               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2016 04 08
            COM(2016) 190 final
            2016/0100(NLE)
            Pasiūlymas
            TARYBOS SPRENDIMAS
            dėl Europos Sąjungos ir Tuvalu susitarimo dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju sudarymo

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS

               Tarybos reglamente (EB) Nr. 539/2001
                  1
                pateikti trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami valstybių narių išorės sienas, privalo turėti vizą, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašai. Reglamentą (EB) Nr. 539/2001 taiko visos valstybės narės, išskyrus Airiją ir Jungtinę Karalystę.

               Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 509/2014
                  2
                iš dalies pakeitus Reglamentą (EB) Nr. 539/2001 į II priedo sąrašą, kuriame nurodomos trečiosios šalys, kurių piliečiams netaikomas reikalavimas turėti vizą, įtraukta 19 šalių. Tos 19 šalių yra Dominika, Grenada, Jungtiniai Arabų Emyratai, Kiribatis, Kolumbija, Maršalo Salos, Mikronezija, Nauru, Palau, Peru, Rytų Timoras, Saliamono Salos, Samoa, Sent Lusija, Sent Vinsentas ir Grenadinai, Tonga, Trinidadas ir Tobagas, Tuvalu ir Vanuatu. Šalia kiekvienos iš tų II priede nurodytų šalių pavadinimų pateikiama nuoroda į išnašą, kurioje nustatyta, kad „vizų reikalavimas netaikomas nuo tos dienos, kai įsigalioja su Europos Sąjunga sudarytas susitarimas dėl bevizio režimo“.

               Reglamentas (ES) Nr. 509/2014 buvo priimtas 2014 m. gegužės 20 d. ir įsigaliojo 2014 m. birželio 9 d. 2014 m. liepos mėn. Komisija Tarybai pateikė rekomendaciją suteikti jai įgaliojimus pradėti derybas dėl bevizio režimo susitarimų su kiekviena iš toliau nurodytų 17 šalių: Dominika, Grenada, Jungtiniais Arabų Emyratais, Kiribačiu, Maršalo Salomis, Mikronezija, Nauru, Palau, Rytų Timoru, Saliamono Salomis, Samoa, Sent Lusija, Sent Vinsentu ir Grenadinais, Tonga, Trinidadu ir Tobagu, Tuvalu ir Vanuatu
                  3
               . 2014 m. spalio 9 d. Taryba pateikė Komisijai derybinius nurodymus.

               Pirmoji bevizio režimo susitarimų dalis pasirašyta 2015 m. gegužės 6 d. (su Jungtiniais Arabų Emyratais), 2015 m. gegužės 26 d. (su Rytų Timoru) ir 2015 m. gegužės 28 d. (su Dominika, Grenada, Samoa, Sent Lusija, Sent Vinsentu ir Grenadinais, Trinidadu ir Tobagu ir Vanuatu). Taryba leido pasirašyti antrąją bevizio režimo susitarimų dalį: su Tonga (pasirašytas 2015 m. lapkričio 20 d.), Kolumbija (pasirašytas 2015 m. gruodžio 2 d.), Kiribačiu (turi būti nustatyta pasirašymo data) ir Palau (pasirašytas 2015 m. gruodžio 7 d.). Iki įsigaliojimo šie keturi susitarimai laikinai taikomi nuo kitos dienos po jų pasirašymo.

               Derybos su Tuvalu pradėtos 2014 m. lapkričio 19 d. posėdyje, kuriame peržiūrėtas visas teksto projektas, o vėliau susitarta dėl visų aspektų. Vyriausieji derybininkai susitarimą parafavo Briuselyje 2015 m. spalio 8 d. Valstybėms narėms apie tai pranešta Tarybos Vizų darbo grupės posėdyje 2015 m. spalio 26 d.

               2.TEISINIS PAGRINDAS

               Sąjungos teisinis šio susitarimo pagrindas – Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 77 straipsnio 2 dalies a punktas kartu su jos 218 straipsniu.

               Pridedamas pasiūlymas yra susitarimo sudarymo teisinė priemonė. Taryba sprendimą priims kvalifikuota balsų dauguma po to, kai susitarimą Sąjungos vardu pasirašys Tarybai pirmininkaujančios valstybės narės paskirtas asmuo, ir gavusi Europos Parlamento pritarimą pagal SESV 218 straipsnio 6 dalies antros pastraipos a punktą.

               3.DERYBŲ REZULTATAI

               Komisijos nuomone, Tarybos derybiniuose nurodymuose nustatyti tikslai pasiekti ir bevizio režimo susitarimo projektas Sąjungai yra priimtinas.

               Jo galutinis turinys apibendrintas taip, kaip išdėstyta toliau.

               Tikslas

               Susitarimu nustatomas bevizis režimas Europos Sąjungos ir Tuvalu piliečiams, vykstantiems į kitos Susitariančiosios Šalies teritoriją ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį.

               Siekiant užtikrinti vienodas sąlygas visiems ES piliečiams, į susitarimą įtraukta nuostata, pagal kurią Tuvalu gali sustabdyti susitarimo galiojimą arba jį nutraukti tik visų Europos Sąjungos valstybių narių atžvilgiu, o Sąjunga gali sustabdyti susitarimo galiojimą arba jį nutraukti tik visų savo valstybių narių atžvilgiu.

