				|

		52013PC0197

			Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo nustatomos išorės jūrų sienų stebėjimo vykdant Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros koordinuojamą operatyvų bendradarbiavimą taisyklės /* COM/2013/0197 final - 2013/0106 (COD) */

			   	AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
1.           PASIŪLYMO APLINKYBĖS
1.1.        Tarybos direktyvos
2010/252/ES[1] priėmimo procedūra
2009 m. spalio mėn. Europos Vadovų Taryba
pakvietė Komisiją teikti pasiūlymus, kurie leistų nustatyti „aiškias bendras
veiklos procedūras, apimančias aiškias taisykles, taikomas dalyvaujant bendrose
operacijose jūroje, tinkamai atsižvelgiant į poreikį užtikrinti mišriuose
srautuose keliaujančių asmenų apsaugą, laikantis tarptautinės teisės“[2]. Tai buvo dar kartą patvirtinta
2009 m. gruodžio mėn. Stokholmo programoje, kai Europos Vadovų Taryba paprašė
Komisijos ne vėliau kaip 2010 m. pateikti pasiūlymus, kuriais būtų patikslintas
ir sustiprintas Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos
valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros (toliau – Agentūra) vaidmuo ir
būtų parengtos „aiškios taisyklės, taikomos dalyvaujant bendrose operacijose
jūroje, tinkamai atsižvelgiant į poreikį užtikrinti mišriuose srautuose
keliaujančių asmenų apsaugą, laikantis tarptautinės teisės“[3].
Reaguodama į šiuos Europos Vadovų Tarybos
raginimus 2010 m. Taryba priėmė Sprendimą 2010/252/ES (toliau – Sprendimas)
siekiant sustiprinti Agentūros koordinuojamas sienų stebėjimo operacijas ir
nustatyti aiškias veiksmų taisykles bendro patruliavimo ir perimtų bei išgelbėtų
asmenų išlaipinimo srityse, kad būtų užtikrintas tarptautinės pagalbos
prašančių asmenų saugumas ir būtų išvengta žūčių jūroje. Remdamasi Šengeno
sienų kodekso[4]
12 straipsnio 5 dalimi Komisija nusprendė pateikti pasiūlymą pagal
komitologijos procedūrą ir šį sprendimą laiko papildoma sienų stebėjimo
kontrolės priemone.
Sprendimas laikomas būtinu ir tinkamu siekiant
sienų stebėjimo tikslo, t. y. užkirsti kelią neleistinam sienų kirtimui. Šiuo
požiūriu manyta, kad stebėjimas ne tik apima aptikimo sąvoką, bet yra už ją
platesnis – jam priskiriami ir kiti veiksmai, pvz., neteisėtai į Sąjungą
bandančių patekti laivų perėmimas. Paieškos ir gelbėjimo veiksmų sąsaja su
sienų stebėjimu buvo pagrįsta susiklosčiusia praktika, nes aptikti nepatikimais
laivais plaukiantys migrantai kartais būna ištikti nelaimės.
Į šį sprendimą kaip į vieną teisinę priemonę
buvo įtrauktos esamos ES ir tarptautinės teisės nuostatos. Taip buvo siekta
susitvarkyti su valstybių narių priimtos tarptautinės jūrų teisės skirtingu
interpretavimu ir vykdoma skirtinga praktika, kad būtų užtikrintas Agentūros
koordinuojamų jūrų operacijų veiksmingumas. Grėsė rizika, kad jūrų operacijos
metu susiklosčius tokiai pačiai situacijai bus taikomos skirtingos, netgi
vienos kitoms prieštaraujančios taisyklės. Dėl tokio teisinio netikrumo
valstybės narės menkai dalyvaudavo Agentūros koordinuojamose jūrų operacijose
jų indėlį vertinant pagal skiriamų orlaivių, laivų skaičių ir žmogiškųjų
išteklių mastą. Dėl to savo ruožtu operacijos nebuvo tokios veiksmingos ir
menko pastangos siekti solidarumo ES lygmeniu.
Sprendimu siekiama geriau apsaugoti
pagrindines teises ir užtikrinti, kad vykdant jūrų operacijas būtų laikomasi negrąžinimo
principo. Kai kurios valstybės narės, Europos Parlamento nariai, žmogaus teisių
organizacijos ir akademinės bendruomenės atstovai abejojo, ar vykdant Agentūros
koordinuojamas jūrų operacijas, ypač atvirojoje jūroje, paisoma pagrindinių
teisių ir pabėgėlių teisių. Šiuos susirūpinimą keliančius klausimus siekiama
spręsti šiuo sprendimu: nustatoma keletas garantijų, kad būtų paisoma šių
teisių, pvz., reikalavimas informuoti perimtus arba išgelbėtus asmenis apie
išlaipinimo vietą, specialios nuostatos dėl pažeidžiamų asmenų poreikių ir
reikalavimas, kad sienos apsaugos pareigūnai būtų supažindinti su atitinkamomis
pagrindinėmis teisėmis ir pabėgėlių teise.
Šis sprendimas
buvo priimtas 2010 m. balandžio 26 d. kaip Tarybos sprendimas pagal reguliavimo
procedūrą su tikrinimu. Europos Parlamentas manė, kad sprendimas turėjo būti
priimtas pagal įprastą teisėkūros procedūrą, o ne pagal komitologijos
procedūrą. Todėl jis kreipėsi į Europos Sąjungos Teisingumo Teismą (toliau –
Teismas) ir pateikė ieškinį prieš Tarybą reikalaudamas panaikinti Sprendimą.
1.2.        C-355/10: Europos Parlamentas
prieš Tarybą[5]
Europos Parlamentas mano, kad Sprendimu
viršijami pagal Šengeno sienų kodekso 12 straipsnio 5 dalį suteikti
įgyvendinimo įgaliojimai, nes i) juo į Šengeno sienų kodeksą įvesti nauji
esminiai elementai, ii) juo pakeisti Šengeno sienų kodekso esminiai elementai
ir iii) juo pakeistas Reglamento (EB) Nr. 2007/2004[6] turinys. Taryba pareiškė, kad
ieškinys yra nepriimtinas ir kartu teigė, kad ieškinys yra nepagrįstas.
Komisija kaip vienintelė į bylą įstojusi šalis palaikė Tarybą.
2012 m. rugsėjo 5 d. Teismas paskelbė
nuosprendį. Jis panaikino Sprendimą pagal pirmą pagrindą laikydamas, kad
nuostatos dėl perėmimo priemonių, gelbėjimo ir išlaipinimo yra pagrindinio
teisės akto, t. y. Šengeno sienų kodekso, esminiai elementai. Jis nenagrinėjo,
ar Sprendimu pakeičiami Šengeno sienų kodekso esminiai elementai arba ar juo
pakeičiamas Reglamento (EB) Nr. 2007/2004 turinys.
Teismas nusprendė
palikti Sprendimą galioti, kol jis per protingą laikotarpį nebus pakeistas
naujomis taisyklėmis.
2.           KONSULTACIJŲ SU
SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI
Svarstant, ar būtina atlikti poveikio
vertinimą, buvo atsižvelgta į toliau nurodytą informaciją.
Pirma, prieš priimant Tarybos direktyvą
2010/252/ES buvo atliktas didelio masto parengiamasis darbas. 2005 m. Taryba
paprašė Komisijos išanalizuoti teisinę sistemą, taikomą sienos stebėjimo
operacijoms jūroje, ir vėliau parengti Sąjungos lygmens taisykles. 2007 m.
Komisija pateikė studiją, kurioje nagrinėjo tarptautinės teisės sistemos
aspektus: išorės jūrų sienų stebėjimą ir veiksmingo jos vykdymo kliūtis[7]. Tais pačiais metais Komisija
įsteigė neoficialią grupę, sudarytą iš valstybių narių, Agentūros, Jungtinių
Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuro ir Tarptautinės migracijos
organizacijos ekspertų, kad parengtų Agentūros koordinuojamų jūrų operacijų
vykdymo gaires. Šios neoficialios grupės darbo rezultatais Komisija pasinaudojo
kaip pasiūlymo projekto, pateikto pagal komitologijos procedūrą, pagrindu.
Antra, siekdama parengti šį pasiūlymą Komisija
konsultavosi su valstybėmis narėmis ir Agentūra Išorės sienų ekspertų grupėje,
kad nustatytų, kokiu mastu šis pasiūlymas turėtų atspindėti Sprendimo turinį.
Iš esmės valstybės narės mano, kad šis pasiūlymas turėtų būti grindžiamas
Sprendimu, į jo taikymo sritį įtraukiant tik Agentūros koordinuojamas jūrų
operacijas, sustiprinant nuostatas dėl pagrindinių teisių apsaugos,
patikslinant perėmimo priemonių ir gelbėjimo skirtumą, sprendžiant išlaipinimo
klausimą ir užtikrinant atitiktį tarptautiniams įsipareigojimams, taip pat
atsižvelgiant į teisinius ir teisminius pokyčius ES ir tarptautiniu lygiu.
Trečia, panaikindamas Tarybos sprendimą
2010/252/ES Teismas pareikalavo, kad Sprendimas būtų pakeistas per protingą
laikotarpį. Nors Teismo sprendime protingo laikotarpio sąvoka nėra apibrėžta,
akivaizdu, kad dėl galimų sudėtingų ir ilgų diskusijų tarp dviejų ES teisės
aktų leidėjų Komisija turėtų skubiai imtis veiksmų.
Todėl laikoma, kad kartu su šiuo pasiūlymu
poveikio vertinimo pateikti nereikia.
3.           TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI
Pasiūlymas grindžiamas Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 77 straipsnio 2 dalies d punktu. Tam, kad būtų
parengta išorės sienų politika, be kita ko, užtikrinanti veiksmingą išorės
sienų stebėjimą, kaip nurodyta 77 straipsnio 1 dalyje, 77 straipsnio 2 dalies d
punkte nustatyta, kad Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą
teisėkūros procedūrą, patvirtina „bet kurias priemones, būtinas laipsniškai
sukurti integruotą išorės sienų valdymo sistemą“.
Sąjungos politikos ES išorės sienų srityje
tikslas – užtikrinti, kad išorės sienų kirtimas būtų veiksmingai
kontroliuojamas, įskaitant sienų stebėjimo veiksmus. Sienų stebėjimo tikslas –
užkirsti kelią neleistinam sienų kirtimui, kovoti su tarpvalstybiniu
nusikalstamumu ir sulaikyti neteisėtai sieną kirtusius asmenis arba imtis prieš
juos kitų priemonių. Sienų stebėjimas turėtų veiksmingai užkirsti kelią siekiui
išvengti patikrinimų sienos perėjimo punktuose ir atgrasyti to siekiančius
asmenis. Šiuo tikslu sienų stebėjimas neapsiriboja bandymų neteisėtai kirsti
sieną nustatymu, bet jam priskiriami ir kiti veiksmai, pvz., laivų perėmimas,
įtarus, kad jais bandoma neteisėtai patekti į Sąjungą apeinant pasienio
kontrolę, taip pat veiksmai, kuriais siekiama reaguoti į jūrų operacijos metu
susiklosčiusias padėtis, kai reikia vykdyti, pvz., paieškos ir gelbėjimo
veiksmus, ir veiksmus, kuriais siekiama sėkmingai užbaigti tokią operaciją.
Kadangi šio būtino imtis veiksmo tikslų,
t. y. priimti specialias jūrų sienų stebėjimo, kurį sienos apsaugos
pareigūnai vykdo koordinuojant Agentūrai, taisykles, valstybės narės negali
deramai pasiekti dėl jų teisės ir praktikos skirtumų ir kadangi dėl operacijų
tarptautinio pobūdžio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi
Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo
Sąjunga gali patvirtinti priemones.
Pagal Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje
nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina
nurodytiems tikslams pasiekti.
Remiantis šiais principais, kaip ir Sprendimo
atveju, šis pasiūlymas taikomas tik Agentūros koordinuojamo operatyvaus
bendradarbiavimo atžvilgiu ir jis nėra susijęs su stebėjimo veiksmais, kuriuos
valstybės narės vykdo atskirai arba bendradarbiaudamos ne pagal šią sistemą.
4.           POVEIKIS BIUDŽETUI
Šis pasiūlymas nesukuria finansinės ar
administracinės naštos Sąjungai. Todėl jis neturi poveikio Sąjungos biudžetui.
5.           NEPRIVALOMI ELEMENTAI
5.1.        Šio pasiūlymo ir Tarybos
sprendimo 2010/252/ES palyginimas
Šio pasiūlymo ir šio sprendimo taikymo sritis
ir turinys yra panašūs. Šiuo pasiūlymu daromi pakeitimai, palyginti su minėtu
Sprendimu, yra grindžiami teisiniais ir teisminiais pokyčiais, kaip antai
Reglamento (EB) Nr. 2007/2004[8]
pakeitimai ir Europos žmogaus teisių teismo sprendimas byloje Hirsi Jamaa ir
kiti prieš Italiją[9],
būtinybe užtikrinti perėmimo ir gelbėjimo sąvokų aiškumą ir valstybių narių bei
Agentūros patirtimi įgyvendinant šį sprendimą praktikoje.
5.1.1.     Forma
Skiriasi pasirinkta teisinė priemonė ir
sprendimų priėmimo procedūros. Tai yra reglamento pasiūlymas, skirtas visoms
valstybėms remiantis Sutartimis, ir jis turi būti priimtas pagal įprastą
teisėkūros procedūrą. Jo forma atsispindi pasirinktoje teisinėje priemonėje,
kurią sudaro preambulė (citatos ir 18 konstatuojamųjų dalių) ir 11 straipsnių,
paskirstytų į 4 skyrius. Jis privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose
valstybėse narėse. Kita vertus, Sprendimas buvo priimtas kaip įgyvendinimo
priemonė pagal reguliavimo procedūrą su tikrinimu. Jį sudaro preambulė (citatos
ir 18 konstatuojamųjų dalių), 2 straipsniai ir priedas, išskaidytas į dvi
dalis. Priedo I dalyje nustatytos taisyklės dėl Agentūros koordinuojamų
operacijų prie jūrų sienų, o priedo II dalyje pateiktos neprivalomos gairės dėl
paieškos ir gelbėjimo atvejų ir dėl išlaipinimo vykdant Agentūros
koordinuojamas jūrų operacijas.
5.1.2.     Turinys
Šio pasiūlymo ir Sprendimo taikymo sritis yra
tokia pati, t.y. sienų stebėjimo operacijos, kurias koordinuojant Agentūrai
vykdo valstybės narės (1 straipsnis). Sprendime sienų stebėjimo sąvoka
suprantama taip, kad ji aprėpia perėmimo priemones ir gelbėjimo veiksmus, kurių
prireikia imtis vykdant sienų stebėjimo operacijas, tačiau vis dar neaišku, ar
Šengeno sienų kodekse apibrėžta sąvoka aprėpia šias priemones. Šiame pasiūlyme
išsamiai paaiškinama ši platesnė sienų stebėjimo sąvoka, nurodant, kad sienų
stebėjimas neapsiriboja bandymų neteisėtai kirsti sieną nustatymu, bet jam
priskiriami ir kiti veiksmai, pvz., perėmimo priemonės ir veiksmai, kuriais
siekiama reaguoti į jūrų operacijos metu susiklosčiusias padėtis, kai reikia
vykdyti, pvz., paieškos ir gelbėjimo veiksmus, ir veiksmai, kuriais siekiama
sėkmingai užbaigti tokią operaciją (1 konstatuojamoji dalis ir III skyrius).
Persvarstant šį sprendimą reikėjo atsižvelgti
į Reglamento (EB) Nr. 2007/2004 pakeitimus. Agentūrai dabar taip pat pavesta
padėti valstybėms narėms tomis aplinkybėmis, kai reikia didesnės techninės
pagalbos prie jų išorės sienų, atsižvelgiant į tai, kad kai kurie atvejai gali
būti susiję su humanitarinėmis krizėmis ir gelbėjimo darbais jūroje. Tai
reiškia, kad nors Agentūra ir netampa nei paieškos, nei gelbėjimo tarnyba, nei
prisiima gelbėjimo koordinavimo centro funkcijas, jūrų operacijos metu ji
padeda valstybėms narėms vykdyti pagal tarptautinę jūrų teisę numatytą jų
pareigą suteikti pagalbą nelaimės ištiktiems asmenims, ir šiame pasiūlyme
nustatomos taisyklės, kaip spręsti tokias situacijas vykdant Agentūros
koordinuojamą jūrų operaciją (2 konstatuojamoji dalis ir 9 straipsnis).
Iš dalies pakeitus Reglamentą (EB) Nr.
2007/2004, veiklos planas tapo teisiškai privaloma priemone visų Agentūros
koordinuojamų operacijų, o ne vien tik skubios pagalbos atžvilgiu. Veiklos
plano turinys nurodytas Reglamento (EB) Nr. 2007/2004 3a ir 8e straipsniuose.
Numatyta, kad šiame pasiūlyme nustatytos taisyklės bus pagal Reglamentą (EB)
Nr. 2007/2004 parengto veiklos plano dalis, atsižvelgiant į jūrų operacijoms
keliamus reikalavimus.
Šiame pasiūlyme taip pat atsižvelgiama į
teisinius ir teisminius pokyčius, susijusius su pagrindinių teisių apsauga. 4
straipsnyje, skirtame pagrindinių teisių apsaugai ir negrąžinimo
principui vykdant jūrų operacijas, siekiama spręsti susirūpinimą keliančius
klausimus, įvardytus Europos žmogaus teisių teismo sprendime byloje Hirsi
Jamaa ir kiti prieš Italiją ir susijusius su perimtų ar išgelbėtų asmenų
išlaipinimu trečiosiose šalyse, atsižvelgiant tiek į valstybių narių ir
trečiųjų šalių santykius, tiek į valstybių narių turimas pareigas atskirų
asmenų atžvilgiu. Šiame straipsnyje kalbama apie negrąžinimo principo
įgyvendinimą praktikoje, kaip įtvirtinta Europos Sąjungos pagrindinių teisių
chartijos 19 straipsnio 2 dalyje. Išlaipinimo trečiojoje šalyje atveju
privaloma nustatyti perimtų ar išgelbėtų asmenų tapatybę ir kuo išsamiau
įvertinti jų asmenines aplinkybes prieš juos išlaipinant. Taip pat juos
privaloma tinkamu būdu informuoti apie išlaipinimo vietą ir jiems privaloma
suteikti galimybę nurodyti bet kokias priežastis, dėl kurių, jų manymu, juos
išlaipinus siūlomoje vietoje būtų pažeistas negrąžinimo principas. Taip
užtikrinama, kad migrantai būtų informuoti apie savo padėtį ir siūlomą
išlaipinimo vietą ir jiems būtų suteikta galimybė pareikšti prieštaravimus.
Šio pasiūlymo III skyriuje aiškiai parodomas
aptikimo, perėmimo ir išgelbėjimo skirtumas. Šiame pasiūlyme paliekamos tokios
pačios perėmimo priemonės kaip ir Sprendime, parodant priemonių, kurių galima
imtis teritoriniuose vandenyse (6 straipsnis), atvirojoje jūroje (7 straipsnis)
ir gretutinėje zonoje[10]
(8 straipsnis), skirtumą, – tokiu būdu patikslinamos sąlygos, kuriomis galima
imtis šių priemonių, ir jurisdikcinis pagrindas, kuriuo remiantis galima imtis
veiksmų, ypač jokiai valstybei nepriklausančių laivų atžvilgiu. Remiantis
Protokolu dėl neteisėto migrantų įvežimo sausuma, jūra ir oru šiuo metu laivų
perėmimas atvirojoje jūroje aiškiai susietas su reikalavimu turėti pakankamo
pagrindo įtarti, kad laivu yra neteisėtai gabenami migrantai. Kaip ir Sprendime
nustatyta, kad norint vykdyti jurisdikciją atvirojoje jūroje visada privaloma gauti
vėliavos valstybės leidimą.
Šio pasiūlymo tekstas dėl paieškos ir
gelbėjimo atvejų išliko toks pat kaip ir sprendime (9 straipsnis). Formuluotė
suderinta su 1979 m. Tarptautine jūrų paieškos ir gelbėjimo konvencija ir
Tarptautiniu aeronautinės ir jūrinės paieškos ir gelbėjimo vadovu (IAMSAR). Be
