir 3.9.3.2
punktams.
1.7.2.3.  Klasifikacinių
taisyklių taikymas
Kadangi PO kodekso projekto II dalies 3.9.3.3
punkto nuostatos yra identiškos atitinkamoms III kodekso projekto 2 dalies 19
skirsnio nuostatoms, 1.7.1.4 poskirsnyje pateikti svarstymai tinka ir joms.
1.7.2.4.  Įgaliojimų suteikimas
pripažintoms organizacijoms
Pagal PO kodekso projekto II dalies 8.1.1
punktą, „vėliavos valstybė gali įgalioti PO jos vardu
vykdyti įstatymuose numatytą sertifikavimą, teikti
įstatymuose numatytas paslaugas ir nustatyti tonažą tik su jos
vėliava plaukiojantiems laivams, kaip reikalaujama šiose konvencijose. Šiuo
įgaliojimu negali būti reikalaujama, kad pripažinta organizacija
atliktų veiksmus, kurie pažeidžia kitos vėliavos valstybes teises“.
Ši nuostata turėtų būti
išnagrinėta siejant ją su įstatymuose numatyto sertifikavimo ir
paslaugų apibrėžtimi, kad būtų galima nuspręsti, ar
išplėtus vėliavos valstybės reikalavimų taikymą taip,
kad jis galiotų klasifikaciniams sertifikatams ir būtiniausiems
kriterijams, kuriuos turi atitikti organizacija, kad būtų pripažinta
ES lygiu, sąrašą, nebūtų pažeistos kitų vėliavos
valstybių teisės. Šiuo požiūriu 1.7.1.3 ir 1.7.1.4 skirsniuose
pateikti svarstymai tinka ir čia.
1.8.        TJO atliekamas auditas
Čia aptariamuose numatomuose
konvencijų pakeitimuose įtvirtinama ir privaloma TJO audito schema,
apibrėžta kaip „TJO valstybės narės audito schema, kurią
nustato organizacija atsižvelgdama į savo pačios parengtas gaires ir
kurios tikslas užtikrinti nuoseklų ir veiksmingą organizacijos
priemonių įgyvendinimą ir padėti valstybėms pagerinti
šios srities gebėjimus ir bendrus rezultatus“.
Remiantis pasiūlytais pakeitimais,
valstybėse narėse šie auditai bus atliekami reguliariai. Kaip
apibrėžta, atliekant auditą bus atsižvelgiama į atitiktį
TJO priemonėms ir jis bus grindžiamas bendru tvarkaraščiu,
organizacijos sekretoriaus parengtu pagal nustatytas gaires.
Taigi, iš principo, per privalomą TMO
auditą bus vertinama ir atitiktis tarptautinėms konvencijoms, kaip
apibrėžta Reglamente (EB) Nr. 391/2009 ir Direktyvoje 2009/15/EB,
įskaitant III ir PO kodeksus.
Šiuo atžvilgiu būtina išnagrinėti,
ar nėra rizikos, kad tam tikrais atvejais tarptautiniai valstybių narių
įpareigojimai bus nesuderinami su ES teisėje joms nustatytais
įpareigojimais.
Iš 1.7.1 ir 1.7.2 punktuose pateiktos
analizės matyti, kad esama sričių, kuriose III ir PO
kodeksų projektų nuostatos prieštarauja taikytinoms ES teisės
nuostatoms, ir todėl yra būtina užtikrinti, kad įpareigojimai,
kuriuos valstybės narės turi vykdyti pagal tarptautines
jūrų saugumo konvencijas ir kurių laikymasis bus tikrinamas per
TJO atliekamus auditus, būtų suderinami su ES lygio
įpareigojimais.
1.9.        Direktyva 2008/106/EB
Nepažeidžiant 1.6–1.8 skirsnių
išvadų, nebuvo nustatyta jokių sričių, kuriuose
kodeksų projektų ir Direktyvos 2008/106/EB nuostatos
prieštarautų vienos kitoms.
1.10.      Išvada
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta
pirmiau, valstybės narės gali duoti sutikimą privalomai laikytis
III ir PO kodeksų tik tuomet, jei imamasi būtinų apsaugos
priemonių užtikrinti, kad būtų visapusiškai išsaugota
(a)
visapusiškas Reglamento (EB) Nr. 391/2009 ir
Direktyvos 2009/15/EB galiojimas; Sąjungos galia ir toliau rengti tokio
pobūdžio acquis ir
(b)
Komisijos galia suteikti pripažinimą tik toms
organizacijoms, kurios atitinka Reglamente (EB) Nr. 391/2009 nustatytus
kriterijus ir vykdo jame nustatytus įpareigojimus, ir panaikinti
pripažinimą tų, kurios to nedaro.
