               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2021 09 30
            COM(2021) 597 final
            2021/0306(NLE)

            Pasiūlymas
            TARYBOS SPRENDIMAS
            dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomojo komiteto 72-ojoje sesijoje, dėl išvados dėl tarptautinės apsaugos ir ilgalaikių sprendimų ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju patvirtinimo

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.Pasiūlymo dalykas

               Šis pasiūlymas teikiamas dėl sprendimo, kokios pozicijos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro (toliau – UNHCR) programos vykdomojo komiteto (toliau – Vykdomasis komitetas) 72-ojoje sesijoje, dėl ketinamos patvirtinti išvados dėl tarptautinės apsaugos ir ilgalaikių sprendimų ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju.

               2.Pasiūlymo aplinkybės

               2.1.1958 m. balandžio 30 d. Jungtinių Tautų Ekonomikos ir socialinių reikalų tarybos rezoliucija dėl Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomojo komiteto įsteigimo

               Vykdomasis komitetas įsteigtas 1958 m. balandžio 30 d. Jungtinių Tautų Ekonomikos ir socialinių reikalų tarybos rezoliucija dėl Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomojo komiteto įsteigimo (E/RES/672 (XXV)). Remiantis minėta rezoliucija, Vykdomasis komitetas veikia kaip patariamasis organas tarptautinės pabėgėlių apsaugos normų ir politikos klausimais.2.2.
                     Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomasis komitetas

               Vykdomąjį komitetą sudaro nariai ir stebėtojai. Nariais gali būti tik valstybės. Stebėtojo statusas suteikiamas tiek valstybėms, tiek kitiems subjektams. Šiuo metu Vykdomąjį komitetą sudaro 107 valstybės narės, įskaitant 27 ES valstybes nares, 16 valstybių stebėtojų ir 39 stebėtojai, kurie nėra valstybės, įskaitant Europos Sąjungą.

               Stebėtojai, kitaip nei nariai, neturi teisės balsuoti, tačiau turi teisę kalbėti viešuose Vykdomojo komiteto posėdžiuose. Dėl tarpvalstybinių organizacijų, turinčių stebėtojų statusą Vykdomajame komitete, pažymėtina, kad Vykdomojo komiteto darbo tvarkos taisyklių su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2016 m. spalio mėn., 38 taisyklės antroje pastraipoje nustatyta: „Komitetas, remdamasis Nuolatinio komiteto rekomendacija, gali kasmet nuspręsti pakviesti tarpvalstybines organizacijas, turinčias stebėtojo statusą Komitete, pagal savo kompetenciją dalyvauti jo uždaruose posėdžiuose prieglobsčio ir pabėgėlių klausimais.“ Remdamasis šia nuostata, Vykdomasis komitetas 2017 m. gegužės 5 d. pakvietė Europos Sąjungą pagal Europos Sąjungos kompetenciją dalyvauti jo uždaruose posėdžiuose prieglobsčio ir pabėgėlių klausimais.

               Vykdomasis komitetas savo narių bendru sutarimu reguliariai priima temines išvadas dėl pabėgėlių apsaugos. Jos parengiamos Vykdomojo komiteto narių ir tarpvalstybinių organizacijų, kurios dalyvauti uždaruose posėdžiuose kviečiamos stebėtojų teisėmis, uždaruose posėdžiuose, bendradarbiaujant su Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuro (toliau – UNHCR) ekspertais.

               2.2.Numatomas Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomojo komiteto aktas

               2021 m. spalio 4–8 d. per savo 72-ąją sesiją Vykdomasis komitetas ketina patvirtinti išvadą dėl tarptautinės apsaugos ir ilgalaikių sprendimų ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju (toliau – numatoma išvada).

               Europos Sąjunga dalyvauja rengiant numatomą išvadą Vykdomojo komiteto kvietimu pagal jo darbo tvarkos taisyklių 38 taisyklės antrą pastraipą. Priimant numatomą išvadą dalyvauja ES valstybės narės, kurios taip pat yra Vykdomojo komiteto narės.

               Numatomos išvados projektas parengtas per 2021 m. gegužės 12 d., 18 d., birželio 1 d., 16 d. ir liepos 8 d. vykusius uždarus posėdžius, o jos tikslas – pripažinti COVID-19 pandemijos poveikį pabėgėliams, prieglobsčio prašytojams, grįžusiems pabėgėliams, asmenims be pilietybės, šalies viduje perkeltiems asmenims (toliau – asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą) ir priimančiosioms bendruomenėms, priminti pagrindinius tarptautinės pabėgėlių ir humanitarinės teisės principus, kurių būtina laikytis ekstremaliosios sveikatos situacijos atveju, įvertinti patirtį, įgytą taikant UNHCR, valstybių ir kitų suinteresuotųjų subjektų kovos su COVID-19 pandemija priemones, kartu stengiantis užtikrinti galimybes naudotis tarptautine apsauga, įskaitant novatoriškomis priemonėmis suteikiamą apsaugą, paraginti valstybes toliau remti ilgalaikius sprendimus ir suteikti galimybę asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, naudotis sveikatos priežiūros paslaugomis.

               Dėl preambulės ir daugumos dėstomųjų punktų susitarta ad referendum, o dėl keturių dėstomųjų punktų nesusitarta.

               Išvados punktuose, dėl kurių susitarta, pripažįstama, kad tokiai tarptautinio masto ekstremaliajai visuomenės sveikatos situacijai kaip COVID-19 pandemija reikalingas visuotinis atsakas, grindžiamas vienybe, solidarumu ir glaudesniu tarptautiniu bendradarbiavimu, o valstybės turi patvirtinti savo įsipareigojimą prisidėti prie tarptautinio solidarumo ir dalytis atsakomybe bei našta. Joje pripažįstama, kad valstybės narės turi teisę imtis visuomenės sveikatos apsaugos priemonių, bet kartu primenama, kad tos priemonės turi būti įgyvendinamos taip, kad nebūtų pažeistos valstybių pareigos pagal tarptautinę teisę, įskaitant tarptautinę pabėgėlių teisę, žmogaus teises ir, kai taikytina, tarptautinę humanitarinę teisę. Išvadoje primenama, kad valstybės turi suverenią galią reguliuoti ne savo piliečių patekimą į jas, visapusiškai laikydamosi negrąžinimo principo ir taikytinos tarptautinės teisės, įskaitant tarptautinę pabėgėlių teisę.

               Kad plačiau pasireiškiantis ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos poveikis būtų sušvelnintas, numatomoje išvadoje valstybės raginamos, susiklosčius ekstremaliajai visuomenės sveikatos situacijai, stengtis asmenis, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, labiau įtraukti į sveikatos priežiūros paslaugas, nustatyti ir tenkinti konkrečius sveikatos poreikius bei šalinti sveikatos priežiūros kliūtis, įskaitant psichikos sveikatos ir psichologinės gerovės sritis, taip pat valstybės ir kiti partneriai raginami nedelsiant skirti finansavimo ir užtikrinti teisingą saugių ir veiksmingų diagnostinių, gydomųjų priemonių ir vakcinų paskirstymą.

               Kalbant apie patekimo į šalį, judėjimo joje ir prieglobsčio galimybių apribojimus, numatomoje išvadoje palankiai vertinami veiksmai, kurių ėmėsi valstybės, siekdamos užtikrinti, kad susiklosčius ekstremaliajai visuomenės sveikatos situacijai pasienyje taikomos patekimo į tas valstybes ribojimo priemonės būtų laikinos, nediskriminuojančios, būtinos, proporcingos, tomis aplinkybėmis pagrįstos ir kad jų imantis būtų gerbiama teisė prašyti prieglobsčio ir juo naudotis ir būtų laikomasi negrąžinimo principo. Išvadoje taip pat palankiai vertinamos prisitaikymo priemonės, kurių ėmėsi valstybės ir UNHCR, siekdami užtikrinti tolesnes galimybes naudotis prieglobsčio sistema, asmenų be pilietybės nustatymo, registravimo, dokumentų išdavimo procesais ir kad ši sistema ir procesai veiktų. Numatomoje išvadoje pažymima, jog svarbu užtikrinti, kad bet kokie asmenų, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, judėjimo apribojimai siekiant apsaugoti visuomenės sveikatą nebūtų diskriminuojantys, atitiktų teisės normas, būtų būtini, tomis aplinkybėmis pagrįsti ir atitiktų kitas tarptautinės teisės nuostatas, ir palankiai vertinamos naudojamos alternatyvos sulaikymui, kuriomis užtikrinama, kad būtų laikomasi visuomenės sveikatos priemonių.