to, remiantis šiomis tarptautinėmis priemonėmis į pasiūlymą įtraukti
kriterijai, leidžiantys nustatyti, kada laivas laikomas patekęs į neaiškios
baigties (9 straipsnio 3 dalis), pavojingą (9 straipsnio 4 dalis) ar avarinę
padėtį (9 straipsnio 5 dalis), ir gelbėjimo koordinavimo centro apibrėžtis (2
straipsnio 12 dalis).
Šiame pasiūlyme kitaip nei Sprendime
išlaipinimo klausimas sprendžiamas atsižvelgiant į perėmimą ir gelbėjimą (10
straipsnis). Kai perėmimas vyksta teritoriniuose vandenyse arba gretutinėje
zonoje, išlaipinimas vykdomas pakrantės valstybėje narėje. Perėmimo atvirojoje
jūroje atveju išlaipinimas gali vykti toje trečiojoje šalyje, iš kurios laivas
yra išplaukęs, su sąlyga, kad bus užtikrinta pagrindinių teisių apsauga ir negrąžinimo
principo laikymasis. Jeigu tai nėra įmanoma, išlaipinimas vykdomas
priimančiojoje valstybėje narėje.
Šiame pasiūlyme nurodyta, kad išlaipinimo
įvykdžius gelbėjimo operaciją atveju vartojama saugios vietos sąvoka, kaip apibrėžta
Tarptautinės jūrų organizacijos[11]
parengtose Elgesio su jūroje išgelbėtais žmonėmis gairėse, atsižvelgiant į
pagrindinių teisių aspektus[12]
(2 straipsnio 11 dalis ir 10 straipsnio 4 dalis), ir pasiūlyme reikalaujama,
kad valstybės narės bendradarbiautų su atsakingu gelbėjimo koordinavimo centru
siekiant numatyti tinkamą uostą ar saugią vietą ir užtikrinti spartų ir
veiksmingą išlaipinimą. Šiame pasiūlyme atsižvelgiama į tai, kad šiuo etapu
jūrų ir oro padalinių veiksmus koordinuotų gelbėjimo koordinavimo centras,
nustatantis tinkamą uostą ar išlaipinimo vietą. Tačiau jame taip pat
pripažįstama galimybė, kad jūrų padaliniai išsilaipintų priimančiojoje
valstybėje narėje, jeigu nepanaikinama jų pareiga suteikti pagalbą nelaimės
ištiktiems asmenims, kai tik tai tampa praktiškai įmanoma, atsižvelgiant į
išgelbėtų asmenų ir paties jūrų padalinio saugumą.
2013/0106 (COD)
Pasiūlymas
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS
kuriuo nustatomos išorės jūrų sienų stebėjimo
vykdant Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių
narių išorės sienų valdymo agentūros koordinuojamą operatyvų bendradarbiavimą
taisyklės
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS
SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos
veikimo, ypač į jos 77 straipsnio 2 dalies d punktą,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą
perdavus nacionaliniams parlamentams,
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros,
kadangi:
(1)       Sąjungos politikos Sąjungos
išorės sienų srityje tikslas – užtikrinti, kad išorės sienų kirtimas būtų
veiksmingai kontroliuojamas, įskaitant sienų stebėjimo veiksmus. Sienų
stebėjimo tikslas – užkirsti kelią neleistinam sienų kirtimui, kovoti su
tarpvalstybiniu nusikalstamumu ir sulaikyti neteisėtai sieną kirtusius asmenis
arba imtis prieš juos kitų priemonių. Sienų stebėjimas turėtų veiksmingai
užkirsti kelią siekiui išvengti patikrinimų sienos perėjimo punktuose ir
atgrasyti to siekiančius asmenis. Šiuo tikslu sienų stebėjimas neapsiriboja
bandymų neteisėtai kirsti sieną nustatymu, bet jam priskiriami ir kiti
veiksmai, pvz., laivų perėmimas, įtarus, kad jais bandoma neteisėtai patekti į
Sąjungą apeinant pasienio kontrolę, taip pat veiksmai, kuriais siekiama
reaguoti į sienų stebėjimo operacijų jūroje metu susiklosčiusias padėtis, kai
reikia vykdyti, pvz., paieškos ir gelbėjimo veiksmus, ir veiksmus, kuriais
siekiama sėkmingai užbaigti tokias operacijas;
(2)       2004 m. spalio 26 d. Tarybos
reglamentu (EB) Nr. 2007/2004[13]
įkurta Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių
narių išorės sienų valdymo agentūra (toliau – Agentūra) yra atsakinga už
valstybių narių operatyvaus bendradarbiavimo koordinavimą valdant išorės
sienas, įskaitant sienų stebėjimą. Agentūra taip pat yra atsakinga už pagalbos
teikimą valstybėms narėms tomis aplinkybėmis, kai reikia didesnės techninės
pagalbos prie jų išorės sienų, atsižvelgiant į tai, kad kai kurie atvejai gali
būti susiję su humanitarinėmis krizėmis ir gelbėjimo darbais jūroje. Reikia
papildomų taisyklių, reglamentuojančių sienų stebėjimo veiklą, kurią vienos
valstybės narės jūrų ir oro padaliniai vykdo prie kitų valstybių narių jūrų
sienos arba atvirojoje jūroje, kai jų operatyvų bendradarbiavimą koordinuoja
Agentūra, kad toks bendradarbiavimas būtų labiau sustiprintas;
(3)       [...] Europos Parlamento ir
Tarybos reglamentu (ES) Nr. […/…] įkūrus Europos sienų stebėjimo sistemą
(EUROSUR) turėtų būti geriau vykdomi valstybių narių ir Agentūros informacijos
mainai ir operatyvus bendradarbiavimas. Taip užtikrinama, kad taip pat ir
Agentūrai padedant gerokai padidėtų valstybių narių informuotumas apie esamą
padėtį ir sustiprėtų reagavimo pajėgumai, siekiant nustatyti neteisėtą
migraciją ir užkirsti jai kelią, kovoti su tarpvalstybiniu nusikalstamumu ir
padėti apsaugoti ir išgelbėti migrantų gyvybę prie išorės sienų. Koordinuodama
sienos stebėjimo operacijas Agentūra turėtų pateikti valstybėms narėms su
šiomis operacijomis susijusią informaciją ir analizę;
(4)       sienų stebėjimo operacijų
metu valstybės narės ir Agentūra turėtų paisyti savo įsipareigojimų pagal
Jungtinių Tautų jūrų teisės konvenciją, Tarptautinę konvenciją dėl žmogaus
gyvybės apsaugos jūroje, Tarptautinę jūrų paieškos ir gelbėjimo konvenciją,
Jungtinių Tautų konvenciją dėl kovos su tarptautiniu organizuotu nusikalstamumu
ir jos Protokolą dėl neteisėto migrantų įvežimo sausuma, jūra ir oru,
Konvenciją dėl pabėgėlių statuso, Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių
apsaugos konvenciją, Tarptautinį pilietinių ir politinių teisių paktą,
Jungtinių Tautų konvenciją prieš kankinimą ir kitokį žiaurų, nežmonišką ar
žeminantį elgesį ar baudimą bei kitus susijusius tarptautinius dokumentus;
(5)       pagal 2006 m. kovo 15 d.
Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 562/2006, nustatantį
taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Bendrijos kodeksą
(Šengeno sienų kodeksas)[14],
ir bendruosius Sąjungos teisės principus bet kokie veiksmai, kurių imamasi
vykdant stebėjimo operacijas, turėtų būti nediskriminacinio pobūdžio,
proporcingi jais siekiamiems tikslams ir juos vykdant turėtų būti gerbiamas
žmogaus orumas, pagrindinės teisės ir pabėgėlių ir prieglobsčio prašytojų
teisės, įskaitant negrąžinimo principo laikymąsi. Jei valstybių narių
teritorijoje, įskaitant pasienį arba tranzito zonas, pateikiamas prieglobsčio
prašymas, valstybės narės ir Agentūra privalo taikyti prieglobsčio acquis
nuostatas, visų pirma 2005 m. gruodžio 1 d. Tarybos direktyvą
2005/85/EB, nustatančią būtiniausius reikalavimus dėl pabėgėlio statuso
suteikimo ir panaikinimo tvarkos valstybėse narėse[15];
(6)       dėl valstybės narės ir
trečiosios šalies susitarimo buvimo galimybės valstybės narės negali būti
atleistos nuo šių pareigų, kai tik joms yra arba turi būti žinoma, kad
prieglobsčio procedūros ir prieglobsčio prašytojų priėmimo sąlygų sisteminiai trūkumai
toje trečiojoje šalyje sudaro pakankamą pagrindą manyti, kad prieglobsčio
prašytojams kiltų realus pavojus patirti nežmonišką ar žeminantį elgesį, arba
jeigu joms yra arba turi būti žinoma, kad ši trečioji šalis vykdo negrąžinimo
principo neatitinkančią praktiką;
(7)       vykdant sienų stebėjimo
operacijas jūroje gali susidaryti padėtis, kai nelaimės ištiktiems asmenims
reikės suteikti pagalbą. Pagal tarptautinę teisę kiekviena valstybė privalo
įpareigoti su jos vėliava plaukiojančio laivo kapitoną, kiek tai įmanoma
nesukeliant didelio pavojaus pačiam laivui, įgulai ar keleiviams, suteikti
pagalbą bet kokiam jūroje aptiktam asmeniui, jei iškyla jo žūties pavojus, ir
vykti didžiausiu galimu greičiu gelbėti nelaimės ištiktų asmenų. Tokia pagalba
turėtų būti teikiama neatsižvelgiant į asmenų, kuriems teiktina pagalba,
pilietybę arba statusą ar aplinkybes, kuriomis jie surandami;
(8)       šią pareigą valstybės narės
turėtų vykdyti pagal tarptautinių dokumentų, reglamentuojančių paieškos ir
gelbėjimo atvejus, taikomas nuostatas ir vadovaudamosi su pagrindinių teisių
apsauga susijusiais reikalavimais. Šis reglamentas neturėtų daryti įtakos
paieškos ir gelbėjimo tarnybų pareigoms, įskaitant pareigą užtikrinti, kad
koordinavimas ir bendradarbiavimas vyktų taip, jog išgelbėtus asmenis būtų
galima pristatyti į saugų uostą ar vietą;
(9)       pagal Reglamentą (EB) Nr.
2007/2004 Agentūros koordinuojamos sienų stebėjimo operacijos yra vykdomos
pagal veiksmų planą. Todėl jūrų operacijų atveju į veiksmų planą turėtų būti
įtraukta konkreti informacija apie atitinkamos jurisdikcijos galiojimą ir
atitinkamų teisės aktų taikymą geografinėje vietovėje, kurioje vykdoma bendra
operacija ar bandomasis projektas, įskaitant nuorodas į tarptautinius ir
Sąjungos teisės aktus dėl perėmimo, gelbėjimo darbų jūroje ir išlaipinimo. Savo
ruožtu šis reglamentas reglamentuoja perėmimo, gelbėjimo jūroje ir išlaipinimo
klausimus, susijusius su Agentūros koordinuojamomis jūrų sienų stebėjimo
operacijomis;
(10)     remiantis Reglamentu (EB) Nr.
2007/2004 nusistovėjo praktika, kad dėl kiekvienos jūrų operacijos
priimančiojoje valstybėje narėje sukuriama koordinavimo struktūra, kurią sudaro
priimančiosios valstybės narės pareigūnai, kviestiniai pareigūnai ir Agentūros
atstovai, įskaitant Agentūros koordinuojantį pareigūną. Šia koordinavimo
struktūra, paprastai vadinama Tarptautiniu koordinavimo centru, turėtų būti
naudojamasi kaip ryšių kanalu, skirtu jūrų operacijoje dalyvaujantiems
pareigūnams ir susijusioms institucijoms;
(11)     šiame reglamente paisoma
pagrindinių teisių ir laikomasi principų, pripažintų Europos Sąjungos
pagrindinių teisių chartijoje, t. y. teisės į gyvybę, žmogaus orumo, kankinimo
ir nežmoniško ar žeminamo elgesio arba baudimo uždraudimo, teisės į laisvę ir
saugumą, negrąžinimo principo, nediskriminavimo, teisės į veiksmingą
teisinę gynybą, teisės į prieglobstį ir vaiko teisių;
(12)     kadangi šio būtino imtis
veiksmo tikslų, t. y. priimti specialias jūrų sienų stebėjimo, kurį sienos
apsaugos pareigūnai vykdo koordinuojant Agentūrai, taisykles, valstybės narės
negali deramai pasiekti dėl jų teisės ir praktikos skirtumų ir kadangi dėl
operacijų tarptautinio pobūdžio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu,
laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo
Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą
proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytiems
tikslams pasiekti;
(13)     pagal prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėto Protokolo Nr. 22
dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šį
reglamentą ir jis nėra jai privalomas ar taikomas. Atsižvelgiant į tai, kad šis
reglamentas grindžiamas Šengeno acquis pagal Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo III dalies V antraštinės dalies nuostatas, Danija
pagal minėto protokolo 4 straipsnį per šešis mėnesius nuo šio reglamento
priėmimo turi nuspręsti, ar jį įtrauks į savo nacionalinę teisę;
(14)     Islandijos ir Norvegijos
atžvilgiu šiuo reglamentu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip
apibrėžta Europos Sąjungos Tarybos, Islandijos Respublikos ir Norvegijos
Karalystės sudarytame susitarime dėl pastarųjų asociacijos įgyvendinant,
taikant ir plėtojant Šengeno acquis[16],
kurios priklauso Tarybos sprendimo 1999/437/EB[17] dėl tam
tikrų priemonių taikant tą susitarimą 1 straipsnio A punkte nurodytai
sričiai;
(15)     Šveicarijos atžvilgiu šiuo reglamentu plėtojamos Šengeno acquis
nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos
Konfederacijos susitarimo dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos
įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis[18],
kurios priklauso sričiai, nurodytai 2008 m. sausio 28 d. Tarybos
sprendimo 1999/437/EB 1 straipsnio A punkte, jį skaitant kartu su
Tarybos sprendimo 2008/146/EB dėl susitarimo sudarymo Europos bendrijos vardu[19] 3 straipsniu;
(16)     Lichtenšteino atžvilgiu šiuo
sprendimu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos
Sąjungos, Europos bendrijos, Šveicarijos Konfederacijos ir Lichtenšteino
Kunigaikštystės protokole dėl Lichtenšteino Kunigaikštystės prisijungimo prie
Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo
dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant
Šengeno acquis, kurios priklauso sričiai, nurodytai Sprendimo
1999/437/EB[20]
1 straipsnio A punkte, jį skaitant kartu su 2011 m. kovo 7 d. Tarybos
sprendimo 2011/350/ES dėl to protokolo sudarymo Europos Sąjungos vardu[21] 3 straipsniu;
(17)     šiuo reglamentu plėtojamos
Šengeno acquis nuostatos, kurias įgyvendinant Jungtinė Karalystė
nedalyvauja pagal 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos sprendimą 2000/365/EB
dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prašymo
dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas[22] . Todėl Jungtinė Karalystė
nedalyvauja jį priimant ir jis nėra jai privalomas ar taikomas;
(18)     šiuo reglamentu plėtojamos
Šengeno acquis nuostatos, kurias įgyvendinant Airija nedalyvauja pagal
2002 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimą 2002/192/EB dėl Airijos
prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas[23]. Todėl Airija nedalyvauja jį
priimant ir jis nėra jai privalomas ar taikomas,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
I
SKYRIUS
BENDROSIOS NUOSTATOS
1 straipsnis
Taikymo sritis
Šis reglamentas taikomas valstybių narių
vykdomoms sienų stebėjimo operacijoms prie jų išorės jūrų sienų, plėtojant
Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių
išorės sienų valdymo agentūros koordinuojamą operatyvų bendradarbiavimą.
2 straipsnis
Apibrėžtys
Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
1.           Agentūra – Europos
operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų
valdymo agentūra, įsteigta Reglamentu (EB) Nr. 2007/2004;
2.           jūrų operacija – bendra
operacija, bandomasis projektas ar skubios pagalbos veiksmai, kuriuos
koordinuojant Agentūrai vykdo valstybės narės išorės jūrų sienų stebėjimo
tikslu;
3.           priimančioji valstybė narė –
valstybė narė, kurioje vykdoma jūrų operacija arba iš kurios ją pradedama
vykdyti;
4.           dalyvaujančioji valstybė narė
– valstybė narė, kurios dalyvavimas jūrų operacijoje reiškia materialinių ar
žmogiškųjų išteklių teikimą, bet ji nėra priimančioji valstybė narė;
5.           dalyvaujantysis padalinys –
priimančiosios valstybės narės arba dalyvaujančiosios valstybės narės jūrų ar
oro padalinys;
6.           Tarptautinis koordinavimo
centras – jūrų operacijos koordinavimo tikslu dalyvaujančiojoje valstybėje
narėje sukurta koordinavimo struktūra;
7.           Nacionalinis koordinavimo centras – Europos sienų stebėjimo sistemos
(EUROSUR) tikslu įkurtas Nacionalinis koordinavimo centras pagal Reglamentą
(ES) Nr. […/…];
8.           laivas – laivas ar bet kokia kita plaukioti jūroje skirta
transporto priemonė;
9.           jokiai valstybei
nepriklausantis laivas – nacionalinės priklausomybės neturintis laivas arba
laivas, galintis būti prilygintas nacionalinės priklausomybės neturinčiam
laivui, jeigu nė viena valstybė nėra suteikusi jam teisės plaukioti su jos
vėliava arba jeigu jis plaukioja su dviejų ar daugiau valstybių vėliavomis,
kurias naudoja kaip patogiau;
10.         Protokolas dėl neteisėto
migrantų įvežimo – Protokolas dėl neteisėto migrantų įvežimo sausuma, jūra ir
oru, papildantis Jungtinių Tautų Organizacijos Konvenciją prieš tarptautinį
organizuotą nusikalstamumą, kuri buvo pasirašyta 2000 m. gruodžio mėn.
Italijoje Palermo mieste;
11.         saugi vieta – vieta, kuri
laikoma gelbėjimo operacijų užbaigimo vieta ir kurioje nekyla grėsmės išgelbėtų
asmenų gyvybei, taip pat ir jų pagrindinių teisių apsaugai, kurioje gali būti
patenkinti jų pagrindiniai žmogiškieji poreikiai ir iš kurios galima
suorganizuoti išgelbėtų asmenų nugabenimą į kitą paskirties ar galutinės
paskirties vietą;
12.         Gelbėjimo koordinavimo centras
– padalinys, atsakingas už veiksmingą paieškos ir gelbėjimo tarnybų veiklos
propagavimą bei paieškos ir gelbėjimo operacijų vykdymo koordinavimą paieškos
ir gelbėjimo regione, kaip apibrėžta 1979 m. Tarptautinėje jūrų paieškos ir
gelbėjimo konvencijoje.
II
SKYRIUS
BENDROSIOS
TAISYKLĖS
3 straipsnis