Komisija mano, kad siekdamos užtikrinti
direktyvos ir reglamento tikslų įgyvendinimą, valstybės
narės, duodamos sutikimą privalomai laikytis kodeksų ir
leisdamos, kad jų jūrų institucijos būtų tikrinamos
pagal privalomą TJO valstybių narių audito schemą,
turėtų suformuluoti aiškią išlygą dėl ES teisės
aktais nustatytų savo įsipareigojimų.
Kalbant apie 1.7.1.3 skirsnyje aptartus
klausimus, turėtų užtekti, jei valstybės narės, duodamos
sutikimą privalomai laikytis kodeksų, aiškiai pažymės, kaip jos
supranta atitinkamas nuostatas, pvz., kad pastarosiomis numatomas tik
būtiniausių reikalavimų sąrašas, kuris vėliavos
valstybėms nedaro kliūčių pripažintoms organizacijoms
nustatyti ir kitų reikalavimų.
Galiausiai, valstybių narių
įpareigojimas leisti atlikti TJO auditą, kaip numatyta Direktyvos
2009/21/EB 7 straipsnyje, taip pat turėtų būti vertinamas
atsižvelgiant į kitus tarptautinius ir ES lygmens įpareigojimus.
Todėl per bet kokį TJO auditą turėtų būti
tikrinama atitiktis tik toms tarptautinių konvencijų nuostatoms,
kurias pripažino valstybės narės.
2013/0111 (NLE)
Pasiūlymas
TARYBOS SPRENDIMAS
dėl pozicijos, kurios reikia Europos
Sąjungos vardu laikytis Tarptautinėje jūrų organizacijoje
(TJO) priimant kai kuriuos kodeksus ir susijusius konvencijų pakeitimus
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 100 straipsnio 2 dalį
kartu su 218 straipsnio 9 dalimi;
atsižvelgdama į Europos Komisijos
pasiūlymą;
kadangi:
(1)       TJO Priemonių
įgyvendinimo kodeksas (III kodeksas) patvirtintas TJO Jūrų
aplinkos apsaugos komiteto 64-ojoje sesijoje (MEPC 64, 2012 m. spalio
mėn.) ir TJO Jūrų saugumo komiteto 91-ojoje sesijoje
(MSC 91, 2012 m. lapkričio mėn.) ir tikimasi, kad jis bus
priimtas 2013 m. gruodžio mėn. 28-ojoje TJO asamblėjoje;
(2)       TJO Pripažintų organizacijų
kodeksą (PO kodeksą) patvirtino MEPC 64 ir MSC 91 ir tikimasi, kad
minėti komitetai jį priims atitinkamai 2013 m. gegužės
mėn. 65-ojoje sesijoje ir 2013 m. birželio mėn. 92-ojoje
sesijoje;
(3)       MSC 91 patvirtino
1966 m. Tarptautinės konvencijos dėl krovininės
vaterlinijos (toliau – Krovininės vaterlinijos konvencijos), 1972 m.
Tarptautinės konvencijos dėl tarptautinių laivų
susidūrimo jūroje prevencijos taisyklių ir 1969 m.
Tarptautinės konvencijos dėl laivų matmenų nustatymo
pakeitimus, kuriais siekiama, kad III kodeksas ir su juo susijusi vėliavos
valstybės audito schema taptų privalomi, o tolesnis pakeitimų
svarstymas ir priėmimas numatyti TJO 28-ojoje asamblėjoje;
(4)       MEPC 64 patvirtino su
1973 m. Tarptautine konvencija dėl teršimo iš laivų prevencijos
(toliau – MARPOL konvencija) susijusių 1978 m. ir 1997 m.
protokolų pakeitimus, kuriais siekiama, kad III kodeksas ir susijusi
vėliavos valstybės audito schema taptų privalomi. Tikimasi, kad
komitetas šiuos pakeitimus priims 2014 m. 66-ojoje sesijoje;
(5)       MSC 91 patvirtino
1974 m. Tarptautinės konvencijos dėl žmogaus gyvybės
apsaugos jūroje (toliau – SOLAS konvencija) ir jos 1988 m. protokolo
bei su 1966 m. Tarptautine konvencija dėl krovininės vaterlinijos
susijusio 1988 m. protokolo pakeitimus, kuriais siekiama, kad III kodeksas
ir susijusi vėliavos valstybės audito schema taptų privalomi.