               Dėl ilgalaikių sprendimų numatomoje išvadoje išreiškiamas susirūpinimas dėl COVID-19 pandemijos poveikio ilgalaikių sprendimų įgyvendinimui, pabrėžiama jų svarba ir raginama imtis tolesnių aktyvių veiksmų siekiant kurti įgalinančias sąlygas kilmės šalyse, įskaitant pastangas šalinti pagrindines priežastis, taip pat raginama vykdyti saugią ir orią savanorišką pabėgėlių repatriaciją, tvarią reintegraciją, remti perkėlimą į ES ir kurti palankesnes sąlygas naudotis papildomais atvykimo būdais, įskaitant šeimos susijungimą, galimybes dalyvauti darbo rinkoje ir studijuoti laikantis nacionalinės teisės.

               Ad referendum susitarimo uždaruose posėdžiuose nepasiekta šiais ES kompetencijai priklausančiais klausimais:

               1. Dėl asmenų, nukentėjusių nuo seksualinio smurto ir smurto dėl lyties, priskyrimo prie „asmenų, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą“, kai valstybės yra raginamos didinti neatidėliotinos pagalbos psichikos sveikatos srityje ir psichologinės pagalbos prieinamumą tokiems asmenims ir toliau stiprinti tokias priemones, be kita ko, teikiant tarptautinę paramą (OP6).

               2. Irano pasiūlytame punkte visos valstybės yra labai raginamos susilaikyti nuo bet kokių vienašalių prievartinių priemonių, kurios gali neigiamai paveikti priimančiųjų valstybių galimybes apsaugoti pabėgėlius ir susiaurinti humanitarinę erdvę, ypač tebesitęsiančios pandemijos sąlygomis (OP7terAlt). Iranas pasiūlymą pateikė labai vėlyvu derybų proceso etapu ir dėl procedūrinių dalykų jis vis dar gali būti atmestas.

               3. Dėl nuorodos, pagal kurią lytinės ir reprodukcinės sveikatos priežiūros paslaugos ir vakcinos būtų priskiriamos prie asmenų, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, ir jų priimančiųjų bendruomenių humanitarinių poreikių – išvadoje valstybės yra raginamos šiuos poreikius vertinti ir laikyti humanitarinio atsako į ekstremaliąją visuomenės sveikatos situaciją dalimi (pernumeruotas OP13).

               4. Dėl nuorodos, pagal kurią lytinės ir reprodukcinės sveikatos priežiūros paslaugos būtų įtrauktos į pagrindines sveikatos priežiūros ir psichologinės pagalbos paslaugas, o valstybės narės yra raginamos bendradarbiaujant su UNHCR ir remiant kitiems suinteresuotiesiems subjektams užtikrinti asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, galimybę jomis saugiai ir patikimai naudotis (OP14).

               3.Pozicija, kurios turi būti laikomasi Sąjungos vardu

               Sąjunga turėtų pritarti tam, kad Vykdomojo komiteto išvada dėl tarptautinės apsaugos ir ilgalaikių sprendimų ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju būtų patvirtinta.

               Sąjunga turėtų pritarti jau suderintoms išvados dalims ir išdėstyti savo poziciją tais ES kompetencijai priklausančiais klausimais, dėl kurių dar nesusitarta.

               ES turėtų pritarti tam, kad, susiklosčius ekstremaliajai visuomenės sveikatos situacijai, būtų laikomasi tarptautinės pabėgėlių teisės principų, ypač negrąžinimo principo, nes tai yra ir ES prieglobsčio teisės principas, įtvirtintas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 78 straipsnyje, 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2013/32/ES dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos
                  1
                (toliau – Prieglobsčio procedūrų direktyva) ir 2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2011/95/ES dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo prie tarptautinės apsaugos gavėjų, vienodo statuso pabėgėliams arba papildomą apsaugą galintiems gauti asmenims ir suteikiamos apsaugos pobūdžio reikalavimų
                  2
                (toliau – Kvalifikavimo direktyva) ir kaip pagrindinė teisė garantuotas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 18 straipsnyje ir 19 straipsnio 2 dalyje.

               ES, laikydamasi esamos ES acquis ir politikos, taip pat turėtų pritarti tam, kad patekimo į šalį apribojimai ir kitos priemonės, kurių imamasi pasienyje ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju siekiant apriboti patekimą į šalį, būtų taikomos taip, kad visuomenės sveikata būtų apsaugota, bet kartu būtų gerbiama teisė prašyti prieglobsčio ir juo naudotis ir būtų laikomasi negrąžinimo principo. ES taip pat turėtų palankiai vertinti ir palaikyti tai, kad valstybės ėmėsi prisitaikymo priemonių siekdamos užtikrinti tolesnes galimybes naudotis prieglobsčio sistema, asmenų be pilietybės nustatymo, registravimo, dokumentų išdavimo ir kitomis atitinkamomis procedūromis, skirtomis asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, įskaitant technologijų naudojimą nuotoliniams pokalbiams rengti, ir užtikrinti, kad ši sistema bei procedūros veiktų.

               Naudojimosi prieglobsčio procedūra galimybė, kaip vienas iš pagrindinių principų ir garantijų, nustatyta Prieglobsčio procedūrų direktyvoje (2013/32/ES), pirmiausia direktyvos 3 straipsnyje dėl jos taikymo srities, kuriame nurodyta, kad ši direktyva yra taikoma visiems prašymams, pateiktiems valstybės narės teritorijoje, įskaitant pasienį, teritorinius vandenis arba tranzito zonas, ir 6 straipsnyje, pagal kurį galimybė naudotis prieglobsčio procedūra suteikiama asmenis registruojant ir užtikrinant galimybę veiksmingai pateikti prašymą. Negrąžinimo principas, įtvirtintas 1951 m. liepos 28 d. Ženevos konvencijoje
                  3
               , iš dalies pakeistoje 1967 m. sausio 31 d. Niujorko protokolu
                  4
                (toliau – 1951 m. Konvencija ir jos 1967 m. Protokolas), minėtoje direktyvoje yra patvirtintas ir jo turėtų būti laikomasi, ypač kai nagrinėjant prašymus yra taikoma teisės likti šalyje išimtis arba kai taikomi saugios kilmės šalies arba saugios trečiosios šalies principai. 2016 m. Komisija pateikė pasiūlymą dėl bendros tarptautinės apsaugos suteikimo Sąjungoje procedūros nustatymo ir dėl Direktyvos 2013/32/ES panaikinimo
                  5
               , kuriame patvirtinti tie patys principai ir garantijos.

               Nors pagal įprastas trečiųjų šalių piliečių atvykimo į Šengeno erdvę sąlygas, nustatytas Šengeno sienų kodekse, yra reikalaujama, kad asmuo nekeltų grėsmės jokios valstybės narės visuomenės sveikatai
                  6
               , taikant šį reikalavimą neturi būti pažeidžiamos pabėgėlių ir tarptautinės apsaugos prašančių asmenų teisės, ypač teisė į negrąžinimą
                  7
               . 2020 m. kovo 16 d. Komisija priėmė Komunikatą Europos Parlamentui, Europos Vadovų Tarybai ir Tarybai, kuriame dėl COVID-19 paragino laikinai apriboti nebūtinas keliones į ES
                  8
               , o 2020 m. birželio 30 d. Taryba priėmė Rekomendaciją
                  9
                dėl laikino nebūtinų kelionių į ES apribojimo ir galimo tokio apribojimo panaikinimo, kurioje nustatytos tokių laikinų apribojimų išimtys asmenims, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga arba kurie turi būti įleisti į valstybių narių teritoriją dėl kitų humanitarinių priežasčių. 2020 m. balandžio 16 d. Komisijos gairėse
                  10
                nurodyta, kad priemonės, kurių valstybės narės imasi siekdamos apriboti tolesnį COVID-19 plitimą, turėtų būti pagrįstos įvertinta rizika, mokslininkų rekomendacijomis ir turi būti proporcingos. Bet kokie prieglobsčio, grąžinimo ir perkėlimo į ES apribojimai turi būti proporcingi, taikomi nediskriminuojant ir atsižvelgiant į negrąžinimo principą bei įsipareigojimus pagal tarptautinę teisę.

