                             EUROPOS
                             KOMISIJA

                                                       Briuselis, 2015 06 22
                                                       COM(2015) 305 final

                                                       2015/0136 (NLE)

                                          Pasiūlymas

                                 TARYBOS SPRENDIMAS

     dėl valstybių narių ES vardu atliekamo Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir
     kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra,
      2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo, kiek tai susiję su teisminio
                         bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais

LT                                                                                LT
 ---pagebreak---                               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

     1.     PASIŪLYMO APLINKYBĖS
     1.1.   Įvadas
            Atsakomybė ir kompensacija už žalą, padarytą vykdant konkrečių rūšių laivybos
            veiklą, yra reglamentuojami tarptautiniu lygiu įvairiomis Tarptautinės jūrų
            organizacijos (toliau – TJO) konvencijomis, kurios paremtos tais pačiais
            pagrindiniais principais. Šie principai yra: griežta laivo savininko atsakomybė,
            privalomas draudimas nuo žalos trečiosioms šalims, žalą patiriančių asmenų teisė
            pareikšti tiesioginį atgręžtinį reikalavimą draudikui, atsakomybės apribojimas ir,
            naftos bei pavojingų ir kenksmingų medžiagų (toliau – PKM) atveju, specialus
            kompensacijų fondas, per kurį žala atlyginama tuo atveju, kai ji viršija laivo
            savininko atsakomybės ribas.
            1996 m. Tarptautinė konvencija dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią
            su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra (toliau – 1996 m. HNS
            konvencija) yra paskutinė iš TJO konvencijų, susijusių su atsakomybe, kurią, kad
            įsigaliotų, valstybės narės dar turi ratifikuoti. Tai yra svarbi tarptautinės atsakomybės
            jūrų sektoriuje sistema, visų pirma dėl to, kad pavojingų ir kenksmingų medžiagų,
            įskaitant suskystintas gamtines dujas (SGD) ir suskystintas naftos dujas (SND),
            vežimas jūra yra klestintis verslas, sudarantis didelę jūrų transporto sektoriaus dalį.
            Į 1996 m. HNS konvencijos 2010 m. protokolą (toliau – 2010 m. protokolas) įtraukta
            pakeitimų, kurie būtini siekiant spręsti problemas, nustatytas 1996 m. HNS
            konvencijoje. 2010 m. protokolas ir Konvencijos nuostatos su pakeitimais, padarytais
            Protokolu, turi būti suprantami, aiškinami ir taikomi kartu kaip vienas dokumentas,
            kaip nurodyta Protokolo 2 ir 18 straipsniuose. Protokolo konsoliduotą redakciją,
            vadinamą „2010 m. HNS konvencija“, parengė TJO sekretoriatas ir ją 98-ajame
            posėdyje 2011 m. patvirtino TJO Teisės komitetas. 2010 m. HNS konvencija kaip
            vienintelis, konsoliduotas Konvencijos dokumentas įsigalios tada, kai įsigalios
            2010 m. protokolas.
            Pagal Protokolo 20 straipsnio 8 dalį (2010 m. HNS konvencijos 45 straipsnio 8 dalis)
            valstybei pasirašius, ratifikavus ar priėmus 2010 m. protokolą nustoja galioti tos
            valstybės pasirašyta arba ratifikuota 1996 m. HNS konvencija.
            Neįsigaliojo nei 1996 m. HNS konvencija, nei HNS konvencijos 2010 m. protokolas.
            Protokolo susitariančiųjų šalių nėra iki šiol.
            Atkreiptinas dėmesys į tai, kad kartu su sutikimo būti saistomam 2010 m. protokolo
            pareiškimu, pagal jo 20 straipsnio 4 dalį (2010 m. HNS konvencijos 45 straipsnio 4
            dalį) turi būti pateikti bendro per praėjusius kalendorinius metus gauto įmokinio
            krovinio kiekio duomenys. Šis reikalavimas yra pagrindinė priežastis, kodėl nė viena
            valstybė dar neratifikavo Konvencijos.
            TJO priėmus HNS konvencijos 2010 m. protokolą valstybių grupė, padedama
            Tarptautinio taršos nafta padarytos žalos kompensavimo fondo sekretoriato, parengė
            pranešimo apie PKM įmokinį krovinį gairių rinkinį. Šias gaires 2013 m. balandžio

LT                                                 2                                                    LT
 ---pagebreak---              19 d. patvirtino TJO teisės komitetas savo 100-ajame posėdyje1, siekdamas įveikti
             pagrindinį praktinį sunkumą, susijusį su Konvencijos ratifikavimu.
             TJO teisės komiteto 101-ajame posėdyje buvo sukurta ryšių palaikymo grupė,
             siekiant padėti valstybėms parengti Konvencijos įgyvendinimo procedūras, ypač dėl
             pranešimo apie įmokines PKM, siekiant paruošti dirvą jos ratifikavimui. Keletas ES
             valstybių narių ir Europos Komisija yra šios grupės narės.
     1.2.    ES kompetencija ir poveikis
            Pagal taisykles dėl Sąjungos išorės kompetencijos, kaip nustatyta Sutarties dėl
            Europos Sąjungos veikimo (SESV) 3 straipsnio 2 dalyje, 2010 m. protokolas (o
            ateityje ir 2010 m. HNS konvencija) priklauso Sąjungos išimtinei kompetencijai, nes
            jais daromas poveikis Sąjungos bendroms taisyklėms ir keičiama jų taikymo sritis.
            Kaip nurodyta šio memorandumo 1.4 skirsnyje, Konvencijos 2010 m. protokolo
            sudarymas turėtų įtakos Direktyvos 2004/35/EB dėl atsakomybės už aplinkos apsaugą
            siekiant išvengti žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti)2 taikymo sričiai ir taisyklėms.
            Be to, dėl 1.5 skirsnyje išdėstytų priežasčių, 2010 m. protokolo sudarymas turėtų
            įtakos taisyklėms, nustatytoms Reglamente (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir
            teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (nauja
            redakcija išdėstytas reglamentas „Briuselis I“)3.
            Toks Konvencijos taisyklių su pakeitimais ir Sąjungos taisyklių, nustatytų dėl
            teisminio bendradarbiavimo civilinėse ir komercinėse bylose, sutapimas taip pat
            sudarė teisinį pagrindą priimti Tarybos sprendimą 2002/971/EB, leidžiantį valstybėms
            narėms Bendrijos interesų labui ratifikuoti 1996 m. HNS konvenciją arba prie jos
            prisijungti4. Tačiau, kaip nustatyta įvadinėje dalyje, 2010 m. protokolu buvo iš dalies
            pakeista 1996 m. HNS konvencija ir 2010 m. HNS konvencija yra šiuo pakeitimu
            sukurtas konsoliduotas dokumentas. Taigi, 2010 m. HNS konvencijos poveikis ES
            taisyklėms turi būti įvertintas atsižvelgiant į Sąjungos teisės sistemos raidą nuo tada,
            kai buvo priimtas Tarybos sprendimas 2002/971/EB.
            Kadangi Konvencijos arba Protokolo tekste nėra išlygos dėl ekonominės integracijos
            regioninės organizacijos, Sąjunga, kaip atskiras juridinis asmuo, negali naudotis
            išimtine Sąjungos kompetencija sudaryti 2010 m. protokolą. Tai suteikia valstybėms
            narėms įpareigojimą sudaryti šį tarptautinį susitarimą Sąjungos vardu. Kadangi
            2010 m. protokolas susijęs su išimtinei ES kompetencijai priklausančiais klausimais,
            valstybės narės negali savarankiškai spręsti dėl šio protokolo pasirašymo ir
            ratifikavimo. Jos tai gali padaryti Sąjungos vardu tik pasiūlius Komisijai, Tarybai
            suteikus įgaliojimą ir gavus Europos Parlamento pritarimą pagal SESV 218 straipsnio
            6 dalies a punktą.
     1.3.    Informacija apie Konvenciją
            2010 m. protokolas ir atitinkamai konsoliduota 2010 m. HNS konvencija įsigalios
            praėjus 18 mėnesių nuo dienos, kai bent dvylika valstybių, įskaitant keturias valstybes,
     1
            TJO teisės komiteto 100-asis posėdis, LEG 100/14, „Teisės komiteto pranešimas dėl šimtojo posėdžio
            darbo“, p. 5–6; LEG 100/3, pateikta Kanados dėl „HNS 2010 m. protokolo įgyvendinimo priežiūros“, 2
            priedas „Pranešimo apie PKM įmokinį krovinį teikimo gairės“.
     2
            OL L 143, 2004 4 30, p. 56         .
     3
            OL L 351, 2012 12 20, p. 1         .
     4
            2002 m. lapkričio 18 d. Tarybos sprendimas 2002/971/EB, leidžiantis valstybėms narėms Bendrijos
            interesų labui ratifikuoti 1996 m. Tarptautinę konvenciją dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą,
            susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra (HNS konvencija) arba prie jos prisijungti,
            OL L 337, 2002 12 13, p. 55.

LT                                                       3                                                          LT
 ---pagebreak---      kurių kiekvienos bendrasis tonažas yra ne mažesnis kaip 2 mln. vienetų, ją bus
     ratifikavusios ir TJO generaliniam sekretoriui pateikusios atitinkamus duomenis apie
     įmokinį krovinį, iš kurių matyti, kad tos valstybės per praėjusius kalendorinius metus
     iš viso gavo ne mažiau kaip 40 mln. tonų krovinio, už kurį mokamos įmokos į
     bendrąją PKM sąskaitą. Įsigaliojimo sąlygos buvo tokios pačios, kaip ir 1996 m. HNS
     konvencijos atveju.
     Pagrindiniai 2010 m. HNS konvencijos, palyginti su 1996 m. HNS konvencija,
     pasikeitimai yra tokie:
      (a)   supakuotos PKM į įmokinio krovinio, už kurį mokamos įmokos į PKM fondą,
            apibrėžtį neįtraukiamos, tačiau supakuotų PKM padarytai žalai toliau taikoma
            dviejų pakopų kompensacijų sistema, nustatyta pagal Konvenciją (2010 m.
            HNS konvencijos 1 straipsnio 10 dalis);
      (b)   padidinama laivų, vežančių supakuotas PKM, savininko atsakomybės ribos,
            siekiant atsižvelgti į tai, kad supakuotos PKM neįtraukiamos į PKM fondą kaip
            įmokinis krovinys (2010 m. HNS konvencijos 9 straipsnio 1 dalies b punktas);
      (c)   nustatoma, kad faktinė SGD gavėja yra šalis, atsakinga už atitinkamų įmokų į
            PKM fondą mokėjimą, išskyrus atvejus, kai yra kitoks nuosavybės teisės
            turėtojo ir gavėjo susitarimas (2010 m. HNS konvencijos 19 straipsnio 1 dalies
            b punktas);
      (d)   nustatoma sąlyga, kad PKM fondas moka kompensacijas įvykio, kuriam
            taikoma Konvencija, atveju, jeigu atitinkama valstybė įvykdė savo
            įsipareigojimą teikti ataskaitas apie įmokinį krovinį visus metus iki įvykio
            (2010 m. HNS konvencijos 21a straipsnio 2 dalis).
     Šiais pokyčiais panaikinamos pagrindinės kliūtys, trukdžiusios ratifikuoti 1996 m.
     HNS konvenciją.
     Taikymo sritis. 2010 m. HNS konvencija taikoma reikalavimams atlyginti žalą,
     atsirandančią dėl PKM vežimo jūra, išskyrus pagal prekių arba keleivių vežimo sutartį
     pareikštus reikalavimus. Pagal Konvenciją atlyginama žala apima žalą valstybės, šios
     Konvencijos šalies, teritorijai, įskaitant teritorinę jūrą, žalą aplinkai, padarytą
     valstybės, šios Konvencijos šalies, išimtinėje ekonominėje zonoje, bet kokią už
     valstybės, šios Konvencijos šalies, teritorijos, įskaitant teritorinę jūrą, ribų padarytą
     žalą (ne žalą aplinkai) valstybėje, šios Konvencijos šalyje, registruotu laivu, taip pat
     bet kokias prevencines priemones, kurių imamasi siekiant sumažinti minėtų rūšių žalą.
     Karo laivai ar kiti valstybei priklausantys ar valstybės naudojami laivai, naudojami
     nekomerciniais tikslais, nepatenka į Konvencijos taikymo sritį, išskyrus atvejus, kai
     atitinkama valstybė nusprendžia kitaip. Be to, valstybė gali netaikyti šios Konvencijos
     mažesnės nei 200 bruto tonų talpos laivams, kurie veža tik supakuotas PKM, kai jie
     plaukioja tarp tos valstybės uostų ar įrenginių. Pastaroji išimtis taip pat gali būti
     taikoma dviem kaimyninėms valstybėms pagal aiškų abiejų valstybių susitarimą. Apie
     tokias išimtis, taikomas vienai valstybei ar dviem kaimyninėms valstybėms,
     atitinkamai turi būti pranešta TJO.
     Pagrindiniai atsakomybės ir atlyginimo aspektai. 2010 m. HNS konvencija
     nustatoma griežta atsakomybė pavojingas ir kenksmingas medžiagas vežančio laivo
     savininkui už žalą, atsiradusią dėl įvykio, susijusio su pavojingų ir kenksmingų
     medžiagų vežimu jūra tuo laivu. Griežtai savininko atsakomybei taikomos ribotos
     išimtys, kurių galiojimo įrodymo prievolė tenka savininkui.