Tikimasi, kad 2013 m. birželio mėn. numatytoje 92-ojoje sesijoje
komitetas tuo pačiu tikslu patvirtins ir 1978 m. Tarptautinės
konvencijos dėl jūrininkų rengimo, atestavimo ir budėjimo
normatyvų (toliau – STCW konvencija) pakeitimus. Tikimasi, kad komitetas
šioje pastraipoje nurodytus pakeitimus priims 2014 m. 93-iojoje sesijoje;
(6)       MEPC 64 patvirtino su
MARPOL konvencija susijusio 1978 m. protokolo pakeitimus, kuriais
siekiama, kad PO kodeksas taptų privalomas. Tikimasi, kad komitetas šiuos
pakeitimus priims 65-ojoje sesijoje.
(7)       MSC 91 patvirtino SOLAS
konvencijos ir su Krovininės vaterlinijos konvencija susijusio
1988 m. protokolo pakeitimus, kuriais siekiama, kad PO kodeksas taptų
privalomas. Tikimasi, kad komitetas šiuos pakeitimus priims 92-ojoje sesijoje;
(8)       Kai pirmiau minėtų
konvencijų pakeitimai bus priimti, TJO generalinis sekretorius juos
pateiks atitinkamoms susitariančiosioms šalims, kad šios pagal atitinkamas
kiekvienos konvencijos nuostatas „nutylėjimo“ arba išreikštine
procedūra pareikštų sutikimą privalomai laikytis šių
pakeitimų;
(9)       nei vienoje pirmiau
minėtų konvencijų nėra straipsnių, kuriais
būtų neleidžiamas išlygų dėl pakeitimų formulavimas;
(10)     III kodekso projektu ketinama
pakeisti Rezoliuciją A.973(24), į kurią įtrauktas
dabartinis Privalomų TJO priemonių įgyvendinimo kodeksas, kuriuo
savo ruožtu buvo pakeista Asamblėjos rezoliucija A.847(20), valstybėms
narėms privaloma pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/15/EB
dėl laivų patikrinimo ir apžiūros organizacijų ir
atitinkamos jūrų administracijų veiklos bendrųjų
taisyklių ir standartų[15]
3 straipsnio 1 dalį;
(11)     PO kodekso klausimai išsamiai
reglamentuojami pirmiau minėta direktyva ir Europos Parlamento ir Tarybos
reglamentu (EB) Nr. 391/2009 dėl laivų patikrinimo ir
apžiūros organizacijų bendrųjų taisyklių ir
standartų[16]
tiesiogiai arba nuorodomis į TJO rezoliucijas;
(12)     Be to, pagal Direktyvos
2009/15/EB 7 straipsnio 2 dalį priėmus naujus su 2 straipsnio d
punkte nurodytomis tarptautinėmis konvencijomis susijusius dokumentus ar
jų protokolus, Taryba Komisijos pasiūlymu ir atsižvelgdama į
valstybių narių parlamentines procedūras bei atitinkamas TJO
procedūras sprendžia dėl išsamios tų naujų dokumentų
ar protokolų ratifikavimo tvarkos, tuo pat metu užtikrindama, kad jie
valstybėse narėse būtų taikomi vienodai ir vienu metu;
Tarptautinės konvencijos yra apibrėžtos tiek Direktyvoje 2009/15/EB,
tiek Reglamente (EB) Nr. 391/2009; joms priklauso naujausios redakcijos
SOLAS, MARPOL ir Krovininės vaterlinijos konvencijos kartu su protokolais
ir šių konvencijų papildymais bei su jais susijusiais privalomais
kodeksais;
(13)     STCW konvencija nustatyti
vėliavos valstybių įpareigojimai yra įtraukti į
Direktyvą 2008/106/EB dėl minimalaus jūrininkų rengimo[17], iš
dalies pakeista Direktyva 2012/35/ES[18];

(14)     būtina užtikrinti, kad
valstybių narių įpareigojimai, kuriuos jos turi vykdyti
laikydamosi III ir PO kodeksų pagal pirmesnėse pastraipose nurodytas
konvencijas ir kitas konvencijas, kuriomis minėti kodeksai yra privalomi
susitariančiosioms šalims, derėtų su Sąjungos teise;
(15)     Direktyva 2009/21/EB dėl