               ES turėtų pritarti tam, kad būtų priminta, jog svarbu užtikrinti, kad bet kokie asmenų, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, judėjimo apribojimai siekiant apsaugoti visuomenės sveikatą nebūtų diskriminuojantys, atitiktų teisės normas, būtų būtini, tomis aplinkybėmis pagrįsti ir atitiktų kitas tarptautinės teisės nuostatas, ir turėtų palankiai vertinti alternatyvas sulaikymui. Sulaikymo ir laisvo judėjimo apribojimo sąlygos nustatytos 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2013/33/ES, kuria nustatomos normos dėl tarptautinės apsaugos prašytojų priėmimo
                  11
                (toliau – Priėmimo sąlygų direktyva) ir į kurią pateikta nuoroda Prieglobsčio procedūrų direktyvos 26 straipsnyje dėl sulaikymo, ypač 7 straipsnyje dėl gyvenamosios vietos ir judėjimo laisvės ir 8–11 straipsniuose dėl sulaikymo. Prieš nurodydamos sulaikyti prieglobsčio prašančius asmenis, valstybės narės pirmiausia turi apsvarstyti galimybę taikyti švelnesnes alternatyvias priemones. Direktyvos 8 straipsnio 3 dalies e punkte numatyta galimybė sulaikyti asmenis, kai tai būtina nacionaliniam saugumui arba viešajai tvarkai užtikrinti.

               Laikydamasi galiojančių ES taisyklių, ES turėtų pritarti tam, kad valstybės užtikrintų galimybę asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, patikimai ir saugiai naudotis pagrindinėmis sveikatos priežiūros paslaugomis ir psichologine pagalba. Kalbant apie priėmimo sąlygas, valstybės narės gali pasinaudoti Priėmimo sąlygų direktyvoje 2013/33/ES numatyta galimybe išimtiniais tinkamai pagrįstais atvejais ir pagrįstą kuo trumpesnį laikotarpį taikyti kitokias materialines priėmimo sąlygas, nei paprastai reikalaujama. Tokiose sąlygose bet kuriuo atveju turi būti atsižvelgta į pagrindinius poreikius, įskaitant sveikatos priežiūrą – išsamios taisyklės dėl to yra išdėstytos Priėmimo sąlygų direktyvos 19 straipsnyje.

               Dėl ilgalaikių sprendimų, laikydamasi esamų ES taisyklių ir politikos, ypač įvairių Europos Vadovų Tarybos
                  12
                ir Teisingumo ir vidaus reikalų tarybos išvadų, Migracijos ir prieglobsčio pakto
                  13
               , ES savanoriško grįžimo ir reintegracijos strategijos
                  14
               , 2021–2027 m. integracijos ir įtraukties veiksmų plano
                  15
               , Pasiūlymo dėl Reglamento, kuriuo nustatoma Perkėlimo į ES sistema
                  16
               , ES turėtų pritarti išreikštam susirūpinimui dėl COVID-19 pandemijos poveikio ilgalaikių sprendimų įgyvendinimui, pabrėžiamai jų svarbai ir raginimui toliau aktyviai a) kurti įgalinančias sąlygas kilmės šalyse, įskaitant pastangas šalinti pagrindines priežastis ir įgyvendinti savanorišką pabėgėlių repatriaciją, b) remti perkėlimą į ES ir c) kurti palankesnes sąlygas naudotis papildomais atvykimo būdais, įskaitant šeimos susijungimą, galimybes dalyvauti darbo rinkoje ir studijuoti laikantis nacionalinės teisės, ir d) padėti sustiprinti savarankiškumą ir suteikti galimybių integruotis.

               Dėl likusių klausimų, dėl kurių dar nesusitarta, ES turėtų:

               1. Pritarti tam, kad asmenys, nukentėję nuo seksualinio smurto ir smurto dėl lyties, būtų priskirti prie „asmenų, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą“, kai valstybės yra raginamos didinti neatidėliotinos pagalbos psichikos sveikatos srityje ir psichologinės pagalbos prieinamumą tokiems asmenims, ir kad tokios priemonės būtų stiprinamos toliau, be kita ko, teikiant tarptautinę paramą (OP6).

               Kaip nurodyta 2020–2025 m. ES lyčių lygybės strategijoje, Europos Sąjunga padarys visą, ką gali, kad užkirstų kelią smurtui dėl lyties ir jį išnaikintų, paremtų ir apgintų tokių nusikaltimų aukas, o nusikaltėlius patrauktų atsakomybėn.

               Siūlomame 6 dėstomajame punkte (OP6) teisinė prievolė nenustatoma ir valstybės narės tėra raginamos imdamosi atsako į pandemiją priemonių spręsti psichikos sveikatos ir psichologinės gerovės klausimus – didinti neatidėliotinos pagalbos psichikos sveikatos srityje ir psichologinės pagalbos prieinamumą asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą. Valstybės narės jau dabar pagal Priėmimo sąlygų direktyvą privalo teikti pagrindines gydymo nuo ligų ir sunkių psichikos sutrikimų paslaugas tarptautinės apsaugos prašantiems asmenims ir atsižvelgti į lyčių bei amžiaus specifiką. Pagal Kvalifikavimo direktyvą tarptautinės apsaugos gavėjams turėtų būti užtikrintos galimybės naudotis sveikatos – tiek fizinės, tiek psichikos sveikatos – priežiūros paslaugomis. Tai reiškia, kad prireikus turi būti gydomi ir specialių poreikių turinčių tarptautinės apsaugos gavėjų, t. y. asmenų, kurie buvo kankinami, prievartaujami arba prieš kuriuos buvo vykdytas kitų sunkių formų psichologinis, fizinis arba seksualinis smurtas, psichikos sutrikimai.

               2. Pritarti tam, kad lytinės ir reprodukcinės sveikatos priežiūros paslaugos ir vakcinos būtų priskirtos prie asmenų, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, ir jų priimančiųjų bendruomenių humanitarinių poreikių – išvadoje valstybės yra raginamos tai vertinti ir laikyti humanitarinio atsako į ekstremaliąją visuomenės sveikatos situaciją dalimi (pernumeruotas OP13 punktas).

               Kadangi pagal ES siūlomą poziciją (1 punktas) asmenys, nukentėję nuo seksualinio smurto ir smurto dėl lyties, turėtų būti priskiriami prie „asmenų, dėl kurių UNCHR reiškia susirūpinimą“, prie šių asmenų apsaugos poreikių reikėtų priskirti paramą, teikiamą lytinės ir reprodukcinės sveikatos priežiūros paslaugomis.

               Sveikata yra viena pagrindinių humanitarinės pagalbos sričių. Nuo pat COVID-19 pandemijos pradžios Europos komanda, telkdama ES, jos valstybių narių ir Europos finansų įstaigų išteklius, teikė finansinę pagalbą, kuria buvo siekiama švelninti socialinius ir ekonominius pandemijos padarinius. Užtikrinti galimybę gauti saugių ir įperkamų COVID-19 vakcinų visame pasaulyje, ypač mažų ir vidutinių pajamų šalyse, yra Europos Sąjungos prioritetas, daugiausia įgyvendinamas pagal priemonę COVAX.

               3. Pritarti atskirai nuorodai į lytinės ir reprodukcinės sveikatos priežiūros paslaugas asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, ir laikyti tai būdu skatinti lyčių lygybę ir moterų įgalėjimą visais atsako į ekstremaliąją visuomenės sveikatos situaciją etapais (OP14).