LT                                           4                                                   LT
 ---pagebreak---             Griežta atsakomybė derinama su įpareigojimu savininkui gauti draudimą ar kitokią
            finansinę garantiją, kuri teiktų apsaugą nuo atsakomybės už žalą pagal Konvenciją.
            Valstybės, šios Konvencijos šalys, pagal Konvenciją turi patvirtinti tokio draudimo ar
            finansinės garantijos buvimą.
            Kad griežtos atsakomybės ir privalomo draudimo reikalavimus remtų atitinkamas
            sektorius, Konvencijoje taip pat numatyta teisė savininko atsakomybę apriboti iki
            atitinkamai 100 milijonų nesupakuotų PKM apskaitos vienetų ir 115 milijonų
            supakuotų PKM apskaitos vienetų. Be to, kaip ir visų atsakomybę jūrų sektoriuje
            reglamentuojančių konvencijų atveju, yra nuostata, draudžianti laivo savininkui reikšti
            atgręžtinį reikalavimą dėl žalos, kuriai taikoma 2010 m. HNS konvencija, „kitaip nei
            pagal šią Konvenciją“.
            Didžiausias šios Konvencijos indėlis į tarptautinę sistemą, reglamentuojančią
            atsakomybę ir kompensaciją už laivybos veiklos, visų pirma prekybos PKM jūra,
            sukeltas avarijas – įsteigtas specialus kompensacijų fondas. PKM fondo paskirtis –
            mokėti kompensacijas visiems asmenims, patyrusiems žalą, susijusią su pavojingų ir
            kenksmingų medžiagų vežimu jūra, jei toks asmuo negalėjo iš laivo savininko ir jo
            draudiko gauti visos ir adekvačios kompensacijos už žalą. Toks negalėjimas gauti
            kompensacijos gali atsirasti dėl įvairių aplinkybių, konkrečiai dėl to, kad laivo
            savininkas nėra prisiėmęs atsakomybės, laivo savininkas ir jo draudikas finansiškai
            nepajėgūs visiškai patenkinti reikalavimų arba kai žala viršija laivo savininko
            atsakomybės ribas.
            Bendra kompensacijos suma, galima pagal šią dviejų pakopų sistemą, yra 250 mln.
            apskaitos vienetų (maždaug 310 mln. EUR pagal dabartinį valiutos kursą). Kad šia
            suma būtų galima pasinaudoti, pagal 2010 m. HNS konvenciją sukurta sudėtinga
            kiekvienos valstybės, šios Konvencijos šalies, PKM gaunančių asmenų PKM fondui
            mokamų įmokų sistema. Valstybės, šios Konvencijos šalys, savo ruožtu yra atsakingos
            už pranešamų duomenų apie įmokinį krovinį, nuo kurio mokamos įmokos į PKM
            fondą, tikslumą, savalaikiškumą ir tvarkingumą; valstybė taip pat gali nuspręsti vietoj
            PKM gavėjo mokėti įmokas į fondą pati.
            Reikalavimai ir ieškiniai valstybių, šios Konvencijos šalių, teismuose. 2010 m.
            HNS konvencijoje pateikiamos taisyklės dėl valstybių, šios Konvencijos šalių, teismų
            jurisdikcijos dėl reikalavimų, kuriuos savininkui ar jo draudikui arba PKM fondui
            pateikė žalą, kuriai taikoma Konvencija, patyrę asmenys. Konvencija taip pat apima
            valstybių, šios Konvencijos šalių, teismų sprendimų pripažinimą ir vykdymą. Šių
            elementų, kurie nepasikeitė nuo 1996 m. HNS konvencijos, tikslas – užtikrinti, kad
            nuo avarijų, kurioms taikoma Konvencija, nukentėjusiems asmenims būtų taikomos
            aiškios procedūrinės taisyklės ir užtikrintas teisinis tikrumas, kad jie galėtų
            veiksmingiau pareikšti savo reikalavimus.
     1.4.    Poveikis direktyvai 2004/35/EB
            Nuo 2004 m. Direktyva 2004/35/EB yra ES galiojantis teisės aktas dėl profesinę
            veiklą, įskaitant laivybą, vykdančių subjektų atsakomybės už aplinkos apsaugą
            valstybių narių jurisdikcijai priklausančioje teritorijoje ir vandenyse, siekiant išvengti
            žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti).
            Tiek 1996 m., tiek 2010 m. HNS konvencijos taikymo sritis iš dalies sutampa su
            direktyvos taikymo sritimi, kiek tai susiję su i) žala aplinkai, padaryta valstybės, šios
            Konvencijos šalies, teritorijoje, įskaitant jos teritorinius vandenis (2010 m. HNS
            konvencijos 3 straipsnio a punktas), ii) aplinkos užteršimo žala, padaryta valstybės,

LT                                                  5                                                    LT
 ---pagebreak---             šios Konvencijos Šalies, išimtinėje ekonominėje zonoje arba jai lygiavertėje
            teritorijoje (ne daugiau kaip 200 jūrmylių nuo pagrindinių linijų) (2010 m. HNS
            konvencijos 3 straipsnio b punktas), ir iii) „prevencinėmis priemonėmis, nepaisant to,
            kur jų buvo imtasi, siekiant išvengti tokios žalos arba ją sumažinti“ (2010 m. HNS
            konvencijos 3 straipsnio d punktas). Atitinkamos direktyvos nuostatos yra 2 straipsnio
            1 dalis dėl sąvokos „žala aplinkai“ ir 2 straipsnio 10 dalis dėl sąvokos „prevencinės
            priemonės“ kartu su Direktyvos 2008/56/EB, nustatančios Bendrijos veiksmų jūrų
            aplinkos politikos srityje pagrindus5, 3 straipsnio 1 dalies a punktu ir Paukščių
            direktyvos 79/409/EEB6 1 straipsnio 1 dalimi bei Buveinių direktyvos 92/43/EEB7 2
            straipsnio 1 dalimi, kaip nurodyta Komisijos gairėse dėl „Natura 2000“ tinklo steigimo
            jūrų aplinkoje „Buveinių ir Paukščių direktyvų taikymas“8. Nors sąvoka „žala
            aplinkai“ pagal Konvenciją ir Direktyvą 2004/35/EB iš esmės sutampa, ji nėra tokia
            pati. Tačiau praktiškai manoma, kad Konvencija turėtų būti siekiama vienodai aukštų
            žalos aplinkai ištaisymo reikalavimų, kaip ir direktyva.
            Kadangi Direktyvos 2004/35/EB ir 2010 m. HNS konvencijos taikymo sritis iš dalies
            sutampa, akivaizdu, kad sudarius 2010 m. protokolą, kuriuo iš dalies keičiama
            1996 m. HNS konvencija ir dėl kurio atsiranda naujas teisinis tekstas (t. y. 2010 m.
            HNS konvencija), daromas poveikis galiojančioms Sąjungos taisyklėms.
            Konkrečiai Direktyvoje 2004/35/EB aiškiai daroma nuoroda į 1996 m. HNS
            konvenciją, nustatant, kad direktyva netaikoma žalai, kuri atsiranda dėl įvykio, už kurį
            atsakomybė arba kompensacija reglamentuojama ta Konvencija ir bet kokiais būsimais
            jos pakeitimais, su sąlyga, kad Konvencija galioja atitinkamoje valstybėje narėje
            (Direktyvos 2004/35/EB 4 straipsnio 2 dalis ir IV priedas). Tokia nuostata yra tam,
            kad specializuota tarptautinė sistema, taikoma civilinei atsakomybei už konkrečią
            profesinę veiklą, būtų viršesnė už direktyvą, nes laikyta, kad tokia sistema yra
            veiksmingesnė suteikiant greitą ir pakankamą kompensaciją už žalą aplinkai ir kad ji
            yra geriau pritaikyta prie tokios profesinės veiklos pobūdžio. 1996 m. HNS konvenciją
            iš dalies keičiančiam 2010 m. protokolui taikoma ta Direktyvos 2004/35/EB išimtis;
            taigi, aišku, kad Konvencijos ratifikavimas arba prisijungimas prie jos turės įtakos
            galiojančių ES taisyklių taikymo sričiai.
            Nors Konvencijos ir direktyvos taisyklės didžiąja dalimi sutampa, taip pat yra vienas
            esminis nesutapimas, kuriuo nustatomas Konvencijos nuostatų poveikis Sąjungos
            taisyklėms. Pagal HNS konvencijos 7 straipsnio 4 dalį (tiek 1996 m., tiek 2010 m.
            konvencijos tekste) draudžiama pareikšti bet kokius reikalavimus laivo savininkui
            atlyginti žalą kitaip arba kitur negu pagal šią Konvenciją. Tai reiškia, kad direktyva
            negali būti taikoma kartu su Konvencija laivo savininko atsakomybės už PKM sukeltą
            žalą atžvilgiu; taigi, direktyvos taikymo sritis yra apribota Konvencija ir tai yra svarbu
            valstybėms narėms siekiant sudaryti 2010 m. protokolą.
     1.5.    Poveikis Reglamentui (ES) Nr. 1215/2012 (nauja redakcija išdėstytas Reglamentas
             (EB) Nr. 44/2001 „Briuselis I“)
            2010 m. HNS konvencijos IV skyriuje nustatomos darbo tvarkos taisyklės, taikomos
            reikalavimams ir ieškiniams valstybių, šios Konvencijos šalių, teismuose. Visų pirma
            Konvencijos 38, 39 ir 40 straipsniuose nustatomos taisyklės dėl teismų jurisdikcijos ir

     5
            OL L 164, 2008 6 25, p. 19.
     6
            Tarybos direktyva 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos, OL L 103, 1979 4 25, p. 1.
     7
            Tarybos direktyva 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos, OL L 206,
            1992 7 22, p. 7.
     8
            http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf.