vėliavos valstybės reikalavimų laikymosi[19]
nustatomi įpareigojimai, kuriuos valstybės narės turi vykdyti
kaip vėliavos valstybės. Vienas jų – įpareigojimas
valstybėms narėms imtis būtinų priemonių, kad TJO bent
kas septynerius metus galėtų atlikti jų institucijų
auditą. Tačiau ši nuostata nustoja galioti ne vėliau kaip
2017 m. birželio 17 d. arba anksčiau, kaip numato Komisija, jei
įsigalioja privaloma TJO valstybių narių audito schema;
(16)     dėl pirmiau nurodytų
priežasčių III ir PO kodeksai ir atitinkami pirmiau nurodytų
konvencijų pakeitimai yra išimtinė ES kompetencija, kuri
Sąjungai suteikiama pagal Sutarties dėl ES veikimo 3 straipsnio 2
dalį, jei tarptautinė priemonė gali daryti poveikį bendroms
taisyklėms ar pakeisti jų taikymo sritį;
(17)     kai kurios III kodekso
projekto nuostatos prieštarauja pirmiau minėtoms ES teisės
priemonėms, visų pirma        a) kodekso išplėtimas
įtraukiant vėliavos valstybės administracinius nurodymus
dėl klasifikacinės veiklos ir sertifikatų, dėl kurio kyla
rizika, kad Reglamente (EB) Nr. 391/2009 nustatyti tos veiklos ir sertifikatų
reikalavimai arba šių reikalavimų įgyvendinimo užtikrinimo
veiksmai gali būti nepagrįstai užginčyti; b) apribojimas, pagal
kurį vėliavos valstybė gali reguliuoti tik tą
pripažintų organizacijų veiklą, kuri susijusi su laivais,
plaukiojančiais su jos vėliava, – jis prieštarauja minėtame
reglamente nustatytiems kriterijams ir įpareigojimams, susijusiems su visa
pripažintų organizacijų veikla, nepriklausomai nuo vėliavos
valstybės; c) draudimas vėliavos valstybei pripažintas organizacijas
įpareigoti laivams, kurie neturi teisės plaukioti su jos vėliava,
taikyti klasifikacinius ir įstatymuose numatytus reikalavimus, kurie
viršija konvencijų ir privalomų TJO priemonių reikalavimus, –
tai prieštarauja pirmiau nurodytiems specifiniams kriterijams ir
įpareigojimams;
(18)     kai kurios PO kodekso projekto
nuostatos prieštarauja pirmiau minėtoms ES teisės priemonėms,
visų pirma a) įstatymuose numatyto sertifikavimo ir paslaugų
apibrėžimui, į kurį įtrauktos paslaugos ir sertifikavimo
veikla, kurios Reglamente (EB) Nr. 391/2009 ir Direktyvoje 2009/15/EB
laikomos pripažintų organizacijų klasifikacinės veiklos dalimi
ir todėl yra privataus pobūdžio; b) pripažintų organizacijų
bendradarbiavimo reikalavimo apribojimui iki bendradarbiavimo tik pagal
vėliavos valstybės nustatytą sistemą – tai prieštarauja
Reglamento (EB) Nr. 391/2009 10 straipsnyje nustatytiems
įpareigojimams; c) pirmiau aprašytų klasifikacinių
taisyklių taikymui. Be to, dėl PO kodekse nustatyto draudimo taikyti
pripažintoms organizacijoms bet kokius reikalavimus, kurie gali pažeisti kitos
vėliavos valstybės teises, aiškinant jį kartu su kodekse
pateiktu įstatymuose numatyto sertifikavimo ir paslaugų
apibrėžimu, gali susidaryti sąlygos piktnaudžiauti interpretuojant
kodeksą ir taikyti neteisėtus pripažintų organizacijų
klasifikacinės veiklos reikalavimų, numatytų Reglamente (EB)
Nr. 391/2009, apribojimus;
(19)     nei III kodekso projekte
išvardytas pripažintų organizacijų veiklos sričių, į
kurias gali įsikišti susitariančiosios šalys, sąrašas, nei PO
kodekso projekte pripažintoms organizacijoms nustatyti reikalavimai neapima