Saugumas jūroje
Priemonės, kurių imamasi jūrų operacijos
tikslu, vykdomos taip, kad nekiltų pavojaus perimtų ar išgelbėtų asmenų
saugumui ir dalyvaujančiųjų padalinių saugumui.
4 straipsnis
Pagrindinių teisių apsauga ir negrąžinimo
principas
1.           Joks asmuo neišlaipinamas šalyje arba kitaip perduodamas
valdžios institucijoms tos šalies, kurioje tokiam asmeniui kyla didelė rizika
sulaukti mirties bausmės, būti kankinamam arba kitaip patirti nežmonišką ar
žeminantį elgesį arba baudimą, arba šalyje, kurioje jam kyla didelė rizika būti
išsiųstam, išvežtam į kitą šalį arba jai perduotam pažeidžiant negrąžinimo
principą.
2.           Prieš nuspręsdami dėl
išlaipinimo trečiojoje šalyje dalyvaujantieji padaliniai atsižvelgia į tos
trečiosios šalies bendrą situaciją, o perimti arba išgelbėti asmenys
neišlaipinami toje trečiojoje šalyje, jeigu priimančiajai valstybei narei arba
dalyvaujančiosioms valstybėms narėms yra arba turi būti žinoma, kad ši trečioji
šalis užsiima 1 dalyje aprašyta praktika.
3.           Išlaipinimo trečiojoje šalyje
atveju dalyvaujantieji padaliniai nustato perimtų ar išgelbėtų asmenų tapatybę
ir kuo išsamiau įvertina jų asmenines aplinkybes prieš juos išlaipinant. Jie
tinkamu būdu informuoja perimtus ar išgelbėtus asmenis apie išlaipinimo vietą
ir jiems suteikia galimybę nurodyti bet kokias priežastis, dėl kurių, jų
manymu, juos išlaipinus siūlomoje vietoje būtų pažeistas negrąžinimo
principas.
4.           Jūrų operacijos metu
dalyvaujantieji padaliniai atsižvelgia į ypatingus vaikų, asmenų, nukentėjusių
nuo prekybos žmonėmis, asmenų, kuriems būtina skubi medicininė pagalba, asmenų,
kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, ir kitų asmenų, kurių padėtis itin
pažeidžiama, poreikius.
5.           Jūrų operacijoje
dalyvaujantys sienos apsaugos pareigūnai supažindinami su atitinkamomis
nuostatomis dėl pagrindinių teisių, pabėgėlių teise ir paieškos ir gelbėjimo
veiklos tarptautiniu teisiniu režimu.
III
SKYRIUS
SPECIALIOSIOS
TAISYKLĖS
5 straipsnis
Aptikimas
1.           Aptikus laivą, kuriuo, kaip įtariama, neteisėtai kertama
siena ar bandoma ją kirsti, dalyvaujantieji padaliniai prie jo prisiartina, kad
nustatytų jo tapatybę ir nacionalinę priklausomybę, ir, kol nebus imtasi
tolesnių priemonių, laivas stebimas per saugų atstumą. Dalyvaujantieji
padaliniai nedelsdami perduoda Tarptautiniam koordinavimo centrui informaciją
apie laivą.
2.           Jeigu laivas netrukus įplauks
arba jau įplaukė į jūrų operacijoje nedalyvaujančios valstybės narės
teritorinius vandenis arba gretutinę zoną, dalyvaujantieji padaliniai perduoda
informaciją apie laivą Tarptautiniam koordinavimo centrui, kuris ją perduoda
atitinkamos valstybės narės Nacionaliniam koordinavimo centrui.
3.           Dalyvaujantieji padaliniai
informaciją apie bet kokį laivą, kuris, kaip įtariama, vykdo neteisėtą veiklą
jūroje, nesusijusią su jūrų operacija, perduoda Tarptautiniam koordinavimo
centrui, kuris šią informaciją perduoda atitinkamos (-ų) valstybės (-ių) narės
(-ių) Nacionaliniam koordinavimo centrui.
6 straipsnis
Perėmimas teritoriniuose vandenyse
1.           Būdami priimančiosios
valstybės narės arba dalyvaujančiosios valstybės narės teritoriniuose vandenyse
dalyvaujantieji padaliniai imasi vienos ar daugiau toliau nurodytų priemonių,
jei yra pakankamo pagrindo įtarti, kad laivas gabena asmenis, siekiančius
išvengti patikrinimo sienos perėjimo punktuose, arba neteisėtai gabena
migrantus jūra:
a)      prašo pateikti informaciją ir dokumentus
dėl nuosavybės, registracijos ir duomenų, susijusių su kelione, taip pat dėl
laive esančių asmenų tapatybės, pilietybės ir kitų susijusių duomenų;
b)      sustabdo laivą, įlipa į jį ir apieško
laivą, jo krovinius bei jame esančius asmenis bei juos apklausia;
c)      informuoja laive esančius asmenis, kad
jie neturi teisės kirsti sienos ir kad laivui vadovaujantiems asmenims gali
būti taikomos sankcijos už padėjimą vykdyti kelionę;
d)      areštuoja laivą ir sulaiko laive esančius
asmenis;
e)      įsako laivui pakeisti maršrutą ir palikti
teritorinius vandenis ar gretutinę zoną arba neplaukti link jų (jos),
palydint laivą arba plaukiant šalia jo, kol jis nepradės plaukti tokiu
maršrutu;
f)       nukreipia laivą ar jame esančius asmenis
į priimančiąją valstybę narę, arba kitą operacijoje dalyvaujančią valstybę
narę, arba į pakrantės valstybę narę.
2.           Priimančioji valstybė narė arba dalyvaujančioji valstybė
narė, kurios teritoriniuose vandenyse atliekamas perėmimas, leidžia imtis 1
dalyje nurodytų priemonių ir per Tarptautinį koordinavimo centrą tinkamai
informuoja dalyvaujantįjį padalinį. Dalyvaujantysis padalinys per Tarptautinį
koordinavimo centrą informuoja priimančiąją valstybę narę, ar laivo kapitonas
reikalauja, kad būtų informuotas vėliavos valstybės diplomatas ar konsulinis
pareigūnas.
3.           Jei yra pakankamo pagrindo įtarti, kad nacionalinės priklausomybės
neturintis laivas arba laivas, kuris gali būti prilygintas nacionalinės
priklausomybės neturinčiam laivui, gabena asmenis, siekiančius išvengti
patikrinimo sienos perėjimo punktuose, arba neteisėtai gabena migrantus jūra,
priimančioji valstybė narė arba dalyvaujančioji valstybė narė, kurios
teritoriniuose vandenyse yra perimamas nacionalinės priklausomybės neturintis
laivas, leidžia ir nurodo dalyvaujančiajam padaliniui jį sustabdyti ir imtis
bet kurių 1 dalyje nustatytų priemonių.
4.           Bet kokia operatyvinė veikla
jūrų operacijoje nedalyvaujančios valstybės narės teritoriniuose vandenyse
vykdoma vadovaujantis pakrantės valstybės narės leidimu. Tarptautiniam
koordinavimo centrui pranešama apie bet kokius ryšius su ta valstybe nare ir
apie vėlesnius veiksmus, kurių ta valstybė narė leido imtis.
7 straipsnis
Perėmimas atvirojoje jūroje
1.           Būdami atvirojoje jūroje
dalyvaujantieji padaliniai, gavę vėliavos valstybės leidimą pagal Protokolą dėl
neteisėto migrantų įvežimo, imasi vienos ar daugiau toliau nurodytų priemonių,
jei yra pakankamo pagrindo įtarti, kad laivas neteisėtai gabena migrantus jūra:
a)      prašo pateikti informaciją ir dokumentus
dėl nuosavybės, registracijos ir duomenų, susijusių su kelione, taip pat dėl
laive esančių asmenų tapatybės, pilietybės ir kitų susijusių duomenų;
b)      sustabdo laivą, įlipa į jį ir apieško
laivą, jo krovinius bei jame esančius asmenis bei juos apklausia;
c)      informuoja laive esančius asmenis, kad jie
neturi teisės kirsti sienos ir kad laivui vadovaujantiems asmenims gali būti
taikomos sankcijos už padėjimą vykdyti kelionę;
d)      areštuoja laivą ir sulaiko laive esančius
asmenis;
e)      įsako laivui pakeisti maršrutą ir palikti
teritorinius vandenis ar gretutinę zoną arba neplaukti link jų (jos),
palydint laivą arba plaukiant šalia jo, kol jis nepradės plaukti tokiu
maršrutu;
f)       nukreipia laivą ar jame esančius asmenis
į trečiąją šalį arba perduoda laivą ar jame esančius asmenis trečiosios šalies
valdžios institucijoms;
g)      nukreipia laivą ar jame esančius asmenis
į priimančiąją valstybę narę arba kitą operacijoje dalyvaujančią valstybę narę.
2.           Jei laivas plaukioja su
priimančiosios valstybės narės arba dalyvaujančiosios valstybės narės vėliava
arba yra pažymėtas jos nacionalinės priklausomybės registracijos žyma,
patvirtinus laivo nacionalinę priklausomybę ta valstybė narė leidžia imtis 1
dalyje nustatytų priemonių.
3.           Jei laivas plaukioja su jūrų
operacijoje nedalyvaujančios valstybės narės arba trečiosios šalies vėliava
arba yra pažymėtas jos nacionalinės priklausomybės registracijos žyma,
priimančioji valstybė narė arba dalyvaujančioji valstybė narė, priklausomai nuo
to, kurios valstybės dalyvaujantysis padalinys perėmė laivą, informuoja
vėliavos valstybę, paprašo patvirtinti registraciją ir, jeigu patvirtinama
nacionalinė priklausomybė, ji paprašo vėliavos valstybės imtis bet kurių 1
dalyje nustatytų priemonių. Priimančioji valstybė narė arba dalyvaujančioji
valstybė narė informuoja Tarptautinį koordinavimo centrą apie bet kokius ryšius
su vėliavos valstybe ir apie vėliavos valstybės leidžiamas priemones.
4.           Jei yra pakankamo pagrindo
įtarti, kad nors laivas ir plaukioja su užsienio vėliava arba atsisako rodyti
savo vėliavą, iš tikrųjų jo nacionalinė priklausomybė yra tokia pati kaip ir
dalyvaujančiojo padalinio, dalyvaujantysis padalinys patikrina laivo teisę
plaukti su savo vėliava. Šiuo tikslu jis gali priartėti prie įtariamo laivo.
Jei patikrinus dokumentus toks įtarimas išlieka, tęsiamas laivo tikrinimas,
kuris privalo būti atliekamas imantis visų būtinų atsargumo priemonių.
Atitinkamais kanalais susisiekiama su dalyvaujančiąja valstybe, su kurios
vėliava tariamai plaukioja laivas.
5.           Jei yra pakankamo pagrindo
įtarti, kad nors laivas ir plaukioja su užsienio vėliava arba atsisako rodyti
savo vėliavą, iš tikrųjų jo nacionalinė priklausomybė yra tokia pati kaip ir
priimančiosios valstybės narės arba kitos dalyvaujančiosios valstybės narės,
dalyvaujantysis padalinys, gavęs tos valstybės narės leidimą, patikrina laivo
teisę plaukti su savo vėliava.
6.           Jeigu 4 arba 5 dalyje
nurodytais atvejais paaiškėja, kad įtarimai dėl laivo nacionalinės
priklausomybės yra pagrįsti, priimančioji valstybė narė arba dalyvaujančioji
valstybė leidžia imtis 1 dalyje nustatytų priemonių.
7.           Laukiant vėliavos valstybės
leidimo arba jo negavus, laivas stebimas per saugų atstumą. Be aiškaus vėliavos
valstybės leidimo nesiimama jokių kitų priemonių, išskyrus tas, kurios būtinos
esant neišvengiamam pavojui asmenų gyvybei arba kurios numatytos dvišaliuose ar
daugiašaliuose susitarimuose.
8.           Jei yra pakankamo pagrindo
įtarti, kad nacionalinės priklausomybės neturintis laivas arba laivas, kuris
gali būti prilygintas nacionalinės priklausomybės neturinčiam laivui,
neteisėtai gabena migrantus jūra, dalyvaujantysis padalinys, siekdamas
patikrinti laivo nacionalinę nepriklausomybę, gali į jį įlipti ir jį
sustabdyti. Paaiškėjus, kad įtarimai yra pagrįsti, vadovaujantis nacionaline
teise ir tarptautine teise gali būti imtasi kitų 1 dalyje nustatytų atitinkamų
priemonių.
9.           Valstybė narė, kuri ėmėsi bet
kurių priemonių pagal 1 dalį, nedelsdama informuoja vėliavos valstybę apie
tokių priemonių rezultatus.
10.         Tarptautiniame koordinavimo
centre priimančiajai valstybei narei arba dalyvaujančiajai valstybei narei
atstovaujantis nacionalinis pareigūnas pagal nacionalinę teisę yra paskiriamas
atsakingu už leidimą patikrinti laivo teisę plaukioti su susijusios valstybės
narės vėliava arba imtis bet kurių 1 dalyje nustatytų priemonių.
11.         Jeigu paaiškėja, kad nėra pakankamo
pagrindo įtarti, kad laivas neteisėtai gabena migrantus atvirojoje jūroje, arba
jeigu dalyvaujantysis padalinys neturi jurisdikcijos imtis veiksmų, bet išlieka
pakankamas pagrindas įtarti, kad laivas gabena asmenis, ketinančius pasiekti
valstybės narės sieną ir išvengti patikrinimo sienos perėjimo punktuose, tas
laivas toliau stebimas. Tarptautinis koordinavimo centras perduoda informaciją
apie laivą valstybių narių, kurių kryptimi plaukia laivas, nacionaliniam
koordinavimo centrui.
8 straipsnis
Perėmimas gretutinėje zonoje