LT                                                      6                                                          LT
 ---pagebreak---             sprendimų pripažinimo bei vykdymo. Šie straipsniai atitinka 1996 m. HNS
            konvencijos 38, 39 ir 40 straipsnius, kurie sudarė Bendrijos išimtinės kompetencijos
            teisinį pagrindą ir kuriais grindžiamas Tarybos sprendimas 2002/971/EB.
            Reglamentu (ES) Nr. 1215/2012 nustatomos taisyklės dėl ES valstybių narių
            jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir
            vykdymo; jeigu minėtos Konvencijos nuostatos įsigaliotų, tai turėtų įtakos reglamento
            taisyklėms. Pasiūlyme dėl Tarybos sprendimo, kuriuo valstybės narės įgaliojamos
            Europos bendrijos interesų labui ratifikuoti 1996 m. Tarptautinę konvenciją dėl
            atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų
            vežimu jūra (HNS konvencija), COM(2001) 674 galutinis9, pateikiama išsami
            Konvencijos IV skyriaus ir Reglamento „Briuselis I“ (Reglamentas (EB)
            Nr. 44/200110) sutampančių nuostatų apžvalga ir paaiškinimai.
            Be to, 2010 m. HNS konvencijos IV skyriaus 37, 41 ir 42 straipsniai yra pagalbinio
            pobūdžio, todėl jie nėra savarankiški ir negali būti taikomi atskirai nuo kitų
            Konvencijos nuostatų. Todėl išimtinė Sąjungos kompetencija taikoma visam
            Konvencijos IV skyriui.
            Ypatingos Danijos pozicijos dėl Konvencijos IV skyriaus klausimas turi būti
            sprendžiamas atskirai, pagal Protokolą Nr. 2211 dėl Danijos pozicijos, pridedamą prie
            Sutarčių. Danijai netaikoma SESV trečiosios dalies V antraštinė dalis, todėl ji, kiek tai
            susiję su teisminiu bendradarbiavimu civilinėse bylose, nedalyvauja priimant siūlomą
            Tarybos sprendimą dėl valstybių narių ES vardu atliekamo Tarptautinės konvencijos
            dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų
            medžiagų vežimu jūra, 2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo.
     1.6.    Išvados
            Atsižvelgiant į tai, kad didelę jūrų transportu visame pasaulyje vežamų krovinių dalį
            sudaro pavojingų ir kenksmingų medžiagų kroviniai, būtina, kad būtų priimtos ir
            įsigaliotų tarptautinės taisyklės dėl atsakomybės už nesutartinę žalą, atsirandančią dėl
            pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimo jūra.
            Įgijusi patirties su panašiomis tarptautinėmis sistemomis, reglamentuojančiomis
            atsakomybę už žalą, atsirandančią dėl kitos laivybos veiklos, pavyzdžiui, naftos
            gabenimo tanklaiviais, TJO priėmė šį tarptautinį susitarimą, iš dalies pakeistą 2010 m.
            HNS protokolu, siekdama atsakomybę jūrų sektoriuje reglamentuojančių konvencijų
            sistemą papildyti specializuota priemone, kuria taip pat sukuriamas naujas
            kompensacijų fondas, skirtas kompensuoti už PKM padarytą žalą.
            Remiantis Tarybos sprendimu 2002/971/EB valstybėms narėms buvo leista ratifikuoti
            1996 m. HNS konvenciją. Pagal Sutartis ir atsižvelgiant į Sąjungos teisės pokyčius
            nuo 2002 m., dėl 2010 m. protokolo, iš dalies keičiančio Konvenciją, taip pat turi būti
            pateiktas naujas Tarybos sprendimas. Dėl 2010 m. protokolo atsiranda naujas
            tarptautinis susitarimas (žr. visų pirma konsoliduotos redakcijos 2010 m. HNS
            konvencijos 45 straipsnio 8 dalį). Todėl ratifikuodama 2010 m. protokolą arba prie jo
            prisijungdama Sąjunga leidžia savo valstybėms narėms taikyti 2010 m. HNS
            konvenciją ne tik Protokolo apimamais klausimais, bet ir visais kitais klausimais,
            nagrinėjamais iš dalies pakeistame 2010 m. HNS konvencijos tekste.

     9
            OL C 51E, 2002 2 26, p. 370.
     10
            OL L 12, 2001 1 16, p. 1.
     11
            OL C 326, 2002 10 26, p. 299.

LT                                                  7                                                   LT
 ---pagebreak---           Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta pirmiau, Komisija siūlo priimti du atskirus Tarybos
          sprendimus dėl valstybių narių ES vardu atliekamo 2010 m. protokolo ratifikavimo ir
          prisijungimo prie jo, siekiant užtikrinti, kad būtų pasiekti Sutartyse numatyti tikslai,
          kaip nustatyta Direktyvoje 2004/35/EB ir Reglamente (ES) Nr. 1215/2012, ir kad būtų
          laikomasi 22 protokolo nuostatų. Atsižvelgiant į minėtą reglamentą, ypač kiek tai
          susiję su taisyklėmis dėl valstybės narės teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo,
          ratifikuodamos 2010 m. protokolą arba prie jo prisijungdamos valstybės narės turi
          pateikti atitinkamą pareiškimą, kaip nustatyta siūlomo Tarybos sprendimo priede; taip
          būtų užtikrinta, kad ir toliau būtų laikomasi taisyklių dėl Reglamente (ES)
          Nr. 1215/2012 numatyto teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo, susijusių su
          vienos valstybės narės teismo priimtų sprendimų pripažinimu ir vykdymu kitoje
          valstybėje narėje. Pareiškimas taip pat turėtų apimti kitas atitinkamas Sąjungos
          taisykles šiuo klausimu, visų pirma 2007 m. spalio 30 d. Lugano konvenciją dėl
          jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir
          vykdymo12.

     2.    KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO
           VERTINIMO REZULTATAI
          Oficialaus poveikio vertinimo šiuo proceso etapu, kuriuo ES veiksmų apimtis jau yra
          ribojama derybomis dėl tarptautinio dokumento sudarymo, atlikti nereikia.
          Tačiau buvo ištirti ir palyginti keli galimi variantai:
           (1)    Nesiimti jokių veiksmų
          Šiuo metu, kol HNS konvencija neįsigaliojusi, atsakomybė už žalą aplinkai,
          atsirandančią dėl PKM vežančio laivo sukeltos avarijos jūroje ES, reglamentuojama
          Direktyvos 2004/35/EB. Tai reiškia, kad yra taikoma direktyva nustatyta žalos
          aplinkai apibrėžtis, kartu su laivo savininko teise apriboti savo atsakomybę pagal
          1976 m. Konvenciją dėl atsakomybės pagal jūrinius reikalavimus ribojimo su
          pakeitimais (toliau – LLMC), kaip nurodyta direktyvos 4 straipsnio 3 dalyje. Laivo
          savininko teisei apriboti savo atsakomybę iki LLMC nustatytų bendrų ribų nustatytos
          ribotos išimtys, t. y. ketinimas padaryti tokią žalą arba nerūpestingumas. Atsakomybės
          ribos pagal LLMC yra mažesnės nei 2010 m. HNS konvencijos 9 straipsniu nustatytos
          atsakomybės ribos. Kadangi nėra kompensacijų fondo, tokio kaip įsteigto pagal
          2010 m. HNS konvencijos III skyrių, šiuo metu direktyvoje nėra jokios nuostatos,
          kuria būtų numatyta mokėti kompensacijas nuo PKM taršos jūroje nukentėjusiems
          asmenims (pvz., žvejams, vietos bendruomenėms), viršijančias laivo savininko
          atsakomybės ribas. Be to, galiojančioje teisinėje sistemoje nenumatytas privalomo
          draudimo reikalavimas, o 2010 m. HNS konvencijos 12 straipsnyje konkrečiai
          nustatytas toks įsipareigojimas laivų savininkams, kartu suteikiant ieškovams teisę
          pareikšti tiesioginį ieškinį draudikui (12 straipsnio 8 dalis). Galiausiai Direktyvoje
          2004/35/EB ES teisės aktų leidėjai nusprendė taikyti išimtį, pagal kurią pirmenybė
          teikiama visoms atitinkamoms konvencijoms, įskaitant HNS konvenciją, kuriomis
          sukuriama laivybos veiklai taikoma tarptautinė sistema, taip pat pašalinti iš direktyvos
          taikymo srities įvykius, kuriems taikomos tarptautinės konvencijos. Jei nebūtų imtasi
          jokių veiksmų ES lygmeniu, kad valstybės narės galėtų ratifikuoti 2010 m. HNS
          protokolą arba prie jo prisijungti tam, kad įsigaliotų paskutinė TJO konvencija, bus
          įtvirtintas tarptautinės ir ES sistemų, reglamentuojančių atsakomybę už laivybos

     12
          OL L 339, 2007 12 27, p. 3.

LT                                                 8                                                 LT
 ---pagebreak---      veiklą, neatitikimas ir dėl to sumažės teisinis tikrumas ir normų, taikomų, be kita ko,
     žalai aplinkai, atsirandančiai dėl PKM vežimo jūra, vienodumas.
      (2)   HNS konvencijos derėjimas su Sąjungos acquis
     Direktyvos 2004/35/EB žalos aplinkai apibrėžtis nevisiškai sutampa su 2010 m. HNS
     konvencijos apibrėžtimi. Konkrečiai apibrėžtis direktyvoje yra platesnė ir apima
     daugiau žalos ištaisymo rūšių, įskaitant pirminį pažeistų gamtos išteklių atkūrimą iki
     pirminės būklės, įskaitant, jei reikia, imantis papildomų ir kompensuojamųjų
     priemonių, jeigu išteklių negalima grąžinti į pirminę būklę, ir atitinkamai
     kompensavimą už išteklių laikiną praradimą (tokios priemonės niekada nesusijusios su
     pinigine kompensacija, bet jomis visada gerinami pažeistos vietovės arba vietovės
     netoli jos gamtos ištekliai). Taigi, būtų galima palaikyti galimybę padaryti
     Konvencijos pataisą, kad būtų galima užtikrinti atitiktį direktyvos nuostatoms.
     Tačiau mažai tikėtina, kad būtų galima užsitikrinti pakankamą valstybių, TJO narių,
     paramą, visų pirma atsižvelgiant į sunkumus, kurie turėjo būti įveikti prieš sutariant
     dėl dabartinės Konvencijos redakcijos. Be to, pagal Konvenciją taršos padarytos žalos
     apibrėžtis buvo kruopščiai nustatyta derinant su kitomis galiojančiomis atsakomybės
     už skirtingų rūšių laivybos veiklos sukeltų avarijų jūroje sistemomis (pvz., 1992 m.
     Tarptautinė konvencija dėl civilinės atsakomybės už taršos nafta padarytą žalą,
     2001 m. Tarptautinė konvencija dėl civilinės atsakomybės už laivų bunkeriuose
     vežamos naftos padarytą žalą). 2010 m. HNS konvencijoje pakeitus apibrėžtį būtų
     rimtai sutrikdyta įvairių laivybos sektorių pusiausvyra ir tam būtų aktyviai
     priešinamasi TJO.
      (3)   Atskyrimo sąlygos įtraukimas į HNS konvenciją ir atitinkamas Direktyvos
            2004/35/EB dalinis pakeitimas
     Taip pat būtų galima išnagrinėti galimybę iš dalies pakeisti Konvenciją įtraukiant
     atskyrimo sąlygą, siekiant užtikrinti, kad kai valstybės narės prisijungia prie
     Konvencijos, Sąjungos teisės taisyklės ir toliau reglamentuoja ypatingus ES ir jos
     valstybių narių santykius. Įsipareigojimai trečiosioms valstybėms pagal Konvenciją
     išliktų tokie patys.
     Priimdamos tokią atskyrimo sąlygą visos Konvencijos šalys (įskaitant ES
     nepriklausančias valstybes) sutiktų, kad ES ir jos valstybės narės savo tarpusavio
     santykiuose taiko ES teisę, kai ji taip pat taikoma Konvencijos dalykui. Tačiau šiai
     galimybei galioja tie patys pirmiau išdėstyti argumentai ir tai reiškia, kad vargu ar
     valstybės narės Sąjungos vardu galėtų ką nors pasiekti TJO naudodamosi šia
     galimybe.
     Be to, dėl tokios sąlygos reikėtų iš dalies pakeisti Direktyvą 2004/35/EB, siekiant iš
     direktyvos taikymo srities pašalinti išimtį dėl žalos, atsiradusios dėl įvykių, kuriems
     taikoma HNS konvencija. Tačiau pagal direktyvą visos IV priede išvardytos
     atsakomybę jūrų sektoriuje reglamentuojančios konvencijos vertinamos vienodai.
     Taigi, jeigu būtų įvesta skirtinga tvarka vienos iš konvencijų atveju, tai prieštarautų
     pačiai direktyvos dvasiai, visų pirma atsižvelgiant į tai, kad visos atsakomybę
     reglamentuojančios TJO konvencijos buvo parengtos pagal tuos pačius principus,
     kuriais siekiama nustatyti griežtą laivo savininko atsakomybės sistemą, taip pat įvesti
     privalomo draudimo reikalavimą ir užtikrinti, kad būtų pakankamai lėšų išmokėti
     kompensacijai už taršos sukeltą žalą, atsiradusią dėl laivybos įvykio.
      (4)   2010 m. HNS protokolo ratifikavimas