               Nei Priėmimo sąlygų direktyvoje (19 straipsnis), nei Kvalifikavimo direktyvoje (30 straipsnis), nei Pasiūlyme dėl 2016 m. direktyvos naujos redakcijos
                  17
                (18 straipsnis) galimybė teikti lytinės ir reprodukcinės sveikatos priežiūros paslaugas atskirai nenumatyta. Jose nustatyta, kad valstybės narės užtikrina būtinąją sveikatos priežiūrą, į kurią įeina bent skubioji pagalba ir būtiniausias ligų ir sunkių psichikos sutrikimų gydymas, ir teikia būtinąją medicininę arba kitą pagalbą specialiųjų priėmimo poreikių turintiems prašymus pateikusiems asmenims, įskaitant, jei reikia, reikiamą psichikos sveikatos priežiūrą. Todėl tikslinga išdėstyti ES poziciją šiuo klausimu.

               4. Atmesti OP7terAlt punkte išdėstytą pasiūlymą įtraukti į išvadą nuorodą, pagal kurią valstybės raginamos nenaudoti vienašališkų prievartinių priemonių, galinčių padaryti neigiamą poveikį priimančiųjų šalių galimybėms apsaugoti pabėgėlius ir susiaurinti humanitarinę erdvę.

               Ribojamosios priemonės (sankcijos) yra esminė ES bendros užsienio ir saugumo politikos (BUSP) priemonė, kuria naudodamasi ES gali prireikus įsikišti, kad užkirstų kelią konfliktams arba reaguotų į kylančias ar jau prasidėjusias krizes.

               Bet kuriuo atveju yra tikslinga išdėstyti poziciją, kurios turi būti Sąjungos vardu laikomasi Vykdomajame komitete, nes numatoma išvada gali padaryti įtakos bendroms pirmiau nurodytoms taisyklėms, įtvirtintoms Priėmimo sąlygų direktyvoje ir Prieglobsčio procedūrų direktyvoje.

               4.Teisinis pagrindas

               4.1.Procedūrinis teisinis pagrindas

               4.1.1.Principai

               Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 218 straipsnio 9 dalyje nustatyta, kad priimami sprendimai, kuriais nustatomos „pozicijos, kurios Sąjungos vardu priimamos susitarimu įsteigtame organe, kai tam organui reikia priimti teisinę galią turinčius aktus, išskyrus aktus, papildančius arba pakeičiančius susitarimo institucinę struktūrą“.

               SESV 218 straipsnio 9 dalis taikoma neatsižvelgiant į tai, ar Sąjunga yra atitinkamo organo narė ar susitarimo šalis
                  18
               .

               Teisinę galią turinčių aktų samprata apima aktus, kurie daro teisinį poveikį remiantis atitinkamo organo veiklą reglamentuojančiomis tarptautinės teisės normomis. Ji taip pat apima priemones, kurios pagal tarptautinę teisę neturi privalomojo poveikio, bet „gali labai paveikti ES teisės aktų leidėjo priimtus teisės aktus“
                  19
               .

               4.1.2.Teisinio pagrindo taikymas aptariamuoju atveju

               Vykdomasis komitetas yra organas, įsteigtas susitarimu, tiksliau, 1958 m. balandžio 30 d. Jungtinių Tautų Ekonomikos ir socialinių reikalų tarybos rezoliucija dėl Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomojo komiteto įsteigimo.

               Išvada, kurią Vykdomojo komiteto prašoma priimti, yra teisinę galią turintis aktas. Nors Vykdomojo komiteto išvados nėra teisiškai privalomos, jos padeda aiškinti tarptautinius pabėgėlių apsaugos standartus ir juos toliau plėtoti. Jos vaidina svarbų vaidmenį nustatant, kaip turi būti aiškinama ir taikoma 1951 m. Konvencija ir jos 1967 m. Protokolas. Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuras (UNHCR) remiasi Vykdomojo komiteto išvadomis atlikdamas savo pareigą prižiūrėti 1951 m. Konvencijos ir 1967 m. Protokolo nuostatų taikymą; pasirašiusiosios šalys turi sudaryti tam sąlygas pagal 1951 m. Konvencijos 35 straipsnį. Vykdomojo komiteto išvados padeda toliau plėtoti tarptautinę pabėgėlių apsaugos tvarką, papildant ir sustiprinant 1951 m. Konvenciją ir jos 1967 m. Protokolą; pasirašiusiosios šalys įsipareigojo to siekti
                  20
               , o JT Generalinė Asamblėja tam pritarė
                  21
               . Jomis įrodomos jau nusistovėjusios tarptautinės paprotinės teisės normos arba jomis remiantis kuriamos naujos teisės normos. Kartais didelę reikšmę joms suteikia nacionaliniai ir tarptautiniai teismai, įskaitant Europos Žmogaus Teisių Teismą
                  22
               .

               Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 18 straipsnyje garantuojama teisė į prieglobstį, deramai laikantis 1951 m. Konvencijos ir 1967 m. Protokolo taisyklių. Antrinė ES teisė yra grindžiama 1951 m. Konvencija ir jos 1967 m. Protokolu.

               Bendra Europos prieglobsčio sistema yra pagrįsta visapusišku ir nuodugniu 1951 m. Konvencijos ir 1967 m. Protokolo taikymu, joje įtvirtintas negrąžinimo principas (žr. Kvalifikavimo direktyvos 3 konstatuojamąją dalį, Priėmimo sąlygų direktyvos 3 konstatuojamąją dalį ir Prieglobsčio procedūrų direktyvos 3 konstatuojamąją dalį).

               Kvalifikavimo direktyvoje nustatyti pabėgėlio statuso apibrėžties ir pobūdžio reikalavimai, padedantys valstybių narių kompetentingoms institucijoms taikyti 1951 m Konvenciją (23 konstatuojamoji dalis). Joje taip pat nustatyti papildomos apsaugos statuso apibrėžties ir pobūdžio reikalavimai. Papildoma apsauga yra pagalbinė ir papildo pabėgėlių apsaugą, įtvirtintą 1951 m. Konvencijoje (33 konstatuojamoji dalis, taip pat žr. Prieglobsčio procedūrų direktyvos 25 konstatuojamąją dalį). Galiausiai pažymėtina, kad šios direktyvos įgyvendinimas turėtų būti įvertintas, atsižvelgiant visų pirma į valstybių narių tarptautinių įsipareigojimų dėl negrąžinimo raidą (48 konstatuojamoji dalis).

               Remiantis Priėmimo sąlygų direktyva (15 konstatuojamoji dalis), prašytojų sulaikymas turėtų būti taikomas pagal pamatinį principą, kad asmuo neturėtų būti sulaikomas vien dėl to, kad prašo tarptautinės apsaugos, visų pirma pagal tarptautinius teisinius valstybių narių įsipareigojimus ir pagal 1951 m. Konvencijos 31 straipsnį.

               Šie pagrindai gali būti taikomi numatomai išvadai. Numatomoje išvadoje išdėstyti standartai ir suderinta valstybių praktika, pagal kurią ekstremaliosios sveikatos situacijos atveju, remiantis per COVID-19 pandemiją įgyta patirtimi, asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, leidžiama naudotis prieglobsčio procedūromis, taikomi atvykimo ir judėjimo apribojimai ir teikiamos sveikatos priežiūros paslaugos. Joje tarptautinės pabėgėlių apsaugos tvarka plėtojama toliau: pripažįstama, kaip svarbu ekstremaliosios sveikatos situacijos atveju laikytis tarptautinės pabėgėlių teisės principų, ypač negrąžinimo principo, nurodoma, kad atvykimo į šalį apribojimai ir kitos pasienyje ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju taikomos priemonės siekiant apriboti patekimą į šalį turi būti taikomi taip, kad būtų gerbiama teisė prašyti prieglobsčio ir juo naudotis ir būtų laikomasi negrąžinimo principo, asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, judėjimo apribojimai siekiant apsaugoti visuomenės sveikatą turi būti taikomi nediskriminuojant ir tik tada, jei yra nustatyti teisės aktuose, yra būtini ir tomis aplinkybėmis pagrįsti, užtikrinama, kad asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju būtų teikiamos sveikatos priežiūros paslaugos, ir palankiai vertinamos prisitaikymo priemonės, kuriomis užtikrinamos tolesnės galimybės naudotis prieglobsčio sistema ir asmenų be pilietybės nustatymo procedūromis ir užtikrinamas šios sistemos ir procedūrų veikimas. Pirmiau išdėstyti aspektai yra reglamentuojami ES teisės normomis, o jų taikymas turėtų atitikti 1951 m. Konvenciją ir jos 1967 m. sausio 31 d. Protokolą. Šiuo atžvilgiu numatoma išvada gali padaryti didelę įtaką ES teisės aktų turiniui ir taikymui.