1.           Jeigu gretutinė zona ribojasi
su priimančiosios arba dalyvaujančiosios valstybės narės teritoriniais
vandenimis, imamasi 6 straipsnio 1 dalyje nustatytų priemonių vadovaujantis 6
straipsnio 2 dalimi.
2.           6 straipsnio 1 dalyje nustatytos priemonės netaikomos jūrų operacijoje
nedalyvaujančios valstybės narės gretutinėje zonoje be tos valstybės narės
leidimo. Tarptautiniam koordinavimo centrui
pranešama apie bet kokius ryšius su ta valstybe nare ir apie vėlesnius
veiksmus, kurių ta valstybė narė leido imtis.
3.           Kai jokiai valstybei nepriklausantis laivas tranzitu plaukia per
gretutinę zoną, taikoma 7 straipsnio 8 dalis.
9 straipsnis
Paieškos ir gelbėjimo atvejai
1.           Jūrų operacijos metu
dalyvaujantieji padaliniai teikia pagalbą bet kokiam jūroje į avarinę padėtį
patekusiam laivui ar nelaimės ištiktam asmeniui. Jie pagalbą suteikia
neatsižvelgdami į tokio asmens pilietybę arba statusą ar aplinkybes, kuriomis
tas asmuo surandamas.
2.           Jei jūrų operacijos metu
laivas arba bet kuris iš jame esančių asmenų patenka į neaiškios baigties,
pavojingą ar avarinę padėtį arba yra ištiktas nelaimės, dalyvaujantysis
padalinys nedelsdamas perduoda visą turimą informaciją Gelbėjimo koordinavimo
centrui, atsakingam už paieškos ir gelbėjimo regioną, kuriame susidarė tokia
padėtis.
3.           Laivas arba jame esantys
asmenys laikomi patekę į neaiškios baigties padėtį visų pirma tada, kai:
a)      kyla abejonių dėl laivo ir jame esančių
asmenų saugumo arba
b)      trūksta informacijos apie laivo judėjimą
arba poziciją.
4.           Laivas arba jame
esantys asmenys laikomi patekę į pavojingą padėtį visų pirma tada, kai:
a)      baiminamasi dėl laivo ar bet kurio iš
jame esančių asmenų saugumo, nes turima informacijos apie esamus didelius
sunkumus, bet ne tokio masto, kad galėtų kilti avarinė padėtis, arba
b)      tebetrūksta informacijos apie laivo
judėjimą arba poziciją.
5.           Laivas arba jame esantys
asmenys laikomi patekę į avarinę padėtį arba ištikti nelaimės visų pirma tada,
kai:
a)      gaunama informacijos, patvirtinančios,
kad laivui ar jame esantiems asmenims gresia pavojus ir reikalinga skubi
pagalba, arba
b)      nepavyksta užmegzti kontakto su laivu ir
nesėkmingos užklausos rodo, kad laivas gali būti patekęs į avarinę padėtį, arba
c)      gaunama informacijos, rodančios, kad
laivo eksploatacinis efektyvumas pablogėjęs tiek, kad kilti susidaryti avarinė
padėtis.
6.           Vertindami padėtį pagal 3–5 dalis dalyvaujantieji padaliniai
atsižvelgia į visus susijusius elementus:
a)      ar pateiktas pagalbos prašymas;
b)      ar laivas tinkamas plaukioti ir kokia
tikimybė, kad jis nepasieks galutinės paskirties vietos;
c)      koks keleivių skaičius atsižvelgiant į
laivo tipą ir būklę;
d)      ar turima krantui pasiekti būtinų
išteklių, kaip antai degalų, vandens, maisto;
e)      ar laive yra kvalifikuota įgula ir
kapitonas;
f)       ar yra saugos, navigacijos bei ryšių
įranga ir kokie jos pajėgumai;
g)      ar yra keleivių, kuriems būtina skubi
medicininė pagalba;
h)      ar yra mirusių keleivių;
i)       ar yra nėščiųjų arba vaikų;
j)       kokios yra oro ir jūros sąlygos,
įskaitant oro ir jūrų prognozes.
7.           Dalyvaujantieji padaliniai nedelsdami informuoja atsakingą
Gelbėjimo koordinavimo centrą apie jų parengtą padėties įvertinimą. Laukdami
gelbėjimo koordinavimo centro nurodymų, dalyvaujantieji padaliniai imasi visų
reikiamų priemonių atitinkamų asmenų saugumui užtikrinti.
8.           Ar susidarė avarinė padėtis,
nesprendžiama vien iš to, ar faktiškai paprašyta pagalbos. Jeigu laive esantys asmenys atsisako priimti
pagalbą, nors konstatuojama, kad laivas pateko į avarinę padėtį,
dalyvaujantysis padalinys informuoja Gelbėjimo koordinavimo centrą ir toliau
vykdo savo pareigą pasirūpinti, stebėdamas laivą per saugų atstumą, imdamasis
visų būtinų priemonių atitinkamų asmenų saugumui užtikrinti ir vengdamas bet
kokių veiksmų, kurie galėtų pabloginti padėtį arba padidinti asmenų sužalojimo
ar mirties riziką.
9.           Jei už paieškos ir gelbėjimo regioną atsakingas trečiosios šalies
Gelbėjimo koordinavimo centras neatsako į dalyvaujančiojo padalinio perduotą
pranešimą, pastarasis susisiekia su priimančiosios valstybės narės Gelbėjimo
koordinavimo centru, nebent kitas Gelbėjimo koordinavimo centras yra
patogesnėje vietoje, kad galėtų prisiimti paieškos ir gelbėjimo atvejo
koordinavimą.
10.         Dalyvaujantieji padaliniai nedelsdami informuoja Tarptautinį
koordinavimo centrą apie bet kokius ryšius su Gelbėjimo koordinavimo centru ir
veiksmus, kurių jie ėmėsi.
11.         Jei laivas negali ar nebegali būti laikomas patekusiu į avarinę padėtį
arba jei paieškos ir gelbėjimo operacija yra užbaigta, dalyvaujantysis
padalinys, pasikonsultavęs su Tarptautiniu koordinavimo centru, toliau tęsia
jūrų operaciją.
10 straipsnis
Išlaipinimas
1.           Jūrų operacijos metu perimtų
arba išgelbėtų asmenų išlaipinimo sąlygos nustatomos veiklos plane. Jūrų
operacijoje nedalyvaujančioms valstybėms narėms šiomis išlaipinimo sąlygomis
pareigos nenustatomos, nebent jos suteikia aiškų leidimą imtis priemonių jų
teritoriniuose vandenyse arba gretutinėje zonoje pagal 6 straipsnio 4 dalį arba
8 straipsnio 2 dalį.
2.           Perėmimo teritoriniuose vandenyse arba gretutinėje zonoje atveju, kaip
nustatyta 6 straipsnio 2 dalyje arba 8 straipsnio 1 dalyje, išlaipinimas
vykdomas toje priimančiojoje valstybėje narėje arba dalyvaujančiojoje
valstybėje narėje, kurios teritoriniuose vandenyse arba gretutinėje zonoje
atliktas perėmimas.
Perėmimo teritoriniuose vandenyse arba gretutinėje
zonoje atveju, kaip nustatyta 6 straipsnio 4 dalyje arba 8 straipsnio 2 dalyje,
išlaipinimas vykdomas toje valstybėje narėje, kurios teritoriniuose vandenyse
arba gretutinėje zonoje atliktas perėmimas.
3.           Perėmimo atvirojoje jūroje atveju, kaip nustatyta 7 straipsnyje,
išlaipinimas gali būti vykdomas toje trečiojoje šalyje, iš kurios laivas
išplaukė, su sąlyga, kad taikomas 4 straipsnis. Jeigu
tai nėra įmanoma, išlaipinimas vykdomas priimančiojoje valstybėje narėje.
4.           Paieškos ir gelbėjimo atvejais, kaip nustatyta 9 straipsnyje,
dalyvaujantieji padaliniai bendradarbiauja su atsakingu Gelbėjimo koordinavimo
centru siekiant numatyti tinkamą uostą ar saugią vietą ir užtikrinti spartų ir
veiksmingą išlaipinimą.
Nepažeidžiant Gelbėjimo koordinavimo centro
atsakomybės, priimančioji valstybė narė ir dalyvaujančiosios valstybės narės
kuo greičiau užtikrina, kad būtų paskirtas saugus uostas arba vieta,
atsižvelgdamos į susijusius veiksnius, kaip antai atstumai iki artimiausių
saugių uostų ar vietų, su konkrečiu atveju susijusi rizika ir aplinkybės.
Jeigu 9 straipsnio 1
dalyje nurodytos dalyvaujančiojo padalinio pareigos nėra panaikinamos, kai tik
tai tampa praktiškai įmanoma, atsižvelgiant į išgelbėtų asmenų ir paties
dalyvaujančiojo padalinio saugumą, jam leidžiama išlaipinti išgelbėtus asmenis
priimančiojoje valstybėje narėje.
5.           Dalyvaujantieji padaliniai
informuoja Tarptautinį koordinavimo centrą apie bet kokių asmenų, kaip
apibrėžta 4 straipsnio 1 dalyje, buvimą, o Tarptautinis koordinavimo centras
perduoda tą informaciją kompetentingoms nacionalinėms institucijoms. Remiantis
ta informacija veiksmų plane turėtų būti nustatyta, kokių tolesnių priemonių
būtų galima imtis.
IV
SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS
NUOSTATOS
11 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po
jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Šis reglamentas pagal Sutartis privalomas
visas ir tiesiogiai taikomas valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje
Europos Parlamento vardu                           Tarybos
vardu
Pirmininkas                                                   Pirmininkas
[1]               2010 m. balandžio 26 d. Tarybos sprendimas,
kuriuo papildomos Šengeno sienų kodekso nuostatos dėl išorės jūros sienų
stebėjimo vykdant operatyvų bendradarbiavimą, koordinuojamą Europos operatyvaus
bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo
agentūros, OL L 111, 2010 5 4, p. 20.
[2]               Europos Vadovų Tarybai pirmininkaujančios valstybės
narės išvados, 2009 m. spalio 29–30 d.
[3]               Žr. Stokholmo programos „Integruotas išorės sienų
valdymas“ 5.1 punktą, OL C 115, 2010 5 4, p. 1.
[4]               2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos
reglamentas (EB) Nr. 562/2006, nustatantis taisyklių, reglamentuojančių
asmenų judėjimą per sienas, Bendrijos kodeksą (Šengeno sienų kodeksas),
OL L 105, 2006 4 13, p. 1.
[5]               C-355/10: Europos Parlamentas prieš Europos Sąjungos
Tarybą, adresas internete:
http://curia.europa.eu/juris/liste.jsf?language=en&jur=C,T,F&num=C-355/10&td=ALL#
(dar nepaskelbta Teismų praktikos rinkinyje).
[6]               2004 m. spalio 26 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr.
2007/2004, įsteigiantis Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos
Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūrą, OL L 349, 2004 11 25,
p. 1.
[7]               Komisijos tarnybų darbinis dokumentas „Tarptautinių
teisės instrumentų, susijusių su neteisėta imigracija jūrų keliais, studija“,
SEC(2007) 691.
[8]               2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir
Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1168/2011, kuriuo iš dalies keičiamas
Reglamentas (EB) Nr. 2007/2004, įsteigiantis Europos operatyvaus
bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo
agentūrą, OL L 304, 2011 11 22, p. 1.
[9]               2012 m. vasario 23 d. Europos žmogaus teisių
teismo sprendimas (didžioji kolegija), (paraiškos Nr. 27765/09), adresas
internete: http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i=001-109231#{"itemid":["001-109231"]}.
[10]             Gretutines zonas reglamentuoja Jungtinių Tautų jūrų teisės
konvencijos 33 straipsnis. Tai greta teritorinių vandenų esanti zona, negalinti
tęstis daugiau kaip 24 jūrmyles nuo bazinių linijų, nuo kurių matuojamas
teritorinių vandenų plotis. Ji priklauso išskirtinei ekonominei zonai arba
atvirajai jūrai, priklausomai nuo to, ar pakrantės valstybė yra ją paskelbusi
išskirtine ekonomine zona, ir šioje zonoje galioja laivybos laisvė. Nors ši
zona nepriklauso teritoriniams vandenims, pakrantės valstybė gali vykdyti
reikiamą kontrolę, kad užkirstų kelią jos muitinės, fiskalinių, imigracijos ar
sanitarijos srities įstatymų ir kitų teisės aktų pažeidimams jos teritorijoje
ar teritoriniuose vandenyse ir nubaustų už šiuos pažeidimus.
[11]             Rezoliucija MSC.167(78), priimta 2004 m. gegužės 20 d.
[12]             Europos Tarybos Parlamentinės Asamblėjos rezoliucija
1821(2011).
[13]             OL L 349, 2004 11 25, p. 1.
[14]             OL L 105, 2006 4 13, p. 1.
[15]             OL L 326, 2005 12 13, p. 13.
[16]             OL L 176, 1999 7 10, p. 36.
[17]             OL L 176, 1999 7 10, p. 31.
[18]             OL L 53, 2008 2 27, p. 52.
[19]             OL L 53, 2008 2 27, p. 1.
[20]             OL L 176, 1999 7 10, p. 31.
[21]             OL L 160, 2011 6 18, p. 19.
[22]             OL L 131, 2000 6 1, p. 43.
[23]             OL L 64, 2002 3 7, p. 20.