LT                                          9                                                  LT
 ---pagebreak---           Sudarius HNS konvencijos 2010 m. protokolą bus užtikrintas vienodas taisyklių dėl
          atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su avarijomis, sukeltomis PKM jūra
          vežančių laivų visoje ES, taikymas. Be to, juo bus užtikrinta, kad būtų pakankamai
          lėšų išmokėti kompensacijoms nuo tokių avarijų nukentėjusiems asmenims. Dėl
          pasaulinio laivybos veiklos pobūdžio ir potencialiai tarpvalstybinio tokių avarijų
          poveikio, tinkamesnė siekiant šių tikslų yra tarptautinė sistema, o ne regioniniai
          sprendimai.
          Todėl buvo padaryta išvada, kad šis sprendimo projektas, kuriuo valstybėms narėms
          leidžiama ratifikuoti 2010 m. HNS protokolą ir atitinkamai sutikti būti saistomoms
          konsoliduotos 2010 m. HNS konvencijos redakcijos, yra geriausias veikimo būdas.

     3.    TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI
          Kaip jau minėta įvade, valstybei pasirašius, ratifikavus ar priėmus 2010 m. protokolą
          nustoja galioti tos valstybės pasirašyta arba ratifikuota 1996 m. HNS konvencija.
          Valstybės, ratifikuojančios Protokolą, pareiškia savo sutikimą būti saistomos
          konsoliduotos redakcijos 2010 m. HNS konvencijos kaip vienintelio konsoliduoto
          Konvencijos dokumento, kuri įsigalios įsigaliojus 2010 m. protokolui.
          Todėl siūlomais Tarybos sprendimais valstybėms narėms bus leista Sąjungos vardu
          ratifikuoti 2010 m. HNS protokolą arba prie jo prisijungti ir atitinkamai būti
          saistomoms 2010 m. HNS konvencijos taisyklių.
          Siūlomi Tarybos sprendimai grindžiami SESV 218 straipsnio 6 dalimi, kartu su SESV
          81 straipsniu, kuris yra svarbiausias teisinis pagrindas priimti ES teisės aktus dėl
          teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose, susijusius su darbo tvarkos taisyklėmis,
          taikomomis reikalavimams ir ieškiniams pagal 2010 m. HNS konvencijos IV skyrių, ir
          SESV 192 straipsniu, kuris yra svarbiausias teisinis pagrindas priimti ES teisės aktus
          dėl aplinkos apsaugos.
          2010 m. HNS konvencija siekiama kelių tikslų, kurie tarpusavyje glaudžiai susiję, ir
          nė vienas iš šių tikslų, lyginant su kitais, nėra antrinis ar netiesioginis. Vieno
          sprendimo negalima priimti remiantis dviem teisiniais pagrindais, jei pagal juos
          reikalaujama taikyti procedūras, kurios tarpusavyje nesuderinamos13. Taip yra ir šiuo
          atveju, nes nuostatos dėl teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose nėra
          privalomos Danijai, o dėl tai lemia skirtingas balsavimo Taryboje teises. Todėl reikia
          priimti du atskirus Tarybos sprendimus.
          Šie du sprendimai yra sudaryti panašiai. Pagal jų 1 straipsnį valstybėms narėms
          leidžiama ratifikuoti HNS konvencijos 2010 m. protokolą Sąjungos vardu arba prie jo
          prisijungti, nes ES negali tapti šios Konvencijos šalimi.
          Pagal bendrą 2 straipsnį reikalaujama, kad valstybės narės sutiktų būti saistomos
          2010 m. protokolo per dvejų metų laikotarpį nuo šio sprendimo įsigaliojimo dienos.
          Visoms ES valstybėms narėms kuo anksčiau prisijungus prie 2010 m. protokolo bus
          galima greičiau pasiekti įsigaliojimui reikalingą TJO valstybių narių skaičiaus ir
          bendro laivų skaičiaus ribą (12 valstybių, įskaitant 4 valstybes, kurių kiekvienos
          bendrasis tonažas yra ne mažesnis kaip 2 mln. vienetų). Dar svarbiau tai, kad visoms
          valstybėms narėms per nustatytą laiką ratifikavus Protokolą turėtų būti užkirstas kelias
          bet kokiam konkurenciniam pranašumui, kuris atsirastų valstybėms narėms atidedant
          prisijungimą prie 2010 m. protokolo ir atitinkamai prie 2010 m. HNS konvencijos, ir

     13
          Žr. naujo 2014 m. birželio 11 d. ETT sprendimo byloje C-377/12 34 punktą.

LT                                                    10                                             LT
 ---pagebreak---           dėl to šalims, patyrusioms žalą, atsiradusią dėl su PKM susijusių įvykių jūroje, nebūtų
          užtikrintos vienodos teisių gynimo priemonės. Vykstant protokolo ratifikavimo ar
          prisijungimo prie jo procesui labai naudingas keitimasis informacija ir geriausia
          praktika, visų pirma kiek tai susiję su pranešimu apie įmokinį krovinį pagal
          Konvenciją.
          Siūlomo Tarybos sprendimo, į kurį neįtraukti aspektai, susiję su teisminiu
          bendradarbiavimu civilinėse bylose, 3 straipsnyje reikalaujama, kad valstybės narės,
          deponuodamos savo 2010 m. protokolo ratifikavimo arba prisijungimo prie jo
          dokumentus, raštu darytų nuorodą į abu Tarybos sprendimus.
          Siūlomo Tarybos sprendimo 3 straipsnyje dėl aspektų, susijusių su teisminiu
          bendradarbiavimu civilinėse bylose, daroma nuoroda į pareiškimą, kurį valstybės
          narės, sutikdamos būti saistomos 2010 m. protokolo, turi padaryti dėl teismo
          sprendimų pripažinimo ir vykdymo užtikrinimo, atsižvelgiant į Sąjungos išimtinę
          kompetenciją šiais klausimais. Šis pareiškimas yra panašus į pareiškimą, įtrauktą į
          Tarybos sprendimo 2002/971/EB 2 straipsnį.
          Bendru 4 straipsniu nustatoma siūlomų Tarybos sprendimų įsigaliojimo data.
          Bendrame 5 straipsnyje aiškiai nurodyta, kad, kadangi sprendimų tikslas – leisti
          valstybėms narėms Sąjungos vardu būti saistomoms 2010 m. protokolo, šie
          sprendimai pagal Sutartis skirti joms.

     4.    POVEIKIS BIUDŽETUI
          Nėra.

LT                                              11                                                  LT
 ---pagebreak---                                                                    2015/0136 (NLE)

                                                      Pasiūlymas

                                           TARYBOS SPRENDIMAS

          dėl valstybių narių ES vardu atliekamo Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir
          kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra,
           2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo, kiek tai susiję su teisminio
                              bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais

     EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
     atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV), ypač į jos 81 straipsnį kartu su
     218 straipsnio 6 dalies a punkto v papunkčiu,
     atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
     atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą14, kadangi:
     (1)      1996 m. Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią
              su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra (toliau – 1996 m. HNS konvencija)
              tikslas buvo užtikrinti adekvačią, greitą ir veiksmingą kompensaciją asmenims,
              patyrusiems žalą, išsiliejus jūra vežamoms pavojingoms ir kenksmingoms
              medžiagoms. 1996 m. HNS konvencija buvo užpildyta reikšminga tarptautinio
              atsakomybės už jūrų taršą reguliavimo spraga;
     (2)      2002 m. Taryba priėmė Tarybos sprendimą 2002/971/EB15, leidžiantį valstybėms
              narėms Bendrijos interesų labui ratifikuoti 1996 m. HNS konvenciją arba prie jos
              prisijungti. Sprendimu 2002/971/EB valstybės narės įpareigotos imtis būtinų veiksmų
              siekiant ratifikuoti 1996 m. HNS konvenciją arba prie jos prisijungti iki 2006 m.
              birželio 30 d. Keturios valstybės narės vėliau tą Konvenciją ratifikavo. 1996 m. HNS
              konvencija neįsigaliojo;
     (3)      1996 m. HNS konvencija buvo iš dalies pakeista 2010 m. protokolu. Pagal 2010 m.
              protokolo 2 straipsnį ir 18 straipsnio 1 dalį 2010 m. protokolas ir 1996 m. HNS
              konvencija turi būti suprantami, aiškinami ir taikomi kartu kaip vienas bendras
              2010 m. protokolo šalių sudarytas dokumentas;
     (4)      2010 m. protokolo ir 1996 m. HNS konvencijos konsoliduotą redakciją parengė
              Tarptautinės jūrų organizacijos (TJO) sekretoriatas ir patvirtino TJO teisės komitetas
              98-ajame posėdyje (toliau – 2010 m. HNS konvencija). 2010 m. HNS konvencija nėra
              pasirašyti ar ratifikuoti skirtas dokumentas. 2010 m. HNS konvencija įsigalios
              valstybėse narėse įsigaliojus 2010 m. protokolui;
     (5)      pagal Protokolo 20 straipsnio 8 dalį (2010 m. HNS konvencijos 45 straipsnio 8 dalį)
              valstybei pareiškus sutikimą būti saistomai 2010 m. Protokolo nustoja galioti anksčiau

     14
               OL C 326, 2012 10 26, p. 47.
     15
               2002 m. lapkričio 18 d. Tarybos sprendimas 2002/971/EB, leidžiantis valstybėms narėms Bendrijos
               interesų labui ratifikuoti 1996 m. Tarptautinę konvenciją dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą,
               susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra (HNS konvencija) arba prie jos prisijungti
               (OL L 337, 2002 12 13, p. 55).