visų būtiniausių kriterijų ir įpareigojimų,
nustatytų Reglamente 391/2009 arba privalomų dėl
įpareigojimų, nustatytų valstybėms narėms pagal
Direktyvą 2009/15/EB; tačiau, išskyrus aiškiai suformuluoto draudimo
atvejus, šios nuostatos turi būti suprantamos kaip nustatančios
būtiniausius standartus, kuriuos susitariančiosios šalys gali
plėtoti ir tobulinti;
(20)     jokiomis III arba PO
kodeksų nuostatomis niekaip neturėtų būti apribojamos
Sąjungos galios pagal Sutartis ir tarptautinę teisę nustatyti
reikiamas sąlygas, pagal kurias būtų suteikiamas pripažinimas
organizacijoms, kurios nori gauti valstybių narių įgaliojimus
jų vardu vykdyti laivų tyrimų ir sertifikavimo veiklą,
siekiant įgyvendinti Sąjungos tikslus – visų pirma, padidinti
jūrų saugumą ir aplinkos apsaugą;
(21)     išskyrus pirmiau nurodytas
potencialios prieštaros Sąjungos teisei sritis, abiejų kodeksų
projektai iš esmės turi būti vertinami kaip pažanga, nes jais bus
nustatomi aukšti pasauliniai vėliavos valstybių ir pripažintų
organizacijų veiklos standartai. Dėl šios priežasties TJO PO kodekso
rengimas buvo aiškiai numatytas Reglamento 391/2009 4 konstatuojamoje dalyje.
Taigi Sąjunga turėtų pritarti, kad abu kodeksai būtų
priimti kaip privalomos TJO priemonės;
(22)     Sąjunga nėra nei TJO
narė, nei čia minėtų konvencijų susitariančioji
šalis. Todėl būtina, kad Taryba įgaliotų valstybes nares
duoti sutikimą atsižvelgiant į Sąjungos interesus privalomai
laikytis šių konvencijų pakeitimų, kuriais III ir PO kodeksai ir
su jais susijusi vėliavos valstybės audito schema taps privalomi,
PRIĖMĖ ŠĮ
SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1.           28-ojoje TJO asamblėjoje
Sąjunga laikosi pozicijos pritarti TJO priemonių įgyvendinimo
kodeksui, kaip jį 91-ojoje sesijoje patvirtino TJO Jūrų saugumo
komitetas ir kaip jis pateiktas TJO dokumento MSC 91/22 16 priede.
2.           28-ojoje TJO asamblėjoje
Sąjunga laikosi pozicijos pritarti:
(a)
1966 m. Tarptautinės konvencijos dėl
krovininės vaterlinijos pakeitimams, kuriais siekiama, kad TJO
priemonių įgyvendinimo kodeksas ir su juo susijusi vėliavos
valstybės audito schema, kaip juos 91-ojoje sesijoje patvirtino TJO
Jūrų saugumo komitetas ir kaip jie pateikti TJO dokumento MSC 91/22
10 priede, taptų privalomi;
(b)
1969 m. Tarptautinės konvencijos dėl
laivų matmenų nustatymo pakeitimams, kuriais siekiama, kad TJO
priemonių įgyvendinimo kodeksas ir su juo susijusi vėliavos
valstybės audito schema, kaip juos 91-ojoje sesijoje patvirtino TJO
Jūrų saugumo komitetas ir kaip jie pateikti TJO dokumento MSC 91/22
12 priede, taptų privalomi;
(c)
1972 m. Tarptautinės konvencijos dėl
tarptautinių laivų susidūrimo jūroje prevencijos
taisyklių pakeitimams, kuriais siekiama, kad TJO priemonių
įgyvendinimo kodeksas ir su juo susijusi vėliavos valstybės
audito schema, kaip juos 91-ojoje sesijoje patvirtino TJO Jūrų saugumo
komitetas ir kaip jie pateikti TJO dokumento MSC 91/22 11 priede, taptų
privalomi.
2 straipsnis
1.           65-ojoje TJO Jūrų
aplinkos apsaugos komiteto sesijoje Sąjunga laikosi pozicijos pritarti TJO
Pripažintų organizacijų kodekso projektui, kaip jį tas komitetas
patvirtino 64-ojoje sesijoje ir kaip jis pateiktas TJO dokumento MSC 91/22 19
priede.