               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 09 13
            COM(2017) 481 final
            2017/0219(COD)
            Pasiūlymas
            EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS
            kuriuo iš dalies keičiamas 2014 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 1141/2014 dėl Europos politinių partijų ir Europos politinių fondų statuto ir finansavimo

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS

               •Pasiūlymo pagrindimas ir tikslai

               Demokratija yra viena iš pagrindinių vertybių, kuriomis grindžiama Europos Sąjunga. Siekiant užtikrinti atstovaujamosios demokratijos veikimą Europos Sąjungos lygmeniu, Sutartyse nustatyta, kad Europos Sąjungos piliečiams tiesiogiai atstovaujama Europos Parlamente.

               Teisė į asociacijų ir saviraiškos laisvę yra pagrindinės kiekvieno Sąjungos piliečio teisės.

               Politinių partijų vaidmuo atstovaujamojoje demokratijoje yra ypač svarbus, nes jos, kaip tiesioginė grandis tarp piliečių ir politinės sistemos, didina sistemos teisėtumą. Tas pats pasakytina ir apie padėtį Europos Sąjungos lygmeniu – Europos Sąjungos sutarties 10 straipsnyje nustatyta: „Politinės partijos Europos lygiu prisideda formuojant europinį politinį sąmoningumą ir reiškiant Sąjungos piliečių valią.“ Tas pats principas įtvirtintas ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 12 straipsnio 2 dalyje.

               Ilgalaikis Komisijos tikslas – per gyvybingas Europos politines partijas visoje Europoje skatinti politinius debatus apie europinius reikalus.

               Rengdamasi 2014 m. Europos Parlamento rinkimams, Komisija paskelbė rekomendaciją
                  1
               , kurioje institucijų ir valstybių narių remiamų Europos ir nacionalinių politinių partijų paprašė imtis kai kurių priemonių, kad būtų sustiprintas Europos politinių partijų vaidmuo prisidedant prie Europos politinio sąmoningumo formavimo ir Sąjungos piliečių valios reiškimo. Viena iš šių priemonių – tai pirmuoju sąraše įrašyto kandidato (vok. Spitzenkandidat) principas.

               Europos politinės partijos sureagavo į Komisijos prašymą, taigi 2014 m. Europos Parlamento rinkimai iš esmės skyrėsi nuo ankstesniųjų. Pirmą kartą buvo galima įžvelgti ryšį tarp rinkimų rezultatų ir Jeano-Claude’o Junckerio išrinkimo dabartiniu Europos Komisijos pirmininku. Sudarius sąlygas balsuoti už pirmaisiais sąraše įrašytus kandidatus, arba kandidatus į Europos Komisijos pirmininkus, kurių kiekvieno politinė programa buvo skirtinga, rinkėjams buvo suteikta galimybė priimti informacija pagrįstą sprendimą ir pasirinkti iš alternatyvių Europos politinių platformų, o ne vien tik priimti sprendimą dėl išskirtinai nacionalinių politinių klausimų, – tokiu būdu rinkimai įgavo europinį aspektą.

               Siekiant didinti Europos politinių partijų ir su jomis susijusių politinių fondų matomumą, pripažinimą, veiksmingumą, skaidrumą ir atskaitomybę, 2014 m. spalio 22 d. buvo priimtas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 1141/2014 dėl Europos politinių partijų ir Europos politinių fondų statuto ir finansavimo
                  2
               .

               Tam tikras sąlygas atitinkančioms politinėms partijoms ir fondams buvo suteikta galimybė tapti Europos Sąjungos lygmens juridiniais asmenimis, kurie, įregistruoti Europos Sąjungos lygmeniu, įgytų daugiau galimybių gauti Europos Sąjungos finansinę paramą. Šios sąlygos yra susijusios su reikalavimu būti atstovaujamam pakankamai dideliame skaičiuje ES valstybių narių ir reikalavimu tiek programoje, tiek veikloje paisyti vertybių, kuriomis grindžiama ES: pagarbos žmogaus orumui, laisvės, demokratijos, lygybės, teisinės valstybės ir pagarbos žmogaus teisėms, įskaitant mažumoms priklausančių asmenų teises.