LT                                                         12                                                         LT
 ---pagebreak---             jos pareikštas sutikimas būti saistomai 1996 m. HNS konvencijos. Todėl valstybės,
            kurios yra 1996 m. HNS konvencijos susitariančiosios šalys, nustoja jomis būti nuo
            momento, kai pareiškia savo sutikimą būti saistomos 2010 m. protokolo pagal to
            protokolo 20 straipsnį, ypač jo 2, 3 ir 4 dalis;
     (6)    2010 m. HNS konvencija, kaip ir ankstesnė konvencija, yra ypač svarbi Sąjungos ir jos
            valstybių narių interesams, nes ja siekiama gerinti aplinkos apsaugą ir nuo PKM taršos
            jūroje sukeltos žalos nukentėjusių asmenų apsaugą pagal tarptautines atsakomybės už
            jūrų taršą taisykles, vadovaujantis 1982 m. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencija;
     (7)    kad valstybės galėtų tapti 2010 m. protokolo ir atitinkamai 2010 m. HNS konvencijos
            susitariančiosiomis šalimis, jos kartu su sutikimo dokumentu TJO generaliniam
            sekretoriui pagal 2010 m. HNS konvencijos 20 straipsnio 4 dalį turi pateikti
            atitinkamus bendro įmokinio krovinio kiekio per praėjusius kalendorinius metus
            duomenis. Šiuo tikslu valstybės narės, prieš pareikšdamos sutikimą būti saistomos
            2010 m. protokolo, privalo sukurti sistemą, skirtą pranešti apie įmokinį krovinį;
     (8)    2010 m. HNS konvencijos 38, 39 ir 40 straipsniai daro poveikį Sąjungos antrinės
            teisės aktams dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose
            pripažinimo ir vykdymo, kaip nustatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamente
            (ES) Nr. 1215/201216 (nauja redakcija išdėstytas reglamentas „Briuselis I“);
     (9)    todėl Sąjunga turi išimtinę kompetenciją 2010 m. HNS konvencijos 38, 39 ir 40
            straipsnių atžvilgiu, kai ta Konvencija daromas poveikis Reglamente (ES)
            Nr. 1215/2012 nustatytoms taisyklėms. Be to, 2010 m. HNS konvencijos IV skyriaus
            37, 41 ir 42 straipsniai yra pagalbiniai, papildantys Konvencijos esmines taisykles, ir
            tai reiškia, kad jie nėra savarankiški ir negali būti atskirti nuo kitų Konvencijos
            nuostatų. Todėl išimtinė Sąjungos kompetencija taikoma visam Konvencijos IV
            skyriui;
     (10)   valstybių narių keitimasis informacija apie 2010 m. protokolo ratifikavimo ar
            prisijungimo prie jo procedūras ir geriausios praktikos pavyzdžiais gali padėti
            valstybėms narėms sukurti veikiančią pranešimo apie PKM įmokinį krovinį sistemą
            pagal 2010 m. HNS konvenciją;
     (11)   kaip ir 1996 m. HNS konvencijos atveju, nesant išlygos dėl regioninės ekonominės
            integracijos organizacijos, 2010 m. protokolo šalys gali būti tik suverenios valstybės.
            Todėl Sąjunga šiuo metu negali ratifikuoti 2010 m. protokolo arba prie jo prisijungti,
            ir atitinkamai prisijungti prie 2010 m. HNS konvencijos. Vis dėlto nuoširdaus
            bendradarbiavimo principu reikalaujama, kad valstybės narės ir Sąjunga pagal Sutartis
            siektų Sąjungos tikslų, susijusių su aplinkos apsauga ir bendradarbiavimu civilinės
            teisenos srityje. Šiuo atveju valstybės narės įpareigojamos siekti ir dėti visas
            pastangas, kad Sąjunga prisijungtų prie šios Konvencijos;
     (12)   visoms valstybėms narėms per nustatytą laiką ratifikavus 2010 m. protokolą turėtų būti
            užtikrintos vienodos sąlygos visiems subjektams, kuriems taikoma 2010 m. HNS
            konvencija, ir išvengta konkurencinio pranašumo dėl prisijungimo prie jos atidėjimo;
     (13)   todėl valstybėms narėms turėtų būti leista ratifikuoti 2010 m. protokolą arba prie jo
            prisijungti, kiek tai susiję su teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais.
            Dėl Konvencijos nuostatų, patenkančių į Sąjungai suteiktos kompetencijos sritį,

     16
            Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų
            civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (nauja redakcija), (OL L 351, 2012 12 20,
            p. 1).

LT                                                     13                                                        LT
 ---pagebreak---             išskyrus kiek tai susiję su teisminiu bendradarbiavimu civilinėse bylose, bus pateiktas
            atskiras sprendimas, priimamas kartu su šiuo sprendimu17;
     (14)   ratifikuodamos 2010 m. protokolą arba prie jo prisijungdamos valstybės narės turėtų
            pateikti pareiškimą dėl teismo sprendimų, kuriems taikoma 2010 m. HNS konvencija,
            pripažinimo ir vykdymo;
     (15)   Jungtinė Karalystė ir Airija yra saistomos Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 ir todėl
            visapusiškai dalyvauja priimant ir taikant šį sprendimą;
     (16)   pagal prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
            pridėto Protokolo dėl Danijos pozicijos18 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja
            priimant šį sprendimą ir jis nėra jai privalomas ar taikomas,
     PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

                                                   1 straipsnis
     Valstybėms narėms leidžiama Sąjungos vardu ratifikuoti 2010 m. protokolą arba prie jo
     prisijungti, kiek tai susiję su teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais, laikantis
     sąlygų, nustatytų šio sprendimo 2, 3 ir 4 straipsniuose.

                                                   2 straipsnis
     1.       Valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad nedelsiant ir bet kuriuo atveju ne vėliau
              kaip per dvejus metus nuo šio sprendimo įsigaliojimo dienos būtų deponuoti 2010 m.
              protokolo ratifikavimo ar prisijungimo prie jo dokumentai.
     2.       Per vienus metus nuo šio sprendimo įsigaliojimo valstybės narės informuoja Tarybą
              ir Komisiją apie numatomą savo ratifikavimo arba prisijungimo procedūrų
              užbaigimo datą.
     3.       Valstybės narės siekia keistis informacija apie savo ratifikavimo ar prisijungimo
              procedūrų eigą, visų pirma sukurdamos sistemą, skirtą pranešti apie įmokinį krovinį
              pagal 2010 m. protokolą.

                                                   3 straipsnis
     Ratifikuodamos 2010 m. protokolą arba prie jo prisijungdamos valstybės narės deponuoja
     pareiškimą, pateikiamą šio sprendimo priede.

                                                   4 straipsnis
     Šis sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame
     leidinyje.

     17
            OL L
     18
            Protokolas Nr. 22 dėl Danijos pozicijos (OL C 326, 2012 10 26, p. 299).

LT                                                       14                                              LT
 ---pagebreak---                                              5 straipsnis
     Šis sprendimas pagal Sutartis skirtas valstybėms narėms.
     Priimta Briuselyje

                                                Tarybos vardu
                                                Pirmininkas

LT                                                15            LT
 ---documentbreak---                              EUROPOS
                             KOMISIJA

                                                     Briuselis, 2015 06 22
                                                     COM(2015) 305 final

                                                     ANNEX 1

                                          PRIEDAS

                                             prie

                              Pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo

     dėl valstybių narių ES vardu atliekamo Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir
     kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra,
      2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo, kiek tai susiję su teisminio
                         bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais

LT                                                                                LT
 ---pagebreak---                                                     PRIEDAS
                                                       prie

                                      Pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo

         dėl valstybių narių ES vardu atliekamo Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir
         kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra,
          2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo, kiek tai susiję su teisminio
                             bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais

     Pareiškimas, kurį, ratifikuodamos 2010 m. protokolą arba prie jo prisijungdamos, valstybės
     narės turi deponuoti pagal Tarybos sprendimo 3 straipsnį:
     „[..1.] teismo priimti sprendimai šios Konvencijos su pakeitimais, padarytais 2010 m.
     protokolu, reglamentuojamais klausimais pripažįstami ir vykdomi [..2.] pagal atitinkamas
     Europos Sąjungos taisykles šiuo klausimu3.
     Teismo sprendimai šios Konvencijos su pakeitimais, padarytais 2010 m. protokolu,
     reglamentuojamais klausimais, priimti Danijos Karalystės teismo, [..4.] pripažįstami ir
     vykdomi vadovaujantis 2005 m. Europos bendrijos ir Danijos Karalystės susitarimu dėl
     jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo5.
     Teismo sprendimai šios Konvencijos su pakeitimais, padarytais 2010 m. protokolu,
     reglamentuojamais klausimais, priimti trečiosios šalies, saistomos 2007 m. spalio 30 d.
     Lugano konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose
     pripažinimo ir vykdymo6, [..7.] pripažįstami ir vykdomi vadovaujantis ta Konvencija.“

     1
              Visos valstybės narės, išskyrus pareiškimą teikiančią valstybę narę ir Daniją.
     2
              Pareiškimą teikianti valstybė narė.
     3
              Šiuo metu šios taisyklės yra nustatytos Reglamente (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo
              sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo, OL L 351, 2012 12 20, p. 1.
     4
              Pareiškimą teikianti valstybė narė.
     5
              OL L 299, 2005 11 16, p. 62.
     6
              OL L 339, 2007 12 27, p. 3.
     7
              Pareiškimą teikianti valstybė narė.

LT                                                       2                                                        LT


Svarbus teisinis pranešimas

|

52004PC0618

Pasiūlymas Tarybos sprendimas iš dalies pakeičiantis 2000 m. birželio 29 d. Sprendimą 439/2000/EB dėl Bendrijos finansavimo, kuriuo padengiamos valstybių narių išlaidos, patirtos renkant duomenis ir finansuojant tyrimus ir bandomuosius projektus vykdant bendrąją žuvininkystės politiką  /* KOM/2004/0618 galutinis - CNS 2004/0213 */