               Numatomu aktu susitarimo institucinė struktūra nėra nei papildoma, nei keičiama.

               Todėl siūlomo sprendimo procedūrinis teisinis pagrindas yra SESV 218 straipsnio 9 dalis.

               4.2.Materialinis teisinis pagrindas

               4.2.1.Principai

               Sprendimo pagal SESV 218 straipsnio 9 dalį materialinis teisinis pagrindas iš esmės priklauso nuo numatomo akto, dėl kurio Sąjungos vardu turi būti laikomasi tam tikros pozicijos, tikslo ir turinio. Jeigu numatytu aktu siekiama dviejų tikslų arba jį sudaro du elementai ir jeigu vieną iš tų tikslų ar elementų galima laikyti pagrindiniu, o kitą tik papildomu, sprendimas pagal SESV 218 straipsnio 9 dalį turi būti grindžiamas vieninteliu materialiniu teisiniu pagrindu – tuo, kurio reikalauja pagrindinis ar dominuojantis tikslas arba elementas.

               4.2.2.Teisinio pagrindo taikymas aptariamuoju atveju

               Siūlomo sprendimo pagrindinis tikslas ir turinys susiję su bendra Sąjungos prieglobsčio politika.

               Todėl siūlomo sprendimo materialinis teisinis pagrindas yra SESV 78 straipsnio 2 dalis.

               4.3.Išvada

               Siūlomo sprendimo teisinis pagrindas turėtų būti SESV 78 straipsnio 2 dalis kartu su SESV 218 straipsnio 9 dalimi.

               2021/0306 (NLE)

               Pasiūlymas

               TARYBOS SPRENDIMAS

               dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomojo komiteto 72-ojoje sesijoje, dėl išvados dėl tarptautinės apsaugos ir ilgalaikių sprendimų ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju patvirtinimo

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 78 straipsnio 2 dalį kartu su 218 straipsnio 9 dalimi,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,

               kadangi:

               (1)Rezoliucija dėl Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro (toliau – UNHCR) programos vykdomojo komiteto įsteigimo priimta 1958 m. balandžio 30 d. Jungtinių Tautų ekonomikos ir socialinių reikalų tarybos rezoliucija;

               (2)remiantis Rezoliucija, Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomasis komitetas veikia kaip patariamasis organas tarptautinės pabėgėlių apsaugos normų ir politikos klausimais;

               (3)2021 m. spalio 4–8 d. 72-ojoje sesijoje Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomasis komitetas turi patvirtinti išvadą dėl tarptautinės apsaugos ir ilgalaikių sprendimų ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju;

               (4)ši išvada rengiama Vykdomojo komiteto narių ir tarpvalstybinių organizacijų, kurios buvo pakviestos dalyvauti uždaruose posėdžiuose stebėtojų teisėmis, uždaruose posėdžiuose bendradarbiaujant su UNHCR ekspertais. Būdama stebėtoja Europos Sąjunga neturi teisės balsuoti, tačiau turi teisę kalbėti per Vykdomojo komiteto posėdžius ir pagal savo kompetenciją yra kviečiama dalyvauti uždaruose Vykdomojo komiteto posėdžiuose prieglobsčio ir pabėgėlių reikalų klausimais;

               (5)tikslinga išdėstyti poziciją, kurios Sąjungos vardu turi būti laikomasi Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomajame komitete, nes numatoma išvada gali labai paveikti Sąjungos teisės turinį;

               (6)Sąjunga turėtų pritarti tam, kad numatoma išvada dėl tarptautinės apsaugos ir ilgalaikių sprendimų ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju būtų patvirtinta;

               (7)Sąjunga turėtų pritarti tam, kad ekstremaliosios sveikatos situacijos atveju būtų laikomasi tarptautinės pabėgėlių teisės, ypač negrąžinimo principo, taip pat būtų gerbiama teisė prašyti prieglobsčio ir juo naudotis, o judėjimo apribojimai nebūtų diskriminuojantys, atitiktų teisės normas, būtų būtini, tomis aplinkybėmis pagrįsti ir atitiktų tarptautinę teisę;

               (8)Sąjunga taip pat turėtų pritarti tam, kad patekimo į valstybes apribojimai ir kitos pasienyje taikomos priemonės, kuriomis ribojamas patekimas į valstybes ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju, būtų laikinos, nediskriminuojančios, būtinos, proporcingos, tomis aplinkybėmis pagrįstos ir kad jų imantis būtų saugoma visuomenės sveikata, bet kartu gerbiama teisė prašyti prieglobsčio ir juo naudotis, būtų laikomasi negrąžinimo principo ir galiojančių pagal tarptautinę teisę, įskaitant tarptautinę pabėgėlių teisę, prisiimtų įsipareigojimų;

               (9)prie „asmenų, dėl kurių UNCHR reiškia susirūpinimą“ priskiriami pabėgėliai, prieglobsčio prašytojai, grįžę pabėgėliai, asmenys be pilietybės ir šalies viduje perkelti asmenys. Sąjunga turėtų pritarti tam, kad asmenys, nukentėję nuo seksualinio smurto ir smurto dėl lyties, būtų priskirti prie „asmenų, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą“, kai valstybės yra raginamos atsako į pandemiją priemonėmis spręsti psichikos sveikatos ir psichologinės gerovės klausimus – didinti neatidėliotinos pagalbos psichikos sveikatos srityje ir psichologinės pagalbos prieinamumą tokiems asmenims ir toliau stiprinti tas priemones, be kita ko, teikiant tarptautinę paramą;

               (10)Sąjunga turėtų pritarti tam, kad lytinės ir reprodukcinės sveikatos priežiūros paslaugos ir vakcinos būtų priskirtos prie asmenų, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, ir jų priimančiųjų bendruomenių humanitarinių poreikių ir kad valstybės jas vertintų ir laikytų humanitarinio atsako į ekstremaliąją visuomenės sveikatos situaciją dalimi;

               (11)Sąjunga turėtų pritarti tam, kad asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, lytinės ir reprodukcinės sveikatos priežiūros paslaugos būtų teikiamos kartu su pagrindinėmis sveikatos priežiūros paslaugomis ir psichologine pagalba tik imantis atsako į ekstremaliąją visuomenės sveikatos situaciją priemonių;

               (12)Sąjunga turėtų atmesti bet kokį pasiūlymą dėl vienašališkų prievartinių priemonių naudojimo;

               (13)Sąjungos poziciją turi solidariai išreikšti Sąjungos valstybės narės, kurios yra Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomojo komiteto narės;

               (14)[pagal prie Europos Sąjungos sutarties (ES sutartis) ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) pridedamo Protokolo (Nr. 21) dėl Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės 1 ir 2 straipsnius ir nedarant poveikio to protokolo 4 straipsniui Airija nedalyvauja priimant šį sprendimą ir jis nėra jai privalomas ar taikomas;] ARBA [pagal prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridedamo Protokolo (Nr. 21) dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės 3 straipsnį Airija pranešė apie savo pageidavimą dalyvauti priimant ir taikant šį sprendimą;]

               (15)
                     pagal prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridedamo Protokolo (Nr. 22) dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šį sprendimą ir jis nėra jai privalomas ar taikomas,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               Pozicija, kurios Sąjungos vardu turi būti laikomasi Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomojo komiteto 72-ojoje sesijoje, dėl išvados dėl tarptautinės apsaugos ir ilgalaikių sprendimų ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju patvirtinimo, grindžiama prie šio sprendimo pridėtu Vykdomojo komiteto išvadų projektu.

               2 straipsnis

               Jeigu per Vykdomojo komiteto 72-ąją sesiją arba prieš ją bus pateikta naujų pasiūlymų dėl šio sprendimo priedo dalyko, dėl kurių Sąjunga pozicijos dar nėra išreiškusi, Sąjungos pozicija nurodoma suderinus su Sąjunga prieš Vykdomajam komitetui patvirtinant išvadą. Tokiais atvejais Sąjungos pozicija atitinka galiojančią Sąjungos politiką ir teisės aktus.