2.           65-ojoje TJO Jūrų
aplinkos apsaugos komiteto sesijoje Sąjunga laikosi pozicijos pritarti su
1973 m. Tarptautine konvencija dėl teršimo iš laivų prevencijos
susijusio 1978 m. protokolo pakeitimų, kuriais siekiama, kad TJO
Pripažintų organizacijų kodeksas, kaip jį 64-ojoje sesijoje
patvirtino minėtas komitetas ir kaip jis pateiktas TJO dokumento MEPC
64/23 23 priede, taptų privalomas, priėmimui.
3.           66-ojoje TJO Jūrų
aplinkos apsaugos komiteto sesijoje Sąjunga laikosi pozicijos pritarti su
1973 m. Tarptautine konvencija dėl teršimo iš laivų prevencijos
susijusių 1978 m. ir 1997 m. protokolų pakeitimų,
kuriais siekiama, kad TJO Priemonių įgyvendinimo kodeksas ir su juo
susijusi vėliavos valstybės audito schema, kaip juos 64-ojoje
sesijoje patvirtino minėtas komitetas ir kaip jie pateikti TJO dokumento
MEPC 64/23 20 priede, taptų privalomi, priėmimui.
3 straipsnis
1.           62-ojoje TJO Jūrų
saugumo komiteto sesijoje Sąjunga laikosi pozicijos pritarti TJO
Pripažintų organizacijų kodekso projektui, kurį minėtas
komitetas patvirtino 91-ojoje sesijoje, o TJO Jūrų aplinkos apsaugos
komitetas 64-ojoje sesijoje ir kuris pateiktas TJO dokumento MSC 91/22 19
priede.
2.           92-ojoje TJO Jūrų
saugumo komiteto sesijoje Sąjunga laikosi pozicijos pritarti:
(a)
 1974 m. Tarptautinės konvencijos
dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje su pakeitimais (SOLAS 1974)
pakeitimams, kuriais siekiama, kad TJO Pripažintų organizacijų
kodeksas, kaip jį 91-ojoje sesijoje patvirtino TJO Jūrų saugumo
komitetas ir kaip jis pateiktas TJO dokumento MSC 91/22 20 priede, taptų
privalomas;
(b)
 1966 m. Tarptautinės konvencijos
dėl krovininės vaterlinijos 1988 m. protokolo pakeitimams,
kuriais siekiama, kad TJO Pripažintų organizacijų kodeksas, kaip
jį 91-ojoje sesijoje patvirtino TJO Jūrų saugumo komitetas ir
kaip jis pateiktas TJO dokumento MSC 91/22 21 priede, taptų privalomas.
3.           93-ojoje TJO Jūrų
saugumo komiteto sesijoje Sąjunga laikosi pozicijos pritarti:
(a)
 1974 m. Tarptautinės konvencijos
dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje su pakeitimais (SOLAS 1974)
pakeitimams, kuriais siekiama, kad TJO Priemonių įgyvendinimo
kodeksas ir su juo susijusi vėliavos valstybės audito schema, kaip
juos 91-ojoje sesijoje patvirtino TJO Jūrų saugumo komitetas ir kaip
jie pateikti TJO dokumento MSC 91/22 17 priede, taptų privalomi;
(b)
1966 m. Tarptautinės konvencijos dėl
krovininės vaterlinijos 1988 m. protokolo pakeitimams, kuriais
siekiama, kad TJO priemonių įgyvendinimo kodeksas ir su juo susijusi
vėliavos valstybės audito schema, kaip juos 91-ojoje sesijoje
patvirtino TJO Jūrų saugumo komitetas ir kaip jie pateikti TJO
dokumento MSC 91/22 18 priede, taptų privalomi.
4.           92-ojoje ir 93-iojoje TJO
Jūrų saugumo komiteto sesijose Sąjunga laikosi pozicijos
pritarti 1978 m. Tarptautinės konvencijos dėl
jūrininkų rengimo, atestavimo ir budėjimo normatyvų
pakeitimų, kuriais siekiama, kad TJO Priemonių įgyvendinimo
kodeksas ir su juo susijusi vėliavos valstybės audito schema
taptų privalomi, patvirtinimui ir vėliau – priėmimui.