	Briuselis, 29.9.2004KOM(2004) 618 galutinis2004/0213 (CNS)PasiūlymasTARYBOS SPRENDIMASiš dalies pakeičiantis 2000 m. birželio 29 d. Sprendimą 439/2000/EB dėl Bendrijos finansavimo, kuriuo padengiamos valstybių narių išlaidos, patirtos renkant duomenis ir finansuojant tyrimus ir bandomuosius projektus vykdant bendrąją žuvininkystės politiką(pateikta Komisijos)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMASŠis sprendimas skirtas suderinti 2000 m. birželio 29 d. Sprendimą 439/2000/EB dėl Bendrijos finansavimo, kuriuo padengiamos valstybių narių išlaidos, patirtos renkant duomenis ir finansuojant tyrimus ir bandomuosius projektus vykdant bendrąją žuvininkystės politiką[1] (BŽP).Sprendimas 439/2000/EB skirtas 2000-2005 m. laikotarpiui. Jis glaudžiai susijęs su 2000 m. birželio 29 d. Reglamentu (EB) Nr. 1543/2000, nustatančiu duomenų, būtinų Bendrijos bendrosios žuvininkystės politikos vykdymui, rinkimo ir tvarkymo sistemą[2]. Šiame reglamente nustatoma, kad valstybės narės turi parengti šešerių metų nacionalinę programą. Tačiau pirmasis programos laikotarpis turėtų išimties tvarka trukti nuo 2002 m. iki 2006 m. imtinai, kadangi 2001 m. duomenų rinkimas ir tvarkymas buvo organizuotas rengiant kvietimus teikti pasiūlymus ir kvietimus dalyvauti konkursuose – tai taip pat buvo numatyta Sprendime 439/2000/EB.Valstybės narės, pageidavusios gauti finansavimą, skirtą padengti išlaidas, kurios būtų patirtos per pirmąjį programos laikotarpį nuo 2002 m. sausio 1 d. iki 2006 m. gruodžio 31 d., ne vėliau kaip iki 2001 gegužės 31 d. turėjo pateikti Komisijai savo metinių išlaidų šiuo laikotarpiu prognozes, atnaujintinas iki kiekvienų metų gegužės 31 d. Remdamasi šia informacija Komisija kiekvienais metais turėtų nuspręsti, ar numatytos išlaidos atitinka reikalavimus ir koks bus Bendrijos skiriamos finansinės paramos dydis kitais metais. Todėl nacionalinės programos 2002-2006 metams turėjo būti parengtos ir atitinkamas Komisijos sprendimas dėl jų bendro finansavimo turėjo būti priimtas vieneriais metais anksčiau negu jų vykdymo metai.Tačiau pavėluotai priėmus Reglamento (EB) Nr. 1543/2000 įgyvendinimo taisykles, valstybės narės savo nacionalines programas ir išlaidų prognozes pateikė tik 2001 m. rudenį, o ne 2001 m. gegužę. Dėl tokio vėlyvo jų pateikimo bei ilgai trunkančio nagrinėjimo (pasitelkus išorės konsultantus) tapo neįmanoma prieš metus (2001 m.) paskirti asignavimus pirmajai paramai (2002 m.). Todėl išmokos buvo paskirtos jų mokėjimo metais, t.y. 2002 m. Administracinių ir finansinių veiksmų seka lygiai taip pat vėlavo ir 2003 m. bei 2004 m. Todėl Komisijos sprendimas dėl Bendrijos skiriamos finansinės paramos 2006 m. išlaidoms padengti bus parengtas ir priimtas tik 2006 m., o ne 2005 m.Dėl to siūloma 1 straipsnio 2 dalyje nurodomą laikotarpį pakeisti iš 2000-2005 m. į 2001-2006 m.Sprendimo 439/2000/EB 1 straipsnyje nurodyta suma nebeatspindi realių ankstesnių metų ir naujausių apskaičiuotų kitų metų poreikių. Be to, neatsižvelgiama į naujų valstybių narių poreikius. Todėl nurodoma suma turi būti pritaikyta prie naujausių apskaičiavimų.2004/0213 (CNS)PasiūlymasTARYBOS SPRENDIMASiš dalies pakeičiantis 2000 m. birželio 29 d. Sprendimą 439/2000/EB dėl Bendrijos finansavimo, kuriuo padengiamos valstybių narių išlaidos, patirtos renkant duomenis ir finansuojant tyrimus ir bandomuosius projektus vykdant bendrąją žuvininkystės politikąEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 37 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą[3],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę[4],kadangi:(1) Tarybos sprendimas 439/2000/EB[5] numato, kad Bendrija gali skirti finansavimą, kuriuo padengiamos valstybių narių išlaidos renkant žuvininkystės duomenis pagal Tarybos reglamente (EB) Nr. 1543/2000[6] 2002–2006 m. laikotarpiui imtinai nustatytą Bendrijos sistemą;(2) 2001 m. duomenys buvo renkami ir tvarkomi rengiant kvietimus teikti pasiūlymus ir kvietimus dalyvauti konkursuose pagal Sprendimą 439/2000/EB;(3) siekiant suteikti finansinę paramą tam tikrų valstybių narių 2002–2006 m. išlaidoms padengti, nacionalinių programų parengimas ir atitinkamo Komisijos sprendimo dėl jų bendro finansavimo priėmimas buvo planuojami likus metams iki jų vykdymo. Todėl Sprendimo 439/2000/EB 1 straipsnyje numatytas taikymo laikotarpis yra 2000–2005 m.;(4) nebuvo tinkamai įvertinta administracinių ir finansinių procedūrų trukmė, todėl likus metams iki nacionalinių programų įgyvendinimo nebuvo įmanoma laikytis pasirengimo ir sprendimo priėmimo procedūrų. Todėl administracinės ir finansinės procedūros buvo vykdomos tais pačiais metais kaip ir pats įgyvendinimas. Dėl to Sprendimo 439/2000/EB 1 straipsnyje nurodomas laikotarpis turi būti pakeistas, kad būtų įtrauktas 2001–2006 m. vykdymo laikotarpis;(5) Sprendimo 439/2000/EB 1 straipsnyje nurodyta suma neatspindi realių ankstesnių metų ir naujausių apskaičiuotų kitų metų poreikių. Be to, neatsižvelgiama į naujų valstybių narių poreikius. Todėl nurodoma suma turi būti pritaikyta prie naujausių apskaičiavimų;(6) Sprendimas 2000/439/EB turi būti atitinkamai pakeistas,PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:1 straipsnisSprendimas 2000/439/EB iš dalies keičiamas taip:1) 1 straipsnio 2 dalyje pirmas sakinys pakeičiamas taip:„Finansinė suma priemonėms, kurioms 2001–2006 metų laikotarpiu skiriama finansinė parama, įgyvendinti yra [164,5] milijonai eurų.“2) 4 straipsnio 3 dalies b punkte žodžiai „ateinantiems metams“ išbraukiami.2 straipsnisŠis sprendimas skirtas valstybėms narėms.Priimta Briuselyje,Tarybos varduPirmininkas+++++ TABLE +++++TEIISINĖ FINANSINĖ ATASKAITOMYBĖ – PRIEDAS+++++ TABLE +++++[1] OL L 176, 2000 7 15, p. 42.[2] OL L 176, 2000 7 15, p.1.[3] OL C , , p. .[4] OL C , , p. .[5] OL L176, 2000 7 15, p. 42.[6] OL L176, 2000 7 15, p. 1.


               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 08 11
            COM(2017) 433 final
            2017/0199(NLE)
            Pasiūlymas
            TARYBOS SPRENDIMAS
            dėl Europos Sąjungos ir Libano Respublikos mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimo, kuriuo išdėstomos Libano Respublikos dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos, sudarymo

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS

               •Pasiūlymo pagrindimas ir tikslai

                  2017 m. gegužės 30 d. Taryba įgaliojo Komisiją Sąjungos vardu pradėti derybas su Libano Respublika (toliau – Libanas) dėl tarptautinio Sąjungos ir Libano susitarimo, kuriuo išdėstomos Libano dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos.

                  Pagal Tarybos priimto įgaliojamojo sprendimo sąlygas derybas buvo galima pradėti tik Europos Parlamentui ir Tarybai priėmus sprendimą dėl Sąjungos dalyvavimo kelių valstybių narių bendrai vykdomoje Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA).

                  Derybos pradėtos 2017 m. birželio 26 d. ir sėkmingai užbaigtos 2017 m. liepos 18 d., kai būsimo Susitarimo Šalių vyriausieji derybininkai pasirašė derybų proceso užbaigimą patvirtinantį protokolą. Prie šio pasiūlymo pridedamas Susitarimo projektas atitinka Tarybos duotus derybinius nurodymus. Jame visų pirma nustatyta, kad sąlygos, kuriomis Libanas dalyvauja partnerystėje PRIMA, yra pateikiamos Sprendime (ES) 2017/1324
                     1
                  , ir taip daroma tiesioginė nuoroda į Sąjungos teisėkūros procedūra priimtą aktą.

                  Siekiant apsaugoti Sąjungos finansinius interesus, ypač Komisijos, Europos kovos su sukčiavimu tarnybos, Audito Rūmų ir partnerystės PRIMA įgyvendinimo struktūros įgaliojimus atlikti auditą ir tyrimą pagal taikytinus Sąjungos teisės aktus, Susitarime daromos konkrečios nuorodos į aktualias Sprendimo (ES) 2017/1324 nuostatas, o Šalys įpareigojamos teikti visą būtiną pagalbą, kad tos nuostatos būtų įgyvendinamos. Be to, būsimame susitarime iškelta sąlyga Šalims susitarti dėl išsamios pagalbos teikimo tvarkos, nes tokia tvarka būtina, kad Šalys pagal Susitarimą galėtų bendradarbiauti. Libano prašymu ir kaip sutarta per derybas, į Susitarimo preambulę įtraukta papildoma konstatuojamoji dalis, kurioje konstatuojama, kad, įgyvendinant būsimą susitarimą, labai svarbus visapusiškas abiejų Šalių kompetentingų institucijų bendradarbiavimas ir veiklos koordinavimas.

               •Suderinamumas su toje pačioje politikos srityje galiojančiomis nuostatomis

                  Partnerystės PRIMA poveikio vertinimo ataskaitoje
                     2
                   rašoma, kad galimybė dalyvauti partnerystėje PRIMA trečiosioms šalims, pavyzdžiui, Libanui, dera su tarptautinio bendradarbiavimo mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje tikslais, nustatytais 2012 m. Komisijos komunikate „ES tarptautinio bendradarbiavimo mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje stiprinimas ir koncentravimas. Strateginis požiūris“
                     3
                   ir programoje „Horizontas 2020“, kuria bendradarbiavimas su trečiosiomis šalimis mokslo, technologijų ir inovacijų srityse skatinamas siekiant spręsti pasaulinius visuomenės uždavinius ir remti Sąjungos išorės politikos kryptis. Susitarimas dera ir su galiojančiu Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimu, steigiančiu Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Libano Respublikos asociaciją
                     4
                  , kuriame numatyta, kad Sąjunga ir Libanas bendradarbiauja mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros srityse, ir kuriuo skatinami moksliniai tyrimai ir technologinės plėtros veikla bendrų interesų srityse.

               •Suderinamumas su kitomis Sąjungos politikos sritimis

                  Partnerystės PRIMA įgyvendinimas glaudžiai bendradarbiaujant su trečiosiomis šalimis, pavyzdžiui, Libanu, atitinka ir kitas Sąjungos politikos, pavyzdžiui, migracijos, vystymosi ir kaimynystės, kryptis ir yra joms svarbus.

               2.TEISINIAI pasiūlymo aspektai

                  Tarybos sprendimo pasiūlymas grindžiamas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 186 straipsniu ir 218 straipsnio 6 dalies a punktu.

               Atsižvelgdama į išdėstytus faktus, Komisija siūlo, kad Taryba sudarytų Susitarimą Sąjungos vardu.

               2017/0199 (NLE)

               Pasiūlymas

               TARYBOS SPRENDIMAS

               dėl Europos Sąjungos ir Libano Respublikos mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimo, kuriuo išdėstomos Libano Respublikos dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos, sudarymo

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 186 straipsnį kartu su 218 straipsnio 6 dalies a punktu,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,

               atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą,

               kadangi:

               (1)Europos Parlamento ir Tarybos sprendime (ES) 2017/1324
                  5
                numatyta, kad Sąjunga dalyvauja kelių valstybių narių bendrai vykdomoje Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA);

               (2)Libano Respublika (toliau – Libanas) pareiškė norą tapti PRIMA dalyvaujančia valstybe ir dalyvauti joje tokiomis pačiomis sąlygomis kaip valstybės narės ir programos „Horizontas 2020“ asocijuotosios šalys, dalyvaujančios partnerystėje PRIMA;

               (3)pagal Sprendimo (ES) 2017/1324 1 straipsnio 2 dalį Libanas taps partnerystėje PRIMA dalyvaujančia valstybe, jei su Sąjunga bus sudarytas tarptautinis mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimas, kuriame išdėstomos Libano dalyvavimo partnerystėje PRIMA sąlygos;

               (4)pagal Tarybos sprendimą <XXX>
                  6
                Europos Sąjungos ir Libano Respublikos mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimas, kuriuo išdėstomos Libano Respublikos dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos, Sąjungos vardu pasirašytas 20XX m. XX su sąlyga, kad jis bus sudarytas vėliau;

               (5)Susitarimas turėtų būti patvirtintas Sąjungos vardu,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               Sąjungos vardu patvirtinamas Europos Sąjungos ir Libano Respublikos mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimas, kuriuo išdėstomos Libano Respublikos dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos.

               Susitarimo tekstas pridedamas prie šio sprendimo.