               3 straipsnis

               1 straipsnyje nurodytą poziciją solidariai išreiškia 72-ojoje sesijoje dalyvaujančios Sąjungos valstybės narės, kurios yra Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomojo komiteto narės.

               4 straipsnis

               Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                  Pirmininkas

                     (1)

                        2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/32/ES dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos, OL L 180, 2013 6 29, p. 60–95.

                     (2)

                        2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/95/ES dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo prie tarptautinės apsaugos gavėjų, vienodo statuso pabėgėliams arba papildomą apsaugą galintiems gauti asmenims ir suteikiamos apsaugos pobūdžio reikalavimų (nauja redakcija), OL L 337, 2011 12 20, p. 9–26.

                     (3)

                        1951 m. Konvencija dėl pabėgėlių statuso, 189 U.N.T.S. 137, įsigaliojo 1954 m. balandžio 22 d.

                     (4)

                        1967 m. Protokolas dėl pabėgėlių statuso, 606 U.N.T.S. 267, įsigaliojo 1967 m. spalio 4 d.

                     (5)

                        COM(2016) 467 final, iš dalies pakeistas pasiūlymu COM(2020) 611 final, 2016/0224(COD) Briuselis, 2020 9 23.

                     (6)

                        2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/399 dėl taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Sąjungos kodekso (Šengeno sienų kodeksas), OL L 77, 2016 3 23, p. 1–52, 6 straipsnis.

                     (7)

                        Šengeno sienų kodekso 3 straipsnis.

                     (8)

                        COM(2020) 115 final.

                     (9)

                        2020 m. birželio 30 d. Tarybos rekomendacija (ES) 2020/912 dėl laikino nebūtinų kelionių į ES apribojimo ir galimo tokio apribojimo panaikinimo, ST/9208/2020/INIT, OL L 208I, 2020 7 1, p. 1–7.

                     (10)

                        COVID-19. Aktualių ES prieglobsčio ir grąžinimo procedūrų nuostatų įgyvendinimo ir perkėlimo į ES gairės, Briuselis, 2020 4 16, C(2020) 2516 final.

                     (11)

                        2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/33/ES, kuria nustatomos normos dėl tarptautinės apsaugos prašytojų priėmimo (nauja redakcija), OL L 180, 2013 6 29, p. 96–116.

                     (12)

                        2021 m. birželio 24 d. Europos Vadovų Tarybos išvados.

                     (13)

                        Komisijos komunikatas Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui dėl naujo Migracijos ir prieglobsčio pakto, COM(2020) 609 final.

                     (14)

                        COM(2021) 120 final.

                     (15)

                        COM(2020) 758 final.

                     (16)

                        COM (2016) 468 final.

                     (17)

                        Pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, kuria nustatomos normos dėl tarptautinės apsaugos prašytojų priėmimo (nauja redakcija), COM(2016) 0465 final - 2016/0222 (COD).

                     (18)

                        Sprendimo Vokietija prieš Tarybą (OIV), C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 64 punktas.

                     (19)

                        Sprendimo Vokietija prieš Tarybą (OIV), C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, 61–64 punktai.

                     (20)

                        Valstybių, kurios yra 1951 m. Konvencijos ir (arba) jos 1967 m. Protokolo šalys, 2001 m. gruodžio 13 d. deklaracijos dėl pabėgėlių statuso 7 punktas.

                     (21)

                        2001 m. gruodžio 18 d. Rezoliucijos A/RES/57/187 4 punktas.

                     (22)

                        2008 m. sausio 29 d. EŽTT (Didžioji kolegija) Sprendimas Saadi prieš Jungtinę Karalystę (peticija Nr. 13229/03).

    ---documentbreak---

               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2021 09 30
            COM(2021) 597 final

            PRIEDAS
            prie
            Pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo
            dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro programos vykdomojo komiteto 72-ojoje sesijoje, dėl išvados dėl tarptautinės apsaugos ir ilgalaikių sprendimų ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju patvirtinimo

               PRIEDAS

               VYKDOMOJO KOMITETO IŠVADA DĖL TARPTAUTINĖS APSAUGOS IR ILGALAIKIŲ SPRENDIMŲ EKSTREMALIOSIOS VISUOMENĖS SVEIKATOS SITUACIJOS ATVEJU

               Vykdomasis komitetas,

               PP1. pripažindamas, kad COVID-19 pandemija dėl precedento neturinčių daugialypių padarinių kelia grėsmę žmonių sveikatai, saugai ir gerovei, įskaitant humanitarinį poveikį pabėgėliams, prieglobsčio prašytojams, grįžusiems pabėgėliams, asmenims be pilietybės ir – daugeliu atvejų – šalių viduje perkeltiems asmenims (toliau – asmenys, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą), taip pat kelia didesnę riziką apsaugai;

               PP2. taip pat pripažindamas, kad labiausiai nukenčia neturtingi ir labiausiai pažeidžiami asmenys ir kad pandemijos poveikis turės padarinių vystymosi pažangai ir trukdys siekti darnaus vystymosi tikslų, įskaitant 3.8 tikslą
                  1
               ;

               PP2bis. taip pat pripažindamas, kad didžiausią dalį pasaulio pabėgėlių ir kitų perkeltų asmenų priima mažų ir vidutinių pajamų šalys, labiausiai nukentėjusios nuo COVID-19 pandemijos, kuri labai paveikė jų visuomenės sveikatą ir sukėlė socialinių ir ekonominių padarinių;

               PP3. taip pat pripažindamas ypatingą COVID-19 pandemijos poveikį ir šios pandemijos daugialypius padarinius asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, ir daugeliui jų priimančiųjų bendruomenių, įskaitant poveikį sveikatai, padidėjusią seksualinio smurto ir smurto dėl lyties, diskriminacijos riziką, riziką ekonomikai, galimybėms teikti humanitarinę pagalbą ir gauti išsilavinimą;

               PP4. dar kartą patvirtindamas kiekvieno žmogaus, niekaip neišskiriant nė vieno, teisę į kuo geriausią fizinę ir psichikos sveikatą;

               PP4bis. taip pat pripažindamas, kad galimybė laiku gauti saugių ir veiksmingų vakcinų, vaistų, sveikatos technologijų ir gydomųjų sveikatos priemonių yra svarbi tam, kad ta teise būtų galima naudotis, turint galvoje tai, kad intensyvus skiepijimas nuo COVID-19 yra pasaulinė viešoji sveikatos gėrybė, padedanti užtikrinti viruso plitimo prevenciją, riboti ir stabdyti viruso plitimą, kad pandemija pasibaigtų;

               PP5. pripažindamas, kad tokiai tarptautinio masto ekstremaliajai visuomenės sveikatos situacijai kaip COVID-19 pandemija reikalingas visuotinis atsakas, grindžiamas vienybe, solidarumu ir glaudesniu tarptautiniu bendradarbiavimu;

               PP6. dar kartą patvirtindamas savo įsipareigojimą prisidėti prie tarptautinio solidarumo ir dalytis atsakomybe bei našta, kurį prisiėmė visi tarptautinės bendruomenės nariai, ir primindamas tarptautinio bendradarbiavimo svarbą, ypač tai, kad svarbu remti bendruomenes ir šalis, priimančias didelę dalį pabėgėlių, padėti užtikrinti apsaugą ir pagalbą bei įgyvendinti sprendimus, ypač ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju;

               PP7. pripažindamas, kad valstybės turi teisę imtis visuomenės sveikatos apsaugos priemonių; kartu primindamas, kad tos priemonės turi būti įgyvendinamos taip, kad nebūtų pažeistos valstybių pareigos pagal tarptautinę teisę, įskaitant tarptautinę pabėgėlių teisę, žmogaus teises ir, kai ji taikytina, tarptautinę humanitarinę teisę;

               PP8. primindamas, kad valstybės turi suverenią galią reguliuoti ne savo piliečių patekimą į jas, visapusiškai laikydamosi negrąžinimo principo ir taikytinos tarptautinės teisės, įskaitant tarptautinę pabėgėlių teisę;

               PP9. primindamas Pasaulinį susitarimą dėl pabėgėlių, įskaitant naštos ir atsakomybės dalijimosi principą;