4 straipsnis
1.           1–3 straipsniuose
nustatytą Sąjungos poziciją, bendrai veikdamos Sąjungos
interesų labui ir taikydamos šio sprendimo priede pateiktą
išlygą, išreiškia valstybės narės, kurios yra TJO narės.
2.           Dėl formalių ir
nedidelių 1–3 straipsniuose nustatytos Sąjungos pozicijos
pakeitimų galima susitarti tos pozicijos iš dalies nekeičiant.
5 straipsnis
Valstybėms narėms leidžiama duoti
sutikimą atsižvelgiant į Sąjungos interesus ir taikant šio
sprendimo priede pateiktą išlygą privalomai laikytis 1 straipsnio 2
dalyje, 2 straipsnio 2 ir 3 dalyse ir 3 straipsnio 2–4 dalyse nurodytų
pakeitimų.
6 straipsnis
Šis sprendimas skirtas valstybėms
narėms.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
PRIEDAS
Išlyga, kurią taiko [įrašyti
susitariančiosios valstybės narės pavadinimą]
Dėl [įrašyti atitinkamo kodekso
pavadinimą] taikymo, [įrašyti susitariančiosios
valstybės narės pavadinimą] aiškiai pareiškia, kad jokia
minėto kodekso nuostata negali būti aiškinama taip, kad kokiu nors
būdu jai neleistų įvykdyti pagal ES teisę nustatytų
įpareigojimų arba apribotų galimybę juos įvykdyti. [Įrašyti
susitariančiosios valstybės narės pavadinimą] ypač
ketina toliau laikytis atitinkamų Sąjungos teisės aktų
dėl bendrų laivų apžiūros ir tikrinimo organizacijų
taisyklių ir standartų, visų pirma susijusių su:
-           įstatymuose
numatyto sertifikato ir klasifikacinio sertifikato apibrėžtimis,
-           pripažintoms organizacijoms
nustatytų kriterijų ir įpareigojimų apimtimi,
-           Europos Komisijai suteiktomis
pareigomis pripažįstant organizacijas, jas vertinant ir, jei reikia,
taikant joms taisomąsias priemones ar sankcijas.
Be to, [įrašyti susitariančiosios
valstybės narės pavadinimą] mano, kad [įrašyti
atitinkamo kodekso pavadinimą] yra nustatyti būtiniausi
reikalavimai, kuriuos valstybės gali plėtoti ir tobulinti, jei to
reikia siekiant didesnio jūrų saugumo ir aplinkos apsaugos.
Per TJO auditus turėtų būti
tikrinama atitiktis tik toms tarptautinių konvencijų nuostatoms,
kurias [įrašyti susitariančiosios valstybės narės pavadinimą]
pripažino, atsižvelgiant ir į šios išlygos sąlygas.
[1]               TJO
Jūrų aplinkos apsaugos komitetas.
[2]               TJO
Jūrų saugumo komitetas.
[3]               Arba
praėjus 12 mėnesių nuo pakankamo išreikštinių
pripažinimų skaičiaus gavimo.
[4]               Arba
praėjus 12 mėnesių nuo pakankamo išreikštinių
pripažinimų skaičiaus gavimo.
[5]               Pripažinimų
pateikimo terminas gali būti nukeltas iki 2015 m. liepos 1 d.
derinant su tuo pat metu vykdomais SOLAS, Krovininės vaterlinijos ir STCW
konvencijų pakeitimais.
[6]               Įsigaliojimas
gali būti nukeltas iki 2016 m. sausio 1 d. derinant su tuo pat
metu vykdomais SOLAS, Krovininės vaterlinijos ir STCW konvencijų
pakeitimais.
[7]               OL
L 131, 2009 5 28, p. 47.
[8]               OL L 319,
1994 12 12, p. 20.
[9]               OL
L 131, 2009 5 28, p. 11.
[10]             3
straipsnio 1 dalis.
[11]             13
konstatuojamoji dalis.
[12]             OL
L 131, 2009 5 28, p. 132.
[13]             OL L 323,
2008 12 3, p. 33; direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva
2012/35/ES.
[14]             Žr. 1.7.1.4
skirsnį.
[15]             OL
L 131, 2009 5 28, p. 47.
[16]             OL
L 131, 2009 5 28, p. 11.
[17]             OL
L 323, 2008 12 3, p. 33.
[18]             OL
L 343, 2012 12 14, p. 78.
[19]             OL
L 131, 2009 5 28, p. 132.