               2 straipsnis

               Tarybos pirmininkas paskiria asmenį (-is), įgaliotą (-us) Sąjungos vardu paskelbti Susitarimo 5 straipsnio 2 dalyje nurodytą pranešimą ir taip išreikšti Sąjungos sutikimą laikytis Susitarimo.

               3 straipsnis

               Šis sprendimas įsigalioja [jo priėmimo dieną].

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)
                  2017 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas (ES) 2017/1324 dėl Sąjungos dalyvavimo kelių valstybių narių bendrai vykdomoje Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) (OL L 185, 2017 7 18, p. 1).

                     (2)
                  SWD(2016) 332 final, 2016 10 18.

                     (3)
                  COM(2012) 497 final.

                     (4)
                  OL L 143, 2006 5 30, p. 2.

                     (5)
                  2017 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas (ES) 2017/1324 dėl Sąjungos dalyvavimo kelių valstybių narių bendrai vykdomoje Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) (OL L 185, 2017 7 18, p. 1).

    ---documentbreak---

               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 08 11
            COM(2017) 433 final
            PRIEDAS
            prie
            pasiūlymo dėl TARYBOS SPRENDIMO
            dėl Europos Sąjungos ir Libano Respublikos mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimo, kuriuo išdėstomos Libano Respublikos dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos, sudarymo

               Europos Sąjungos ir Libano Respublikos mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo susitarimas, kuriuo išdėstomos Libano Respublikos dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygos

               Europos Sąjunga

               (toliau – Sąjunga)

               ir

               Libano Respublika

               (toliau – Libanas)

               (toliau kartu – Šalys),

               kadangi 2006 m. balandžio 1 d. įsigaliojusiame Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarime, steigiančiame Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Libano Respublikos asociaciją, numatytas mokslinis, techninis ir technologinis bendradarbiavimas;

               kadangi ES valstybių narių ir programos „Horizontas 2020“ asocijuotųjų šalių (partnerystėje dalyvaujančių valstybių) dalyvavimo, ypač jų finansinių įsipareigojimų ir dalyvavimo partnerystės valdymo struktūroje, sąlygos reguliuojamos Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu (ES) 2017/1324 dėl Sąjungos dalyvavimo kelių valstybių narių bendrai vykdomoje Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA);

               kadangi pagal Sprendimą (ES) 2017/1324 Libanas partnerystėje PRIMA dalyvaujančia valstybe taps, jei su Sąjunga bus sudarytas tarptautinis susitarimas dėl mokslinio ir technologinio bendradarbiavimo, kuriame bus išdėstytos Libano dalyvavimo partnerystėje PRIMA sąlygos;

               kadangi Libanas pareiškė norą dalyvauti partnerystėje PRIMA tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ES valstybės narės ir programos „Horizontas 2020“ asocijuotosios šalys, dalyvaujančios partnerystėje PRIMA;

               kadangi Libano, kaip partnerystėje PRIMA dalyvaujančios valstybės, teisėms ir pareigoms sureguliuoti reikia tarptautinio Sąjungos ir Libano susitarimo;

               kadangi įgyvendinant Susitarimą labai svarbus visapusiškas abiejų Šalių kompetentingų institucijų bendradarbiavimas ir veiklos koordinavimas,

               SUSITARĖ:

               1 straipsnis

               Tikslas

               Susitarimo tikslas – nustatyti Libano dalyvavimo Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA) sąlygas.

               2 straipsnis

               Libano dalyvavimo partnerystėje PRIMA sąlygos

               Libano dalyvavimo partnerystėje PRIMA sąlygos nustatytos Europos Parlamento ir Tarybos sprendime (ES) 2017/1324 dėl Sąjungos dalyvavimo kelių valstybių narių bendrai vykdomoje Partnerystėje mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje Viduržemio jūros regione (PRIMA). Šalys laikosi tuo sprendimu nustatytų pareigų ir imasi deramų priemonių, visų pirma, teikia visą būtiną pagalbą, siekdamos užtikrinti sprendimo 10 straipsnio 2 dalies ir 11 straipsnio 3 ir 4 dalių taikymą. Šalys tarpusavyje susitaria dėl pagalbos teikimo tvarkos, nes tokia tvarka būtina, kad Šalys pagal Susitarimą galėtų bendradarbiauti.

               3 straipsnis

               Teritorinis taikymas

               Susitarimas taikomas teritorijose, kuriose taikoma Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo ir Europos Sąjungos sutartis, ir Libano teritorijoje.

               4 straipsnis

               Pasirašymas ir laikinas taikymas

               Susitarimas taikomas laikinai nuo jo pasirašymo dienos.

               5 straipsnis

               Įsigaliojimas ir galiojimo trukmė

               1. Šalys Susitarimą patvirtina savo pačių nustatytomis procedūromis.

               2. Susitarimas įsigalioja tą dieną, kurią Šalys diplomatiniais kanalais praneša viena kitai, kad pirmoje dalyje nurodytos procedūros užbaigtos.

               3. Susitarimas galioja, kol galioja Sprendimas (ES) 2017/1324, nebent kuri nors iš Šalių jį nutrauktų pagal 6 straipsnį.

               6 straipsnis

               Susitarimo nutraukimas

               1. Susitarimą kuri nors iš Šalių gali bet kada nutraukti, raštu apie tai pranešusi kitai Šaliai.

               Susitarimo galiojimas pasibaigia po šešių mėnesių nuo dienos, kurią raštas pasiekė adresatą.

               2. Projektai ir veikla, vykdomi nutraukiant Susitarimą, tęsiami iki pabaigos Susitarime nustatytomis sąlygomis.

               3. Dėl visų kitų Susitarimo nutraukimo pasekmių Šalys sprendžia bendru sutarimu.

               7 straipsnis

               Ginčų sprendimas

               Visi ginčai dėl Susitarimo taikymo arba aiškinimo sprendžiami pagal ginčų sprendimo procedūrą, numatytą Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimo, steigiančio Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Libano Respublikos asociaciją, 82 straipsnyje.

               Susitarimas parengiamas dviem egzemplioriais anglų, bulgarų, čekų, danų, estų, graikų, ispanų, italų, kroatų, latvių, lenkų, lietuvių, maltiečių, nyderlandų, portugalų, prancūzų, rumunų, slovakų, slovėnų, suomių, švedų, vengrų, vokiečių ir arabų kalbomis; kiekvienas tekstas yra vienodai autentiškas.


				|

		52014PC0024

			Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2004/162/EB, kiek tai susiję su jo taikymu Majotui nuo 2014 m. sausio 1 d. /* COM/2014/024 final - 2014/0010 (CNS) */