               Europos politinėms partijoms ir fondams registruoti, kontroliuoti ir prireikus taikyti jiems sankcijas, taip pat atvejams, kai šie subjektai galimai nepaiso šių pagrindinių Europos Sąjungos vertybių, nagrinėti buvo įsteigta nepriklausoma Europos politinių partijų ir fondų institucija (toliau – Institucija). Kilus abejonių, ar partija arba fondas faktiškai laikosi šio reikalavimo, Europos Parlamentas, Taryba arba Komisija gali Europos politinių partijų ir Europos politinių fondų institucijai pateikti prašymą patikrinti padėtį. Prieš priimdama sprendimą dėl partijos ar fondo išregistravimo, Institucija turi pasikonsultuoti su nepriklausomu žymių asmenų komitetu.

               Vis dėlto Komisijos parengtoje 2014 m. Europos Parlamento rinkimų ataskaitoje
                  3
                nustatyta, kad tebereikia imtis priemonių piliečių dalyvavimui skatinti ir rinkimų įtraukumui didinti, stiprinti politinių debatų europinį aspektą, imtis priemonių mažo rinkėjų aktyvumo tendencijai pakeisti, dar labiau stiprinti ES sprendimų priėmimo proceso demokratinį teisėtumą, akcentuoti nacionalinių ir Europos partijų tarpusavio sąsajas ir skatinti politinę atskaitomybę.

               Be to, nepaisant pažangos, padarytos įgyvendinant Reglamentą (ES, Euratomas) Nr. 1141/2014, galiojančios taisyklės turi spragų, kurias reikia pašalinti.

               Europos Parlamentas ir kelios Europos politinės partijos paragino šias taisykles patobulinti ir pritaikyti. Europos Parlamento tarnybos, atsakingos už šio reglamento administravimą, išnagrinėjo keletą atvejų, susijusių su netinkamu finansavimo panaudojimu.

               2017 m. kovo mėn. Europos Parlamento plenariniame posėdyje surengtos diskusijos, per kurias Komisijos paprašyta atsakyti į klausimą žodžiu, kada bus padaryta pakeitimų ir kokie bus tam tikri konkretūs pakeitimai, susiję su bendro finansavimo dydžiu, galimybe Europos Parlamento nariams būti kelių partijų nariais, finansavimui gauti reikalingu narių skaičiumi, referendumo kampanijų finansavimu, finansinio pajėgumo kriterijaus nustatymu ir galimybe kaupti finansines atsargas.

               Šiose diskusijose Komisija pareiškė norą bendradarbiauti su Europos Parlamentu ir Taryba stebint, kaip naujosios taisyklės įgyvendinamos ankstyvajame etape. 2017 m. birželio 15 d. Europos Parlamentas priėmė rezoliuciją
                  4
               , kurioje Komisijos prašoma kuo greičiau pateikti pasiūlymą dėl šiuo metu galiojančios teisinės bazės peržiūros, kad būtų galima pašalinti jos trūkumus, visų pirma susijusius su reikalaujamu bendro finansavimo dydžiu ir galimybe Europos Parlamento nariams būti kelių partijų nariais.

               Europos Parlamentas ir jo politinės partijos Komisijai adresuotame rašte dar kartą nurodė pageidaujantys pokyčių – šis prašymas buvo detalizuotas Komisijai pateiktoje išsamioje ataskaitoje.

               Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta pirmiau, ir remdamasi įvairių suinteresuotųjų subjektų pateiktomis išsamiomis pastabomis (žr. 3 skirsnį), Komisija nusprendė pasiūlyti tik keletą tikslinių šio reglamento pakeitimų. Jais siekiama užpildyti spragas, didinti skaidrumą, užtikrinti, kad riboti ES biudžeto ištekliai būtų paskirstyti ir naudojami tinkamai, ir taip skatinti, kad Europos politinių partijų atstovavimas Europos piliečiams būtų tikresnis. Pakeitimais bus užtikrinta, kad galiojančios taisyklės nebūtų apeinamos ir jų nuostatomis nebūtų piktnaudžiaujama.

               Tiksliniai pakeitimai turėtų būti priimti dar iki 2019 m. Europos Parlamento rinkimų. Jie padės spręsti problemas, kurias Komisija nustatė per 2014 m. Europos Parlamento rinkimus, visų pirma susijusias su nacionalinių ir Europos partijų tarpusavio sąsajomis ir didesne politine atskaitomybe.

               •Konkrečios sprendžiamos problemos

                  Pirma, galiojančiomis taisyklėmis linkstama piktnaudžiauti sprendžiant, kas gali teikti paramą Europos politinei partijai įregistruoti, nes pagal taisykles atstovavimo masto reikalavimas (t. y. septyniose valstybėse narėse) gali būti įvykdytas, kai yra: i) regioniniuose parlamentuose, nacionaliniame parlamente arba Europos Parlamente atstovaujamų narėmis esančių partijų parama; ii) tokių parlamentų atskirų narių parama arba iii) abiejų atvejų derinys.

                  Pirmaisiais metais po Europos politinių partijų finansavimo nustatymo dauguma paramos gavėjų buvo tos pačios politinės krypties nacionalinių partijų aljansai. Vis dėlto keletą pastaraisiais metais įsteigtų Europos politinių partijų daugiausia sudaro atskiri politikai ir (arba) jose stipriai dominuoja viena ar dvi nacionalinės politinės partijos. Esama keleto atvejų, kada skirtingi vienos nacionalinės partijos nariai remia daugiau kaip vieną Europos politinę partiją, o kai kuriais kraštutiniais atvejais daugiau kaip vieną partiją yra parėmęs vienas narys.

                  Institucija taip pat yra susidūrusi su praktinėmis problemomis, kurios yra susijusios su naryste keliose partijose. Dažnai nėra aišku, kaip išvengti, kad atstovavimas nebūtų apskaitomas dvigubai, kaip spręsti ankstesnės narystės klausimą ir kaip susieti atstovavimą su finansavimo kriterijais – įskaitant problemą, kai Europos Parlamento narys laikomas skirtingų Europos politinių partijų nariu, viena vertus, registracijos ir, kita vertus, finansavimo atžvilgiu.

               Antra susirūpinimą kelianti problema yra susijusi su atstovauti Europos Parlamente gauto ES finansavimo proporcingumu. Šiuo metu Europos politinės partijos gali prašyti skirti finansavimą, jei Europos Parlamente joms atstovauja bent vienas narys. Kelios Europos politinės partijos ir Europos Parlamento administracija prašė minimalią atstovavimo ribą padidinti iki trijų narių, kad būtų išvengta netinkamo viešojo finansavimo panaudojimo atvejų per vienanares partijas.

               Tačiau praktinis tokio pakeitimo poveikis būtų minimalus, nes šiuo metu net mažiausiai atstovaujamos Europos politinės partijos, turinčios teisę gauti finansavimą, turi po 3 narius
                  5
                (žr. grafiką). Svarbiau yra tai, kad toks pakeitimas rinkimuose kandidatus iškėlusioms partijoms keltų rimtų teisinių abejonių dėl pagrindinių teisių, t. y. asociacijų laisvės ir lygių galimybių, ir taip nepagrįstai ribotų pliuralistinį Europos Sąjungos politikos pobūdį.

               Kitas būdas spręsti šią problemą – pakeisti Europos politinių partijų ir Europos politinių fondų, turinčių teisę gauti finansavimą, finansavimo paskirstymo taisyklę. Šiuo metu 15 % visos turimos sumos paskirstoma po lygiai visoms partijoms, kurios atitinka minimalią vieno nario atstovavimo ribą, o likę 85 % paskirstomi proporcingai pagal kiekvienai partijai atstovaujančių išrinktų narių santykinę dalį (ta pati finansavimo paskirstymo taisyklė taikoma ir fondams). Taikant tokią taisyklę į atstovavimą rinkėjams Europos Parlamente atsižvelgiama gana netolygiai. Toliau išdėstytose Europos Parlamento administracijos pateiktose lentelėse
                  6
                matyti, kokį poveikį turėtų fiksuotos finansavimo dalies pakeitimas, palyginti su finansavimo dalimi atsižvelgiant į atstovų skaičių Europos Parlamente. Sumažinus atidėtą finansavimo dalį iki 5 % būtų galima atkurti tinkamesnę pusiausvyrą ir taip būtų sąžiningiau ir tinkamiau atsižvelgiama į atstovavimą rinkėjams Europos Parlamente.

               Trečia, be piktnaudžiavimo ir proporcingumo problemų, Europos politinėms partijoms ir – didesniu mastu – politiniams fondams sudėtinga atitikti dabartinę bendro finansavimo ribą, kuri yra 15 %. Šioje srityje Europos Parlamento tarnybos taip pat susidūrė su kai kuriais abejotinos praktikos atvejais – pavyzdžiui, kai kurios partijos siekė bendro finansavimo reikalavimą formaliai įvykdyti pasinaudodamos žiediniais finansiniais srautais. Kalbant apie finansinį pajėgumą, 2015 finansiniais metais Europos Parlamento išorės auditorius nurodė 8 ataskaitose iš 28 esant problemų. Tai rodo, kad paramos gavėjų nuosavų išteklių nepakanka.

               Daugeliu atvejų nuosavų išteklių, kuriuos sudaro narių mokesčiai ir dovanos, trūkumas gali būti kompensuotas tik nepiniginiais įnašais. 2015 m. partijų gautų nepiniginių įnašų suma sudarė 238 009 EUR, o fondų – 283 649 EUR. Objektyvus šių įnašų vertinimas kelia ypač didelių problemų. Kai kuriais atvejais Europos Parlamento administracija negalėjo išsamiai patikrinti šio vertinimo ir įvertinti, ar įnašai buvo tikrai būtini nurodytai veiklai ir tiesiogiai su ja susiję, taip pat nustatyti, ar pagrindinė veikla buvo vykdoma vadovaujantis tik Europos partijos interesais, ar galimai vykdoma kartu su organizacija partnere.

               Ketvirta, galiojančios taisyklės nepakankamai aiškiai ir skaidriai reglamentuoja veiksmus, kurių reikia imtis tais atvejais, kai partija arba fondas nebeatitinka registracijos sąlygų arba nustatoma, kad ji (jis) įregistruota (-as) remiantis neteisinga informacija.

               Penkta, remiantis Europos Parlamento administracijos patirtimi, nėra poreikio išplėsti galimų priemonių partijų ir fondų netinkamai išleistoms lėšoms susigrąžinti taikymo sritį.

               •Suderinamumas su kitomis Sąjungos politikos sritimis

                  2017 m. ES pilietybės ataskaitoje
                     7
                   Komisija pripažino, kad ES veikimas grindžiamas atstovaujamąja demokratija. Tam reikia užtikrinti skaidrumą ir prieinamą, atskaitingą politinę kultūrą, kurios pagrindas būtų veiksminga rinkimų sistema ir informuoti bei aktyvūs rinkėjai. Komisijos Pirmininkas Jeanas-Claude’as Junckeris savo pranešime apie Sąjungos padėtį 2016 m. pabrėžė, kad tuo tikslu Komisija įsipareigojo: stiprinti piliečių dialogą ir imtis tolesnių veiksmų, kad išaiškintų piliečiams savo politiką; dar iki 2019 m. rinkimų pradėti ES masto informavimo ir sąmoningumo ugdymo kampaniją apie ES piliečių teises, įskaitant rinkėjų teises; 2018 m. surengti aukšto lygio renginį demokratinio dalyvavimo klausimu, kuriame daugiausia dėmesio bus skirta skatinimui naudotis geriausios praktikos pavyzdžiais, siekiant kelti jaunimo ir pažeidžiamų bei nepakankamai atstovaujamų asmenų grupių dalyvavimo rinkimuose lygį; populiarinti geriausią praktiką, kurią pritaikę piliečiai gali balsuoti ir būti kandidatais Europos Parlamento rinkimuose, taip pat tokios patirties pavyzdžius, kada piliečiams suteikiama galimybė išsaugoti teisę balsuoti tais atvejais, kai jie persikelia į kitą valstybę narę, sudaromos palankesnės sąlygos sužinoti kitų šalių politines naujienas ir keliamas rinkėjų aktyvumas bei užtikrinamas plataus masto demokratinis dalyvavimas 2019 m. Europos Parlamento rinkimuose
                     8
                  . Šis pasiūlymas yra suderintas su šiais prioritetais ir juos papildo; taigi, be pirmesniame skirsnyje išdėstytų klausimų, šiuo pasiūlymu daroma kai kurių pakeitimų, kuriais didinamas valstybių narių lygmens partijų ir Europos partijų, su kuriomis šios yra susijusios, ryšių skaidrumas.

               Su šia peržiūra yra netiesiogiai susijusios kelios iniciatyvos, visų pirma Komisijos rekomendacija
                  9
               , kaip Europos Parlamento rinkimus padaryti dar demokratiškesnius ir sklandesnius, taip pat 1976 m. Europos rinkimų akto ir Europos Vadovų Tarybos sprendimo dėl Europos Parlamento sudėties
                  10
                reforma.

               2.TEISINIS PAGRINDAS, SUBSIDIARUMO IR PROPORCINGUMO PRINCIPAI

               •Teisinis pagrindas

               Pasiūlymas grindžiamas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 224 straipsniu, kuriame nustatyta, kad „Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą, […] priima reglamentus, Europos lygmeniu reglamentuojančius politines partijas, nurodytas Europos Sąjungos sutarties 10 straipsnio 4 dalyje, ypač jų finansavimo taisykles“, ir Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties
                  11
                106a straipsniu.

               •Subsidiarumo principas

               Kadangi galiojančiame reglamente nustatyta ES lygmens sistema, įskaitant konkretų partijų ir fondų Europos Sąjungos lygmens teisinį subjektiškumą ir finansavimą iš ES biudžeto, bet kokie šios sistemos trūkumai gali būti pašalinti tik priimant ES teisės aktus. Todėl vien valstybių narių veiksmai nėra tinkamiausia galimybė.