               PP10. primindamas atitinkamas Vykdomojo komiteto išvadas, įskaitant išvadą Nr. 64 (XLI) (1990 m.) dėl moterų pabėgėlių ir tarptautinės apsaugos, Nr. 84 (XLVIII) (1997 m.) dėl vaikų ir paauglių pabėgėlių, Nr. 105 (LVII) (2006 m.) dėl riziką patiriančių moterų ir mergaičių, Nr. 106 (LVII) (2006 m.) dėl asmenų be pilietybės nustatymo, pilietybės neturėjimo prevencijos ir mažinimo ir asmenų be pilietybės apsaugos, Nr. 107 (LVIII) (2007 m.) dėl riziką patiriančių vaikų, Nr. 110 (LXI) (2010 m.) dėl pabėgėlių su negalia ir kitų asmenų su negalia, kuriems UNHCR teikia apsaugą ir pagalbą, Nr. 109 (LX) (2009 m.) dėl užsitęsusios pabėgėlių krizės, Nr. 111 (LXIV) (2013 m.) dėl civilinės registracijos ir Nr. 112 (LXVII) (2016 m.) dėl tarptautinio bendradarbiavimo iš apsaugos ir sprendimų perspektyvos;

               Įtrauki politika, galimybės naudotis sveikatos priežiūros ir kitomis paslaugomis

               OP1. palankiai vertina priemones, kurių ėmėsi valstybės, siekdamos sukurti palankesnes sąlygas asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, be diskriminacijos naudotis sveikatos priežiūros paslaugomis ir infekcijos ribojimo bei prevencijos priemonėmis, įskaitant vakcinavimą, ir tuos asmenis įtraukti į šias paslaugas ir priemones, gerbiant kiekvieno asmens teisę turėti kuo geriausią fizinę ir psichikos sveikatą;

               OP2. ragina valstybes stengtis, kad asmenys, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, būtų dar labiau įtraukti į sveikatos priežiūros paslaugas; taip pat ragina toliau teikti paramą valstybėms, kad jos galėtų stiprinti ir plėsti sveikatos sistemų pajėgumus ir patenkinti asmenų, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, ir juos priimančių bendruomenių poreikius;

               OP3. ragina valstybes užtikrinti, kad pilietybės arba su ja susijusių dokumentų neturėjimas netaptų kliūtimi naudotis sveikatos priežiūros paslaugomis, ir asmenims be pilietybės sukurti palankesnes sąlygas jomis naudotis;

               OP4. palankiai vertina veiksmingas infekcijos plitimo prevencijos priemones ir ragina jas taikyti toliau bei valdyti asmenų, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, įskaitant stovyklose, prieglaudose ir kitose apgyvendinimo vietose esančius asmenis, patiriamą riziką sveikatai; taip pat ragina suteikti gyvenamąją vietą, taikyti prevencines priemones ir suteikti gydymą, jei to prireiktų, taip pat suteikti galimybę naudotis saugiu vandeniu, sanitarinėmis priemonėmis, be kita ko, reikiamus standartus atitinkančiomis higienos sąlygomis;

               OP5. ragina taikyti priemones, padedančias nustatyti ir patenkinti konkrečius sveikatos poreikius ir šalinti kliūtis, iškilusias ekstremaliosios sveikatos situacijos atveju, taip pat ginti vaikų, moterų, paauglių mergaičių, vyresnių asmenų, asmenų su negalia ir ilgalaikių sveikatos problemų turinčių asmenų prioritetus ir galimybes;

               OP5bis. ragina UNHCR ir jo partnerius atsako į ekstremaliąją sveikatos situaciją rengimo, planavimo ir vykdymo etapais palaikyti pakankamus pajėgumus sveikatos srities atsakui paremti (be kita ko, per nacionalines tarnybas), kad šis atsakas taip pat apimtų asmenis, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, ir priimančiąsias bendruomenes;

               OP6. ragina valstybes ir UNHCR imantis atsako į pandemiją priemonių spręsti psichikos sveikatos ir psichologinės gerovės klausimus – didinti neatidėliotinos pagalbos psichikos sveikatos srityje ir psichologinės pagalbos prieinamumą asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą [įskaitant asmenis, nukentėjusius nuo seksualinio smurto ir smurto dėl lyties], ir jų priimančiosioms bendruomenėms; taip pat ragina tokias priemones stiprinti toliau, be kita ko, teikiant tarptautinę paramą;

               OP6bis. ragina UNHCR ir jo partnerius ir toliau užtikrinti, kad per COVID-19 pandemiją ir kitais ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atvejais įgyta patirtis ir išmoktos pamokos būtų išnaudotos kaip informacijos šaltinis ir padėtų sustiprinti planavimą, pasirengimą ir reagavimą į tokius ekstremaliosios situacijos atvejus, įskaitant psichikos sveikatos ir psichologinės pagalbos sritis;

               Tarptautinis bendradarbiavimas ir dalijimas našta bei atsakomybe

               OP7. palankiai vertina tolesnį priimančiųjų šalių svetingumą ir tai, kad jų taikomos visuomenės sveikatos srities atsako priemonės apima ir pabėgėlius, taip pat palankiai vertina rėmėjų dosnumą reaguojant į asmenų, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, per COVID-19 pandemiją atsiradusius apsaugos poreikius; pabrėžia didžiulę tarptautinio bendradarbiavimo svarbą pabėgėlių apsaugai ir ilgalaikių sprendimų įgyvendinimui ir pakartoja savo įsipareigojimą prisidėti prie tarptautinio solidarumo ir teisingai dalytis našta bei atsakomybe;

               OP7bis. ragina valstybes ir kitus partnerius skubiai prisidėti prie finansavimo ir padėti teisingai paskirstyti saugias ir veiksmingas diagnostikos, gydomąsias priemones bei vakcinas, taip pat toliau tirti novatoriškus finansavimo mechanizmus, kuriais būtų galima užtikrinti įperkamą, savalaikę, teisingą galimybę visiems naudotis COVID-19 vakcinomis ir sąžiningą jų paskirstymą visiems, įskaitant asmenis, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, ir jų priimančiąsias bendruomenes;

               ES TURI ATMESTI:[OP7terAlt: labai ragina visas valstybes susilaikyti nuo vienašališkų prievartinių priemonių, kurios gali neigiamai paveikti priimančiųjų šalių pajėgumą apsaugoti pabėgėlius ir susiaurinti humanitarinę erdvę, ypač tebesitęsiant pandemijai, kai savalaikės ir teisingos galimybės gauti veiksmingą ir įperkamą vakciną nuo COVID-19 yra būtinos tam, kad pabėgėlių ir priimančiosios bendruomenės būtų apsaugotos nuo viruso plitimo;]

               Patekimo į šalis, judėjimo ir galimybės prašyti prieglobsčio apribojimai 4

               OP8. palankiai vertina veiksmus, kurių ėmėsi valstybės, siekdamos užtikrinti, kad susiklosčius ekstremaliajai visuomenės sveikatos situacijai pasienyje taikomos patekimo į tas valstybes ribojimo priemonės būtų laikinos, nediskriminuojančios, būtinos, proporcingos, tomis aplinkybėmis pagrįstos ir kad jų imantis būtų saugoma visuomenės sveikata, bet kartu gerbiama teisė prašyti prieglobsčio ir juo naudotis, būtų laikomasi negrąžinimo principo ir galiojančių pagal tarptautinę teisę, įskaitant tarptautinę pabėgėlių teisę, prisiimtų įsipareigojimų;

               OP9. palankiai vertina prisitaikymo priemones, kurių ėmėsi valstybės ir UNHCR, siekdami užtikrinti tolesnes galimybes naudotis prieglobsčio sistema, asmenų be pilietybės nustatymo, registravimo, dokumentų išdavimo ir kitais atitinkamais procesais, skirtais asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, įskaitant technologijų naudojimą nuotoliniams pokalbiams rengti, gimimų registracijos termino ir pilietybės bei gyvenimo šalyje dokumentų galiojimo pratęsimą, ir užtikrinti, kad ši sistema bei procesai veiktų, ir ragina kitas valstybes nares, UNHCR ir partnerius prireikus ir toliau remti valstybes šioje srityje;