			   	AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
1.           PASIŪLYMO
APLINKYBĖS
Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo (SESV) nuostatas, taikomas atokiausiems Sąjungos regionams,
kuriems priklauso Prancūzijos užjūrio departamentai, iš esmės
neleidžiama minėtuose departamentuose skirtingai apmokestinti vietos ir
žemyninės Prancūzijos ar kitų valstybių narių kilmės
produktus. Vis dėlto dėl nuolatinių sunkumų, kurie daro
neigiamą poveikį atokiausių regionų socialinei ir
ekonominei padėčiai, SESV 349 straipsnyje (buv. EB sutarties 299 straipsnio
2 dalis) numatyta galimybė šiems regionams nustatyti konkrečias
priemones.
2004 m. vasario 10 d. Tarybos sprendimu
2004/162/EB (iš dalies pakeistu 2008 m. birželio 9 d. Tarybos sprendimu
2008/439/EB ir 2011 m. liepos 19 d. Tarybos sprendimu 448/2011/ES), priimtu
remiantis EB sutarties 299 straipsnio 2 dalimi, Prancūzijai leidžiama
iki 2014 m. liepos 1 d. taikyti mažesnį naudojimosi doku
mokestį tam tikriems Gvadelupos, Gvianos, Martinikos ir Reunjono
užjūrio departamentuose gaminamiems produktams arba juos nuo tokio
mokesčio atleisti. Minėto sprendimo priede pateiktas produktų,
kuriems galima taikyti mažesnį mokestį arba nuo jo atleisti,
sąrašas. Vietoje gaminamiems ir kitiems produktams taikomo mokesčio
tarifo skirtumas, priklausomai nuo produktų, negali būti didesnis nei
10, 20 ar 30 procentinių punktų.
Sprendime 2004/162/EB nurodytos
konkrečių priemonių priėmimo priežastys: atokumas,
priklausomybė nuo žaliavų ir energijos išteklių, būtinumas
kaupti didesnes atsargas, maža vietos rinka, žemas eksporto lygis ir t. t.
Dėl visų šių sunkumų didėja gamybos sąnaudos,
todėl didėja vietoje gaminamų produktų savikaina; šie
produktai, netaikant konkrečių priemonių, būtų mažiau
konkurencingi, palyginti su iš kitur įvežamais produktais, netgi
atsižvelgiant į pastarųjų produktų pristatymo į
užjūrio departamentus išlaidas. Todėl tęsti vietos gamybą
taptų sudėtingiau. Sprendime 2004/162/EB nurodytos konkrečios
priemonės buvo parengtos siekiant sustiprinti vietos pramonę didinant
jos konkurencingumą.
2012 m. liepos 11 d. Sprendimu 2012/419/ES, kuriuo
iš dalies keičiamas Majoto statusas Europos Sąjungos atžvilgiu,
Europos Vadovų Taryba nutarė, kad 2014 m. sausio 1 d. Majotas netenka
užjūrio šalies ir teritorijos (UŠT) pagal Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo (SESV) 355 straipsnio 2 dalį statuso ir įgyja
atokiausio regiono pagal SESV 349 straipsnį statusą. Šiuo tikslu
Majotas Europos Vadovų Tarybos sprendimu įtrauktas į SESV 349
straipsnyje išvardytų atokiausių regionų sąrašą.
Taigi, nuo šio statuso pakeitimo datos Majotui bus taikoma visa Sutartis ir
visi Bendrijos mokesčių teisės aktai.
2013 m. rugpjūčio 7 d. direktyvos
pasiūlymu[1]
siekiama, kad PVM ir akcizų atžvilgiu Majotas būtų traktuojamas
kaip ir kiti Prancūzijos atokiausi regionai, ir nuo 2014 m. sausio 1 d. šį
užjūrio departamentą pašalinti iš PVM ir akcizų direktyvų
teritorinės taikymo srities.
Prancūzijos valdžios institucijos Komisijai
pranešė apie ketinimą Majote įvesti naudojimosi doku
mokestį panašiomis sąlygomis kaip Gvianoje ir paprašė Komisijos
leidimo taikyti diferencijuotą mokestinę tvarką atsižvelgiant
į tai, ar produktai pagaminti vietoje, ar ne. Tuo tikslu Prancūzijos
valdžios institucijos 2013 m. gegužės 24 d. prašyme Komisijai pateikė
maždaug šimto produktų, dėl kurių jos norėtų leidimo
taikyti diferencijuotą mokestinę tvarką atsižvelgiant į
tai, ar produktai pagaminti vietoje, ar ne, sąrašą. Prancūzijos
valdžios institucijų kelis kartus buvo prašoma pateikti papildomos
informacijos, o tam tikrų prašyme išvardytų produktų atveju – įrodymų,
kad tokie produktai yra gaminami vietoje, kokią rinkos dalį jie užima
ir kiek didesnės yra vietos produktų gamybos sąnaudos, palyginti
su tokiais pačiais atvežamais produktais.
2.           KONSULTACIJŲ SU
SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI
Prancūzijos valdžios institucijų
prašymas dėl Majoto pateiktas remiantis suinteresuotųjų
ekonomikos sektorių pageidavimais.
Komisija poveikio vertinimo neatliko.
3.           TEISINIAI PASIŪLYMO
ASPEKTAI
 Siūlomų veiksmų santrauka Pasiūlymu siekiama pritaikyti Tarybos sprendimą 2004/162/EB Majotui. Be to, juo Majotui nustatomas tam tikrų vietoje pagamintų produktų, kuriuos Prancūzija, neviršydama tam tikrų ribų, galės atleisti nuo naudojimosi doku mokesčio ar jį sumažinti, sąrašas. Pasiūlyme numatoma leisti taikyti diferencijuotą mokestinę tvarką Majote gaminamiems 59 produktams. Prancūzijos valdžios institucijos sugebėjo įrodyti, kad, pirma, visi minėti produktai gaminami vietoje; antra, kad vyksta didelės apimties importas (įskaitant žemyninę Prancūziją ir kitas valstybes nares), kuris gali trukdyti tęsti vietos gamybą; trečia, kad vietos produktų gamybos sąnaudos, palyginti su importuojamais produktais, yra didesnės ir kenkia vietoje gaminamų produktų konkurencingumui. Leidžiamas apmokestinimo skirtumas negali būti didesnis už įrodytas didesnes gamybos sąnaudas. Į Tarybos sprendimo 2004/162/EB priedo A dalį (leidžiamas apmokestinimo skirtumas – 10 procentinių punktų) siūloma įtraukti 11 produktų; į priedo B dalį (leidžiamas apmokestinimo skirtumas – 20 procentinių punktų) – 32 produktus; į priedo C dalį (leidžiamas apmokestinimo skirtumas – 30 procentinių punktų) – 16 produktų. Aptariami produktai nurodomi Tarybos sprendimo pasiūlymo 5–7 konstatuojamosiose dalyse.
 Teisinis pagrindas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 349 straipsnis.
 Subsidiarumo principas Tik Taryba turi teisę pagal SESV 349 straipsnį priimti konkrečias atokiausiems regionams skirtas priemones, kuriomis siekiama keisti Sutarčių ir bendrų politikos krypčių taikymo šiems regionams sąlygas, nes nuolatiniai sunkumai neigiamai veikia jų socialinę ir ekonominę padėtį. Taigi pasiūlymas atitinka subsidiarumo principą.
 Proporcingumo principas Pasiūlymas atitinka proporcingumo principą dėl toliau nurodytų priežasčių.
 Pasiūlymu siekiama pritaikyti Tarybos sprendimą 2004/162/EB Majotui. Jis taikomas tik produktams, dėl kurių buvo pateikti įrodymai, susiję su didesnėmis vietoje gaminamų produktų gamybos sąnaudomis. ||
 Be to, didžiausias mokesčių skirtumas, siūlomas kiekvienam šiame pasiūlyme nurodytam produktui, yra apribotas iki būtinojo, siekiant atlyginti didesnes atitinkamų vietos produktų gamybos sąnaudas. Todėl į Prancūzijos užjūrio departamentą Majotą importuojamiems produktams tenkanti mokesčių našta yra ne didesnė, nei būtina, siekiant atsverti mažesnį vietoje gaminamų produktų konkurencingumą.
 Pasirinkta priemonė
 Siūloma priemonė: Tarybos sprendimas.
 Kitos priemonės nebūtų tinkamos dėl toliau nurodomų priežasčių. Tekstas, kurį siekiama iš dalies keisti, yra Tarybos sprendimas, priimtas remiantis tuo pačiu teisiniu pagrindu (buv. EB sutarties 299 straipsnio 2 dalimi).
4.           POVEIKIS BIUDŽETUI
Pasiūlymas neturi poveikio Europos
Sąjungos biudžetui.
2014/0010 (CNS)
Pasiūlymas
TARYBOS SPRENDIMAS
kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas
2004/162/EB, kiek tai susiję su jo taikymu Majotui nuo 2014 m. sausio 1 d.
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 349 straipsnį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo
akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdama į Europos Parlamento
nuomonę[2],
laikydamasi specialios teisėkūros
procedūros,
kadangi:
(1)       Tarybos sprendimu 2004/162/EB[3] Prancūzijos
valdžios institucijoms leidžiama taikyti mažesnį naudojimosi doku
mokestį arba jį panaikinti Prancūzijos užjūrio
departamentuose vietoje gaminamiems produktams, išvardytiems sprendimo priede.
Toks atleidimas nuo mokesčio ar jo sumažinimas yra konkrečios
priemonės, kuriomis siekiama kompensuoti ypatingus atokiausiems regionams
tenkančius apribojimus, dėl kurių padidėja vietos
įmonių gamybos sąnaudos ir jų produktai tampa mažai
konkurencingi tokių pačių iš žemyninės Prancūzijos ir
kitų valstybių narių atvežamų produktų atžvilgiu.
Majoto padėtis yra tokia pati, kaip ir kitų atokiausių
Prancūzijos regionų;
(2)       remiantis Sprendimu
2012/419/ES[4]
nuo 2014 m. sausio 1 d. Majotas tampa atokiausiu regionu, kaip apibrėžta
Sutarties 349 straipsnyje. Todėl nuo tos datos Majotui yra taikomos visos
Sutarties nuostatos;
(3)       Prancūzijos valdžios
institucijos paprašė, kad nuo 2014 m. sausio 1 d. Majotui būtų
taikomas Sprendimas 2004/162/EB dėl naudojimosi doku mokesčio, ir
pateikė produktų, kuriems jos norėtų taikyti
diferencijuotą mokestinę tvarką atsižvelgiant į tai, ar
produktai pagaminti vietoje, ar ne, sąrašą;
(4)       šiuo sprendimu
Prancūzijos valdžios institucijoms turėtų būti leista
taikyti diferencijuotą mokestinę tvarką produktams, kurių
atveju jos pateikė įrodymus, kad, pirma, tokie produktai gaminami
vietoje; antra, įvežama daug prekių (taip pat iš žemyninės
Prancūzijos ir kitų valstybių narių), todėl gali būti
trukdoma tęsti vietos gamybą; trečia, vietos produktų
gamybos sąnaudos yra didesnės, palyginti su iš išorės
įvežamais produktais, todėl vietos produktai pabrangsta ir taip
kenkiama vietoje gaminamų produktų konkurencingumui. Leidžiamas
apmokestinimo skirtumas neturėtų būti didesnis už įrodytas didesnes
gamybos sąnaudas. Taikant tokius principus bus galima įgyvendinti
Sutarties 349 straipsnio nuostatas neviršijant to, kas būtina, ir
nesuteikiant nepagrįsto pranašumo vietos produkcijai;
(5)       produktai, dėl
kurių Prancūzijos valdžios institucijos pateikė šių
trijų rūšių įrodymus, įtraukiami į Tarybos
sprendimo 2004/162/EB priedo A, B ir C dalis. Produktai, įtraukti į
sprendimo priedo A dalį (leidžiamas apmokestinimo skirtumas – 10
procentinių punktų), yra pipirai (0904 11 ir 0904 12 produktai[5]), vanilė (0905
produktas), šokoladas (1806 produktas), tam tikri produktai iš plastikų
(3925 10 10, 3925 90 80, 3926 90 90 ir
3926 90 97 produktai), plytos (6901 ir 6902 produktai), dirbtiniai
dantys (9021 21 90 produktas);
(6)       produktai, įtraukti
į Tarybos sprendimo 2004/162/EB priedo B dalį (leidžiamas
apmokestinimo skirtumas – 20 procentinių punktų), yra žuvys
(0301, 0302, 0303, 0304 ir 0305 produktai), tam tikri medienos gaminiai (4407,
4409, 4414, 4418, 4419, 4420 ir 4421 produktai), tam tikri dirbiniai iš
popieriaus arba kartono (4819 ir 4821 produktai), tam tikri spaudiniai (4902,
4909, 4910 ir 4911 produktai), tam tikri stiklo produktai (7003 ir 7005
produktai), tam tikri produktai iš geležies (7210, 7301, 7312, 7314,
9406 00 31 ir 9406 00 38 produktai), tam tikri aliumininiai
produktai (7606, 7610 10 ir 8310 produktai) ir tam tikri sėdimieji
baldai (9401 69, 9401 90 30 ir 9403 40 produktai);
(7)       produktai, įtraukti
į Tarybos sprendimo 2004/162/EB priedo C dalį (leidžiamas
apmokestinimo skirtumas – 30 procentinių punktų) yra pienas ir pieno
produktai (0401, 0403 ir 0406 produktai), tam tikri gaminiai iš mėsos
(1601 ir 1602 produktai), tam tikri duonos ir konditerijos produktai (1901 ir
1905 produktai), valgomieji ledai (2105 produktas), mineraliniai ir gazuotieji
vandenys (2201 ir 2202 produktai), alus (2203 produktas), kvapiųjų
kanangų (ylang-ylang) aliejai (3301 29 11 ir
3301 29 31 produktai), muilas ir plovikliai (3401 ir 3402 produktai)
ir akytos gumos čiužiniai (9404 29 90 produktas);
(8)       todėl Sprendimas
2004/162/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistas;
(9)       atsižvelgiant į
skubumą, turėtų būti taikoma prie Lisabonos sutarties
pridėto Protokolo Nr. 1 dėl nacionalinių parlamentų
vaidmens Europos Sąjungoje 4 straipsnyje numatyta išimtis dėl
aštuonių savaičių laikotarpio,
PRIĖMĖ ŠĮ
SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Sprendimas 2004/162/EB iš dalies keičiamas
taip:
1) 1 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa
pakeičiama taip:
„Nukrypstant nuo Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 28, 30 ir 110 straipsnių, Prancūzijos
institucijoms iki 2014 m. liepos 1 d. suteikiama teisė netaikyti naudojimosi
doku mokesčio arba sumažinti tokį mokestį priede išvardytiems
produktams, kurie yra pagaminami vietoje Prancūzijos Gvadelupos, Gvianos,
Martinikos, Majoto ir Reunjono užjūrio departamentuose.“
2) Priedas iš dalies keičiamas taip:
a) A dalyje pridedamas 5 punktas:
„5. Majoto departamentas
0904 11, 0904 12, 0905,1806,
3925 10 00, 3925 90 80, 3926 90 90,
3926 90 97, 6901, 6902, 9021 21 90.“
b) B dalyje pridedamas 5 punktas:
„5. Majoto departamentas
0301, 0302, 0303, 0304, 0305, 4407, 4409, 4414,
4418, 4419, 4420, 4421, 4819, 4821, 4902, 4909, 4910, 4911, 7003, 7005, 7210,
7301, 7312, 7314, 7606, 7610 10, 8310, 9401 69, 9401 90 30,
9403 40, 9406 00 31, 9406 00 38.“
c) C dalyje pridedamas 5 punktas:
„5. Majoto departamentas
0401, 0403, 0406, 1601, 1602, 1901, 1905, 2105,
2201, 2202, 2203, 3301 29 11, 3301 29 31, 3401, 3402,
9404 29 90.“
2 straipsnis
Sprendimas
taikomas nuo 2014 m. sausio 1 d.
3 straipsnis
Šis sprendimas
skirtas Prancūzijos Respublikai.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               2013 m. rugpjūčio 7 d. Tarybos direktyvos,
kuria iš dalies keičiamos direktyvos 2006/112/EB ir 2008/118/EB, kiek tai
susiję su Prancūzijos atokiausiais regionais ir visų pirma
Majotu, pasiūlymas COM(2013) 577 final.
[2]               OL C, [data], p. .
[3]               2004 m. vasario 10 d. Tarybos sprendimas 2004/162/EB dėl
dokų mokesčių Prancūzijos užjūrio departamentuose,
pratęsiantis Sprendimo 89/688/EEB taikymą (OL L 52, 2004 2 21, p.
64).
[4]               JO L 204 du
31.7.2012, p. 131.
[5]               Pagal Bendrojo muitų tarifo nomenklatūros
klasifikaciją.