               Pasiūlyti tiksliniai pakeitimai visiškai atitinka subsidiarumo principą. Europos politinių partijų ir Europos politinių fondų statutą bei finansavimą reglamentuojančias taisykles galima nustatyti tik ES lygmeniu. Išdėstydama, kokių reformos priemonių būtų galima imtis, Komisija deramai atsižvelgė į prie Sutarčių pridėtame Protokole Nr. 2 nustatytus principus.

               •Proporcingumo principas

               Kaip paaiškinta 5 skirsnyje, siūlomomis tikslinėmis priemonėmis neviršijama to, kas būtina pasiekti ilgalaikiam tikslui – plėtoti ir stiprinti Europos demokratiją bei ES institucijų teisėtumą, siekiant Europos politines partijas ir Europos politinius fondus padaryti veiksmingesniais ir atskaitingesniais demokratijos dalyviais. Todėl pasiūlymas atitinka subsidiarumo principą.

               •Priemonės pasirinkimas

                  Galiojantis reglamentas gali būti iš dalies keičiamas tik reglamentu.

               3.KONSULTACIJOS SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMAS

               •Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis ir tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas

               Rengdama šį pasiūlymą Komisija glaudžiai bendradarbiavo ir konsultavosi su atitinkamomis suinteresuotosiomis šalimis. Ji surengė keletą susitikimų su Europos lygmens politinių partijų ir Europos Parlamento frakcijų atstovais, Europos Parlamento nariais, Europos Parlamento tarnybomis, Europos politinių partijų ir Europos politinių fondų institucija ir nacionaliniais ekspertais.

               2017 m. liepos 12 d. surengtas Europos Parlamento Konstitucinių reikalų komiteto
                  12
                posėdis. Komiteto nariai kartu su Institucijos direktoriumi, Europos Parlamento finansų generaliniu direktoriumi ir Komisijos atstovu diskutavo dėl galimų galiojančio reglamento pakeitimų. Iš esmės visi sutarė, kad iki kitų Europos Parlamento rinkimų reikia užpildyti tam tikras reglamento spragas. Priėmus tikslinius pakeitimus padidėtų skaidrumas, be to, jie padėtų užpildyti spragas, kurios sudaro sąlygas apeiti galiojančio reglamento tikslus arba piktnaudžiauti jo nuostatomis.

               Europos politinės partijos ir fondai, Europos Parlamento tarnybos ir Institucija taip pat nustatė kitų galimų galiojančio reglamento trūkumų, bet nutarta, kad tas klausimas ne toks skubus.

                  Suinteresuotosios šalys teikė savo patirtimi ir ekspertinėmis žiniomis pagrįstų pastabų dėl galiojančių taisyklių, pagal Reglamentą (ES, Euratomas) Nr. 1141/2014 ir Finansinį reglamentą reglamentuojančių politines partijas bei politinius fondus.

               •Poveikio vertinimas

               Tikimasi, kad, pasiūlymu užpildžius kai kurias esamas spragas, bus veiksmingiau siekiama Reglamento (ES, Euratomas) Nr. 1141/2014 tikslų. Pasiūlymas grindžiamas pirmiau išdėstytomis įvairių suinteresuotųjų subjektų pateiktomis išsamiomis pastabomis ir keleto tikslinių sprendimų analize.

               Konkretaus poveikio vertinimo dokumentai kartu su šiuo pasiūlymu neteikiami, nes nesitikima, kad jis darys platesnio masto svarbų ekonominį ir socialinį poveikį, taip pat poveikį aplinkai.

               •Pagrindinės teisės

                  Europos Sąjungos sutarties (ES sutartis) 2 straipsnyje nustatyta: „Sąjunga yra grindžiama šiomis vertybėmis: pagarba žmogaus orumui, laisve, demokratija, lygybe, teisine valstybe ir pagarba žmogaus teisėms, įskaitant mažumoms priklausančių asmenų teises. Šios vertybės yra bendros valstybėms narėms, gyvenančioms visuomenėje, kurioje vyrauja pliuralizmas, nediskriminavimas, tolerancija, teisingumas, solidarumas ir moterų bei vyrų lygybė.“

                  ES sutarties 10 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyta, kad „Sąjungos veikla pagrįsta atstovaujamąja demokratija“ ir „[p]iliečiai Sąjungos lygiu yra tiesiogiai atstovaujami Europos Parlamente“. Tos pačios nuostatos 4 dalyje nustatyta: „Politinės partijos Europos lygiu prisideda formuojant europinį politinį sąmoningumą ir reiškiant Sąjungos piliečių valią.“ ES pagrindinių teisių chartijos 11 ir 12 straipsniuose įtvirtinta teisė į saviraiškos ir asociacijų laisvę. Visų pirma, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 12 straipsnyje nurodyta: „Kiekvienas turi teisę laisvai rinktis į taikius susirinkimus, taip pat laisvę jungtis kartu su kitais į visų lygių asociacijas, ypač politinėje, profesinėje ir pilietinėje srityse, įskaitant teisę steigti profesines sąjungas ir stoti į jas ginti savo interesų. Politinės partijos Sąjungos lygiu prisideda reiškiant Sąjungos piliečių politinę valią.“

                  Šio pasiūlymo objektu esančiais pakeitimais siekiama šių nuostatų tikslų, taigi jie yra suderinami su pagrindinėmis teisėmis, garantuojamomis pagal Chartijos 12 straipsnį, ir jas realizuoja.

               4.POVEIKIS BIUDŽETUI

               ES finansavimas Europos politinėms partijoms ir Europos politiniams fondams toliau bus teikiamas iš Europos Parlamento biudžeto. Šiuo pasiūlymu nesiūloma keisti skiriamų lėšų sumos. Šis pasiūlymas neturi reikšmingo poveikio ES biudžetui.

               5.KITI ELEMENTAI

               •Vertinimas ir ataskaitų teikimo tvarka

               Šiuo pasiūlymu siūloma atlikti ribotos apimties tikslinę galiojančio reglamento, kuriame pačiame numatyta galimybė atlikti išsamesnę peržiūrą, reformą. Siūloma pakeisti tos peržiūros tvarkaraštį, kad būtų sudarytos sąlygos jį pagrįsti pakankamais tiek galiojančio reglamento, tiek šiame pasiūlyme siūlomų pakeitimų praktinio veikimo įrodymais.

               •Išsamus konkrečių pasiūlymo nuostatų paaiškinimas

               Siekdama užtikrinti, kad Europos politinių partijų veikla turėtų stipresnį europinį aspektą, ir didinti skaidrumą, kartu užtikrinant, kad Europos Sąjungos finansavimas būtų panaudojamas tinkamai, Komisija siūlo keletą tikslinių Reglamento (ES, Euratomas) Nr. 1141/2014 pakeitimų, kuriais sprendžiamos problemos, susijusios su tuo, kas gali teikti paramą politinei partijai registruoti, nustatoma tokia finansavimo paskirstymo taisyklė, kuria būtų proporcingiau atsižvelgiama į Europos politinių partijų atstovų santykinę dalį Europos Parlamente, ir šalinami sunkumai, su kuriais susiduria Europos politinės partijos ir fondai, kad atitiktų bendro finansavimo ribą. Padarius tokių pakeitimų bus užpildytos dabartinių taisyklių spragos, dėl kurių linkstama jomis piktnaudžiauti.

               Buvo apsvarstyti keli narystės keliose partijose problemos sprendimo būdai: i) uždrausti tai pačiai nacionalinei partijai priklausantiems Europos Parlamento nariams remti skirtingas Europos partijas; ii) nebeleisti regioninių parlamentų nariams remti registracijos; iii) nustatyti, kad remti registraciją gali tik nacionalinės partijos. Nuspręsta, kad paskutinė galimybė yra veiksmingiausia, nes ja siekiama to paties tikslo, kaip ir pirma galimybe, bet objektyviau ir sąžiningiau; be to, ją lengviau įgyvendinti.

               Todėl Komisija siūlo iš dalies pakeisti 3 straipsnio 1 dalies b punktą, kad nuo šiol Europos politinės partijos steigimą remti galėtų tik partijos, o ne fiziniai asmenys. Taip subjektams, kuriems valstybėse narėse nėra reikšmingai atstovaujama, būtų sunkiau įsisteigti kaip Europos lygmens partijoms ir gauti Europos Sąjungos finansavimą, kai jie atitiks minimalią vieno nario Europos Parlamente ribą.

               Šis pakeitimas neužkerta kelio Europos partijoms leisti fizinių asmenų narystę, tačiau tokia narystė nebebus reikšminga taikant registracijos sąlygas. Todėl nesiūloma iš dalies keisti politinės partijos ar aljanso apibrėžčių.

               Siekiant išspręsti problemą, kai Europos politinėms partijoms ir fondams sudėtinga atitikti šiuo metu galiojančią bendro finansavimo ribą, kuri yra 15 %, ši riba turėtų būti sumažinta, kad didesnę Europos partijoms ir fondams atidėto viešojo finansavimo dalį būtų galima paskirstyti tinkamai, pavyzdžiui, per rinkimų kampanijas. Taip pat sumažėtų paskatų taikyti abejonių keliančią praktiką.  Apsvarsčiusi keletą galimybių, Komisija nusprendė siūlyti 17 straipsnio 4 dalyje Europos politinėms partijoms nustatytą reikalaujamą bendro finansavimo ribą sumažinti iki 10 %, o Europos politiniams fondams – iki 5 %.

               Komisijai skaidrumo lygis Europos Parlamento rinkimuose visada buvo vienas svarbiausių veiksnių. Aiškumą ir skaidrumą galima padidinti nustačius aiškesnius ryšius tarp nacionalinių ir Europos politinių partijų. Tai ypač svarbu, nes šiuo pasiūlymu siekiama galimybę remti Europos politines partijas suteikti tik partijoms. Kad piliečiai suprastų, kokį poveikį Europos partijoms daro jų balsai, jiems turėtų būti iš anksto teikiama aiški ir aktuali informacija, be kita ko, susijusi su partijų tarpusavio sąsajomis. Siūloma nustatyti papildomą Europos politinės partijos finansavimo sąlygą – įterpti 18 straipsnio 3 dalies a punktą ir jame partijai nustatyti reikalavimą pranešti apie tai, kad jos narėmis esančių partijų interneto svetainėse buvo paskelbta jos politinė programa, logotipas ir informacija apie paskutiniuose Europos Parlamento rinkimuose dalyvavusių kandidatų ir jos narių Europos Parlamente pasiskirstymą pagal lytis.

               Siūloma užtikrinti, kad ES finansavimas būtų proporcingesnis, jį aiškiau susiejant su atstovavimu Europos Parlamente ir tuo tikslu iš dalies pakeičiant 19 straipsnio 1 dalyje nurodytą finansavimo paskirstymo taisyklę. Siūloma fiksuotą finansavimo dalį sumažinti iki 5 % ir taip padidinti dalį, kuri paskirstoma proporcingai į Europos Parlamentą išrinktų narių skaičiui. Dėl pirmiau išdėstytų priežasčių buvo atmesta alternatyvi galimybė – padidinti atstovų skaičių, reikalingą, kad partija turėtų teisę gauti finansavimą.

               Kai Europos politinė partija arba fondas nebeatitinka kurios nors registracijos sąlygos, įskaitant visų pirma atstovavimo ir dalyvavimo Europos Parlamento rinkimuose sąlygas, arba kai partija ar fondas buvo įregistruota (-as) remiantis neteisinga ir (arba) klaidinančia informacija, Institucijai turėtų būti suteikti įgaliojimai ją (jį) išregistruoti. Teisingumo Teismas savo praktikoje pripažįsta, jog yra galimybė per protingą terminą atgaline data panaikinti administracinį aktą, kuriuo priimtas palankus sprendimas, jei paisoma teisėtų subjekto, kuriam skirta priemonė ir kuris turėjo pagrindo tikėti jos teisėtumu, lūkesčių. Siekiant suteikti galimybę Institucijai veiksmingiau užtikrinti taisyklių vykdymą, tai patikslinama keičiamame 27 straipsnyje.

               Kad būtų apsaugoti ES finansiniai interesai ir Sąjungos reputacija, Europos Parlamento įgaliojimus suteikiančiam pareigūnui turi būti suteikta galimybė susigrąžinti nepagrįstai išmokėtas sumas iš fizinių asmenų, kurie, siekdami naudos sau arba kitiems subjektams ar fiziniams asmenims, vykdė neteisėtą veiklą, kenkiančią Sąjungos finansiniams interesams. Todėl Komisija siūlo iš dalies pakeisti 30 straipsnį.

               Galiausiai, be pereinamojo laikotarpio priemonių, Komisija siūlo galiojančio reglamento nuostatą dėl peržiūros pritaikyti taip, kad būtų numatyta galimybė 2022 m. pirmą pusmetį paskelbti vertinimo ataskaitą, kurioje taip pat įvertinami šiame reglamente pasiūlyti pakeitimai.