               OP10. pažymi, jog svarbu užtikrinti, kad bet kokie asmenų, dėl kurių reiškiamas susirūpinimas, judėjimo apribojimai siekiant apsaugoti visuomenės sveikatą nebūtų diskriminuojantys, atitiktų teisės normas, būtų būtini, tomis aplinkybėmis pagrįsti ir atitiktų kitas tarptautinės teisės nuostatas, taip pat palankiai vertina naudojamas alternatyvas sulaikymui, kuriomis užtikrinama, kad būtų laikomasi visuomenės sveikatos priemonių;

               OP11. pabrėžia, kad reikia visapusiškai gerbti žmogaus teises ir kad imantis atsako į pandemiją priemonių negali būti jokios formos diskriminacijos, rasizmo ir ksenofobijos;

               Platesnio ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos poveikio mažinimas

               Pernumeruotas OP12. yra susirūpinęs dėl daugialypio COVID-19 poveikio asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, ir jų priimančiosioms bendruomenėms, įskaitant padidėjusį skurdą, itin didelį švietimo sutrikdymą, padidėjusį maisto stygių, ribotas pragyvenimo galimybes ir išaugusį seksualinį smurtą ir smurtą dėl lyties;

               Pernumeruotas OP13. ragina valstybes nares bendradarbiaujant su UNHCR ir padedant kitiems suinteresuotiesiems subjektams užtikrinti, kad asmenų, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, ir jų priimančiųjų bendruomenių humanitariniai poreikiai, įskaitant švarų vandenį, maistą ir mitybą, prieglaudas, švietimą, pragyvenimą, energiją, sveikatą, [įskaitant seksualinę ir reprodukcinę sveikatą] [priežiūros paslaugas] [įskaitant vakcinas] ir kiti apsaugos poreikiai būtų laikomi humanitarinio atsako į ekstremaliąją visuomenės sveikatos situaciją, įskaitant atsaką, kai yra laiku suteikiami pakankami ištekliai, dalimi, kartu užtikrinant, kad jų bendradarbiavimo pastangos visapusiškai atitiktų humanitarinius principus;

               Pernumeruotas OP14. palankiai vertina lyčių lygybę ir moterų įgalėjimą ir ragina valstybes nares, UNHCR ir kitus suinteresuotuosius subjektus tai skatinti visais atsako į ekstremaliąją visuomenės sveikatos situaciją etapais ir šiuo atžvilgiu ragina valstybes nares bendradarbiaujant su UNHCR ir padedant kitiems suinteresuotiesiems subjektams užtikrinti galimybes asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, patikimai ir saugiai naudotis [lytinės ir reprodukcinės sveikatos priežiūros paslaugomis], pagrindinėmis sveikatos priežiūros paslaugomis ir psichologine pagalba nuo pat ekstremaliosios situacijos pradžios, kartu pripažįstant, kad atitinkamos paslaugos yra svarbios tam, kad būtų veiksmingai patenkinti moterų, paauglių mergaičių ir kūdikių poreikiai ir kad jie būtų apsaugoti nuo sergamumo ir mirtingumo, kuris pasireiškia susiklosčius ekstremaliajai humanitarinei situacijai, tačiau kurio įmanoma išvengti;

               Pernumeruotas OP15. ragina visus dalyvius padvigubinti pastangas ir padėti valstybėms kuo labiau sumažinti ir panaikinti ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos poveikį asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, tarp jų – vaikams, įskaitant sumažėjusias galimybes gauti išsilavinimą, išaugusį skurdą, vaikų, nepilnamečių ir priverstines santuokas, prekybą žmonėmis, kitą smurtą, išnaudojimą ir prievartą, įskaitant vaikų darbą, vaikų samdymą, šeimų išsiskyrimą, ir stengtis suteikti jiems pagrindą kurti geresnę ateitį;

               Ilgalaikiai sprendimai

               OP16. reiškia susirūpinimą dėl to, kad COVID-19 pandemija padarė reikšmingą poveikį ilgalaikių sprendimų įgyvendinimui; pabrėžia jų svarbą ir tai, kad tų sprendimų užtikrinimas yra vienas iš pagrindinių tarptautinės apsaugos tikslų; ragina visus, taip pat ir valstybes, UNHCR ir kitus partnerius, ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos aplinkybėmis toliau aktyviai veikti ir:

               a. kurti įgalinančias sąlygas kilmės šalyse, įskaitant pastangas šalinti pagrindines priežastis, kad būtų galima saugiai ir oriai įgyvendinti savanorišką pabėgėlių repatriaciją ir tvarią grįžusiųjų reintegraciją, įskaitant reikiamas visuomenės sveikatos priemones;

               b. remti perkėlimą į ES, įskaitant į daugiau perkėlimo vietų dabartinėse perkėlimo valstybėse ir naujas vietas papildomose valstybėse; taikyti ir plėsti lanksčius metodus, kuriais būtų tvarkomas ir palengvinamas savalaikis išvykimas, kartu saugant visuomenės sveikatą;

               c. kurti palankesnes sąlygas naudotis papildomais atvykimo būdais, įskaitant šeimos susijungimą, galimybes dalyvauti darbo rinkoje ir studijuoti laikantis nacionalinės teisės, taip prisidedant prie ilgalaikių sprendimų įgyvendinimo, ir

               d. padėti stiprinti asmenų, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, savarankiškumą ir, jei tai tikslinga, suteikti galimybių juos integruoti;

               OP16bis. taip pat reiškia susirūpinimą dėl to, kad COVID-19 pandemija padarė didžiulį poveikį ilgalaikių sprendimų, skirtų šalių viduje perkeltiems asmenims, įgyvendinimui, ir ragina toliau padėti nacionalinėms valdžios institucijoms kurti įgalinančias sąlygas, kuriomis būtų galima įgyvendinti šalių viduje perkeltiems asmenims skirtus ilgalaikius sprendimus, įskaitant jų savanorišką, saugų ir orų grįžimą, integravimąsi vietoje arba įsikūrimą kitoje šalies dalyje;

               Ryšys su asmenimis, dėl kurių reiškiamas susirūpinimas, ir jų indėlis

               OP22. pažymi abipusio ryšio su asmenimis, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, naudą ir galimybes informuoti juos apie jiems svarbius dalykus ir konsultuotis su jais dėl tų dalykų, be kita ko, siekiant pagerinti sveikatos priemonių poveikį;

               OP23. palankiai vertina ir ragina taikyti priemones, kurios leistų asmenims, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą, pritaikyti savo įgūdžius ir įnešti kitokį teigiamą savo indėlį, be kita ko, teikiant medicinos, mokymo ir kitas paslaugas, kai tokia parama padėtų švelninti ekstremaliąją visuomenės sveikatos situaciją ir didinti priimančiųjų bendruomenių gerovę, ir ragina UNHCR planuojant apsaugos atsakomąsias priemones atsižvelgti į tų asmenų nuomonę ir patirtį;

               OP23bisAlt. pažymi, kad vis daugiau naudojantis skaitmeninėmis priemonėmis atsirado galimybių toliau teikti paslaugas ir užmegzti glaudesnius ryšius su asmenimis, dėl kurių UNHCR reiškia susirūpinimą; ragina UNHCR bendradarbiaujant su suinteresuotosiomis valstybėmis ir kitais atitinkamais suinteresuotaisiais subjektais toliau nagrinėti platesnes galimybes išnaudoti atitinkamas skaitmenines priemones, taip pat diegti novatoriškus duomenų rinkimo, administravimo ir dalijimosi jais metodus, laikantis nacionalinių įstatymų ir taikytinų tarptautinių privatumo ir duomenų apsaugos standartų bei principų; ir

               OP23ter. pažymi riziką, kurią ekstremaliosios visuomenės sveikatos situacijos atveju kelia klaidinga informacija, ir tai, kaip svarbu kovoti su tokia informacija – skelbti asmenims, dėl kurių reiškiamas susirūpinimas, lengvai suprantamus ir prieinamus faktus; pripažįsta, kad asmenims, dėl kurių reiškiamas susirūpinimas, tenka labai svarbus vaidmuo šią informaciją skleidžiant toliau.

                     (1)

                        Taip pat žr. JT Generalinės Asamblėjos rezoliuciją A/RES/70/1.