               2017/0219 (COD)

               Pasiūlymas

               EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS

               kuriuo iš dalies keičiamas 2014 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 1141/2014 dėl Europos politinių partijų ir Europos politinių fondų statuto ir finansavimo

               EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 224 straipsnį,

               atsižvelgdami į Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 106a straipsnį,

               atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,

               teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,

               atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę
                  13
               ,

               atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę
                  14
               ,

               atsižvelgdami į Audito Rūmų nuomonę
                  15
               ,

               laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros,

               kadangi:

               (1)Reglamentu (ES, Euratomas) Nr. 1141/2014 nustatytas specialus Europos politinių partijų ir politinių fondų Europos teisinis statusas ir numatytas jų finansavimas iš Europos Sąjungos bendrojo biudžeto;

               (2)nustatyta, kad, siekiant tinkamiau įgyvendinti tikslą skatinti Europos politines partijas ir su jomis susijusius Europos politinius fondus dėti pastangas, kad jie būtų stipri grandis tarp Europos pilietinės visuomenės ir Sąjungos institucijų, visų pirma Europos Parlamento, ir jiems padėti siekti šio tikslo, reikia iš dalies pakeisti Reglamentą (ES, Euratomas) Nr. 1141/2014;

               (3)svarbu tinkamiau užtikrinti tikrą Europos politinių partijų ir politinių fondų veiklos tarpvalstybinį aspektą, susijusį su specialaus Europos teisinio statuso įgijimu registracijos būdu. Be to, siekiant stiprinti ryšius tarp nacionalinio lygmens ir Sąjungos lygmens politikos ir užkirsti kelią, kad ta pati nacionalinė partija dirbtinai įsteigtų kelias Europos politines partijas, kurių politinės pažiūros yra tokios pačios ar panašios, turėtų būti nustatyta, jog nustatant, ar įvairūs politiniai aljansai atitinka minimalaus atstovavimo sąlygas, kad jie būtų įregistruoti kaip Europos partijos, į tų aljansų narių skaičių neįskaitomi tos pačios nacionalinės politinės partijos nariai. Todėl nustatant, ar tenkinamos šios minimalaus atstovavimo sąlygos, nuo šiol turėtų būti atsižvelgiama tik į politinių partijų, o ne fizinių asmenų skaičių;

               (4)Europos politinėms partijoms ir fondams turėtų būti suteikta galimybė gauti didesnę jiems finansuoti skirtų asignavimų iš Europos Sąjungos bendrojo biudžeto dalį. Todėl didžiausia finansinių įnašų arba dotacijų iš Europos Sąjungos bendrojo biudžeto dalis, sudaranti Europos politinės partijos biudžete nurodytas kompensuotinas išlaidas per metus ir Europos politinio fondo patirtas finansuoti tinkamas sąnaudas, turėtų būti padidinta;

               (5)siekiant užtikrinti skaidrumą ir sustiprinti Europos politinių partijų kontrolę, demokratinę atskaitomybę ir ryšį tarp Europos pilietinės visuomenės bei Sąjungos institucijų, visų pirma Europos Parlamento, galimybė gauti finansavimą iš Europos Sąjungos bendrojo biudžeto turėtų būti suteikta su sąlyga, kad atitinkamos Europos politinės partijos narėmis esančios partijos paskelbs jos programą, logotipą ir informaciją apie paskutiniuose Europos Parlamento rinkimuose dalyvavusių kandidatų ir jos narių Europos Parlamente pasiskirstymą pagal lytis;

               (6)siekiant nustatyti Europos Sąjungos bendrojo biudžeto išteklių proporcingesnio paskirstymo taisyklę, kuri objektyviai atspindėtų tikrą rinkėjų paramą Europos politinei partijai, Europos politinių partijų, taigi ir atitinkamų su jomis susijusių politinių fondų finansavimas turėtų būti glaudžiau susietas su tokio dydžio rinkėjų parama, kokį įmanoma įrodyti. Todėl finansavimo paskirstymo taisyklės turėtų būti pritaikytos taip, kad būtų labiau atsižvelgta į išrinktų kiekvienos Europos politinės partijos narių santykinę dalį Europos Parlamente;

               (7)tuo atveju, kai dėl pasikeitusių aplinkybių Europos politinė partija arba politinis fondas nebeatitinka kurios nors registracijos sąlygos, ji (jis) turėtų būti išbraukta (-as) iš registro;

               (8)teisinio tikrumo ir skaidrumo sumetimais turėtų būti aiškiai nustatyta, kad Europos politinė partija arba politinis fondas gali būti per protingą laiką išbraukta (-as) iš registro, jei ji (jis) pateikė melagingą ar neišsamią informaciją, kuria remiantis buvo priimtas sprendimas tą partiją ar fondą įregistruoti;

               (9)ES finansinių interesų apsauga turėtų būti sustiprinta nustačius, kad padarius pažeidimą faktinis finansavimo iš Europos Sąjungos bendrojo biudžeto susigrąžinimas būtų užtikrintas susigrąžinant nepagrįstai išmokėtas sumas ir iš fizinių asmenų, atsakingų už tą pažeidimą;

               (10)siekiant įvertinti Reglamento (ES, Euratomas) Nr. 1141/2014 su pakeitimais, padarytais šiuo reglamentu, poveikį remiantis pakankamais jo praktinio veikimo įrodymais, siūlomos išsamios peržiūros termino pabaiga turėtų būti nukelta vėlesniam laikui;

               (11)naujieji reikalavimai, susiję su Europos politinių partijų programos, logotipo ir informacijos apie lyčių pasiskirstymą viešinimu, turėtų būti taikomi kuo plačiau jau 2019 m. – metų, kada vyks Europos Parlamento rinkimai – finansavimo prašymams. Todėl turėtų būti numatytos pereinamojo laikotarpio nuostatos;

               (12)todėl Reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 1141/2014 turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistas,

               PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:

               1 straipsnis

               2014 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 1141/2014 dėl Europos politinių partijų ir Europos politinių fondų statuto ir finansavimo iš dalies keičiamas taip:

               1) 3 straipsnio 1 dalies b punktas pakeičiamas taip:

               „bent viename ketvirtadalyje valstybių narių jo narėmis esančioms partijoms turi atstovauti Europos Parlamento, nacionalinių parlamentų, regioninių parlamentų ar regioninių asamblėjų nariai arba“.

               2) 17 straipsnio 4 dalis pakeičiama taip:

               „4. Finansiniai įnašai arba dotacijos iš Europos Sąjungos bendrojo biudžeto neviršija 90 % kompensuotinų išlaidų per metus, nurodytų Europos politinės partijos biudžete, ir 95 % tinkamų finansuoti sąnaudų per metus, kurias patyrė Europos politinis fondas. Europos politinės partijos nepanaudotą Sąjungos skirto įnašo dalį gali panaudoti kompensuotinoms išlaidoms padengti per kitus finansinius metus, einančius po jo skyrimo. Sumos, nepanaudotos po tų finansinių metų, susigrąžinamos pagal Finansinį reglamentą.“

               3) 18 straipsnyje įterpiama 3a dalis:

               „3a. Europos politinė partija kartu su prašymu pateikia įrodymus, patvirtinančius, kad jos narėmis esančios partijos 12 mėnesių iki prašymo pateikimo momento savo interneto svetainėse nuolat skelbė Europos politinės partijos politinę programą, logotipą ir informaciją apie Europos politinės partijos nare esančios kiekvienos partijos paskutiniuose Europos Parlamento rinkimuose dalyvavusių kandidatų ir jos narių Europos Parlamente pasiskirstymą pagal lytis.“

               4) 19 straipsnio 1 dalis pakeičiama taip:

               „1. Atitinkami asignavimai, numatyti toms Europos politinėms partijoms ir tiems Europos politiniams fondams, kuriems skiriami įnašai arba dotacijos pagal 18 straipsnį, kasmet paskirstomi laikantis tokios taisyklės:

               — 5 % paskirstoma lygiomis dalimis tarp finansavimą gaunančių Europos politinių partijų,

               — 95 % paskirstoma proporcingai finansavimą gaunančių Europos politinių partijų narių, išrinktų į Europos Parlamentą, daliai.

               Panaši paskirstymo taisyklė taikoma skiriant finansavimą Europos politiniams fondams, susijusiems su Europos politinėmis partijomis.“

               5) 27 straipsnis iš dalies keičiamas taip:

               a) 1 dalies b punktas pakeičiamas taip:

               „b) kai pagal 10 straipsnio 2–5 dalyse nurodytas procedūras nustatoma, kad jie nebetenkina 3 straipsnio 1 arba 2 dalyje išdėstytos vienos ar kelių sąlygų, arba“;

               b) 1 dalyje įterpiamas ba punktas:

               „ba) kai registracijos momentu atitinkama partija arba fondas neatitiko vienos ar kelių 3 straipsnio 1 arba 2 dalyje išdėstytų sąlygų ir sprendimas įregistruoti partiją arba fondą buvo priimtas remiantis melaginga ar neišsamia informacija, susijusia su tomis sąlygomis; sprendimas išbraukti partiją ar fondą iš registro priimamas per protingą laiką nuo momento, kada Institucija būtų galėjusi nustatyti, kad atitinkama partija ar fondas neatitinka vienos ar kelių atitinkamų sąlygų;“;

               c) įterpiama 5a dalis:

               „5a. Kai 2 dalies a punkto v arba vi papunktyje nurodytais atvejais Institucija skiria finansinę sankciją, kad pagal 30 straipsnio 2 dalį būtų susigrąžintos lėšos, ji gali nustatyti, kad toliau nurodytais atvejais už pažeidimą atsako ir fizinis asmuo, kuris yra Europos politinės partijos ar Europos politinio fondo administracinio, valdymo arba priežiūros organo narys arba kuriam suteikti įgaliojimai atstovauti Europos politinei partijai ar Europos politiniam fondui, dėl jos (jo) priimti sprendimus ir ją (jį) kontroliuoti:

               a)
                     2 dalies a punkto v papunktyje nurodytais atvejais, kai toje nuostatoje nurodytu teismo sprendimu pripažinta, kad už atitinkamą neteisėtą veiklą yra atsakingas ir fizinis asmuo;

               b)
                     2 dalies a punkto vi papunktyje nurodytais atvejais, kai už atitinkamą veiką arba netikslumus yra atsakingas ir fizinis asmuo.“

               6) 30 straipsnio 2 dalis papildoma šiuo sakiniu:

               „Nepagrįstai pagal susitarimą dėl įnašo ar dotacijos arba sprendimą išmokėtas sumas Europos Parlamento įgaliojimus suteikiantis pareigūnas susigrąžina ir iš fizinio asmens, dėl kurio priimtas 27 straipsnio 5a dalyje nurodytas sprendimas.“

                7) 38 straipsnis pakeičiamas taip:

               „38 straipsnis

               Vertinimas

               Europos Parlamentas, pasikonsultavęs su Institucija, per penkerius metus nuo momento, kada šis reglamentas tampa taikytinas, paskelbia šio reglamento taikymo ir finansuotos veiklos ataskaitą. Prireikus ataskaitoje nurodoma, kokių statuto ir finansavimo sistemų pakeitimų būtų galima padaryti.

               Ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo Europos Parlamento ataskaitos paskelbimo Komisija pateikia šio reglamento taikymo ataskaitą ir prireikus pasiūlymą dėl teisėkūros procedūra priimamo akto, kuriuo iš dalies keičiamas šis reglamentas.“

               8) Įterpiamas 40a straipsnis:

               „40a straipsnis

               Pereinamojo laikotarpio nuostata

               Nukrypstant nuo 18 straipsnio 3a dalies, Europos Parlamento įgaliojimus suteikiantis pareigūnas, prieš priimdamas sprendimą dėl 2019 finansinių metų finansavimo prašymo, paprašo Europos politinės partijos pateikti įrodymų, patvirtinančių, kad jos narėmis esančios partijos laikotarpį, kuris prasideda po vieno mėnesio nuo Reglamento (ES, Euratomas) Nr. xx/2018 įsigaliojimo dienos, savo interneto svetainėse nuolat skelbė Europos politinės partijos politinę programą, logotipą ir informaciją apie Europos politinės partijos nare esančios kiekvienos partijos paskutiniuose Europos Parlamento rinkimuose dalyvavusių kandidatų ir jos narių Europos Parlamente pasiskirstymą pagal lytis.“

               2 straipsnis

               Šis reglamentas įsigalioja trečią dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

               Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.

               Priimta Briuselyje

                  Europos Parlamento vardu
                        Tarybos vardu

                  Pirmininkas
                        Pirmininkas

                     (1)
                  2013 m. kovo 12 d. Rekomendacija, kaip Europos Parlamento rinkimus padaryti dar demokratiškesnius ir sklandesnius, C(2013) 1303 final (
                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/ALL/?uri=OJ:L:2013:079:TOC
                  ).

                     (2)
                  OL L 317, 2017 11 4, p. 1–27.

                     (3)
                  Komisijos komunikatas Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „2014 m. Europos Parlamento rinkimų ataskaita“, COM(2015) 206 final (
                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/TXT/?uri=COM:2015:0206:FIN
                  ).

                     (4)
                  Žr.
                  http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P8-TA-2017-0274+0+DOC+XML+V0//LT
                  .

                     (5)
                  Taikos ir laisvės aljansas (APF), Europos nacionalinių judėjimų aljansas (EANM), Europos laisvės aljansas (EAF) ir aljansas „Europiečiai, susivieniję už demokratiją“ (EUD). Europos politinė partija „Koalicija už gyvenimą ir šeimą“ (CVF) narių Europos Parlamente neturi, todėl neturi teisės gauti finansavimo po 2017 metų – paskutinių metų, kai taikomos ankstesnės 2004 m. reglamento taisyklės.

                     (6)
                  Lentelės sudarytos atsižvelgiant į 2017 m. finansavimą pagal 2004 m. reglamento taisykles, taigi neatsižvelgiant į 2014 m. reglamente nustatytą reikalavimą Europos Parlamente turėti mažiausiai vieną narį, kad būtų galima gauti finansavimą.

                     (7)
                  COM(2017) 30 final.

                     (8)
                  Populiarinant šią geriausią praktiką taip pat bus skiriama dėmesio e. demokratijos ir nuotolinio balsavimo (pavyzdžiui, e. balsavimo) priemonėms bei galimybėms gauti kitų šalių politinę informaciją ir taip siekiama didinti žemą rinkėjų aktyvumo lygį.

                     (9)

                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/TXT/?uri=uriserv:OJ.L_.2013.079.01.0029.01.LIT&toc=OJ:L:2013:079:TOC
                  .

                     (10)
                  2013 m. birželio 28 d. Europos Vadovų Tarybos sprendimas, kuriuo nustatoma Europos Parlamento sudėtis (http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/TXT/?uri=CELEX:32013D0312).

                     (11)

                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/TXT/?uri=uriserv:OJ.C_.2016.203.01.0001.01.LIT&toc=OJ:C:2016:203:TOC

                     (12)
                  Su darbotvarke, pranešėjų sąrašu ir išvadomis galima susipažinti adresu
                  http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//NONSGML+COMPARL+AFCO-OJ-20170712-1+01+DOC+PDF+V0//LT
                  .

                     (13)
                  OL C , , p. .

                     (14)
                  OL C , , p. .

                     (15)
                  OL C , , p. .