               Apie ypatingą Jungtinės Karalystės ir Airijos padėtį kalbama preambulėje.

               Taikymo sritis

               Bevizis režimas taikomas visų kategorijų asmenims (paprastų, diplomatinių, tarnybinių ir (arba) pareiginių ir specialiųjų pasų turėtojams), keliaujantiems bet kokiais tikslais, išskyrus asmenis, vykstančius vykdyti apmokamą veiklą. Pastarosios kategorijos asmenims, kurie yra kitos Susitariančiosios Šalies piliečiai, visos valstybės narės ir Tuvalu gali toliau taikyti reikalavimą turėti vizą pagal galiojančią Sąjungos arba nacionalinę teisę. Siekiant užtikrinti darnų įgyvendinimą, prie susitarimo pridedama bendra deklaracija dėl asmenų, kurie vyksta vykdyti apmokamą veiklą, kategorijos aiškinimo.

               Buvimo trukmė

               Susitarimu nustatomas bevizis režimas Europos Sąjungos ir Tuvalu piliečiams, vykstantiems į kitos Susitariančiosios Šalies teritoriją ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį. Prie susitarimo pridedama bendra deklaracija dėl 90 dienų laikotarpio per bet kurį 180 dienų laikotarpį aiškinimo.

               Susitarime atsižvelgiama į valstybių narių, kurios dar netaiko viso Šengeno acquis, padėtį. Šengeno erdvei be vidaus sienų nepriklausančių valstybių narių (Bulgarijos, Kipro, Kroatijos ir Rumunijos) atveju beviziu režimu Tuvalu piliečiams suteikiama teisė būti jų teritorijoje 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį, neskaičiuojant buvimo visoje Šengeno erdvėje trukmės.

               Teritorinis taikymas

               Susitarime yra nuostatų dėl jo teritorinio taikymo: Prancūzijos ir Nyderlandų atveju bevizis režimas Tuvalu piliečiams taikomas tik šių valstybių narių europinėje teritorijoje.

               Deklaracija

               Be minėtų bendrų deklaracijų, prie susitarimo pridedamos dvi kitos bendros deklaracijos:

               –dėl Norvegijos, Islandijos, Šveicarijos ir Lichtenšteino asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis;

               –dėl informacijos apie bevizio režimo susitarimo turinį ir padarinius, taip pat apie kitus susijusius klausimus, kaip antai apie atvykimo sąlygas, visapusiškos sklaidos.

               4.IŠVADA

               Atsižvelgdama į minėtus rezultatus, Komisija siūlo Tarybai gavus Europos Parlamento pritarimą patvirtinti Europos Sąjungos ir Tuvalu susitarimą dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju.

               2016/0100 (NLE)

               Pasiūlymas

               TARYBOS SPRENDIMAS

               dėl Europos Sąjungos ir Tuvalu susitarimo dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju sudarymo

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 77 straipsnio 2 dalies a  punktą kartu su 218 straipsnio 6 dalies antros pastraipos a punkto v papunkčiu,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,

               atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą
                  4
               ,

               kadangi:

               (1)Komisija Europos Sąjungos vardu derėjosi su Tuvalu dėl susitarimo dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju (toliau – Susitarimas);

               (2)pagal Tarybos sprendimą (ES) 2015/... Susitarimas pasirašytas ir laikinai taikomas nuo [data];

               (3)Susitarimu įsteigiamas Jungtinis ekspertų komitetas, atsakingas už Susitarimo vykdymo priežiūrą. Jungtiniame komitete Sąjungai atstovauja Komisija, kuriai turėtų padėti valstybių narių atstovai;

               (4)šis sprendimas yra Šengeno acquis nuostatų, kurias įgyvendinant Jungtinė Karalystė nedalyvauja pagal Tarybos sprendimą 2000/365/EB
                  5
               , plėtojimas. Todėl Jungtinė Karalystė nedalyvauja priimant šį sprendimą ir jis nėra jai privalomas ar taikomas;

               (5)šis sprendimas yra Šengeno acquis nuostatų, kurias įgyvendinant Airija nedalyvauja pagal Tarybos sprendimą 2002/192/EB
                  6
               , plėtojimas. Todėl Airija nedalyvauja priimant šį sprendimą ir jis nėra jai privalomas ar taikomas;

               (6)Susitarimas turėtų būti patvirtintas,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               Europos Sąjungos ir Tuvalu susitarimas dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju patvirtinamas Sąjungos vardu.

               2 straipsnis

               Tarybos pirmininkas Sąjungos vardu pateikia Susitarimo 8 straipsnio 1 dalyje numatytą pranešimą
                  7
               .

               3 straipsnis

               Komisija, padedama valstybių narių atstovų, atstovauja Sąjungai Susitarimo 6 straipsniu įsteigtame Jungtiniame ekspertų komitete.

               4 straipsnis

               Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)
                  2001 m. kovo 15 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami išorines sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašus, OL L 81, 2001 3 21, p. 1.

                     (2)
                  2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 509/2014, kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami išorines sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašus, OL L 149, 2014 5 20, p. 67.

                     (3)
                  COM(2014) 467, 2014 7 17.

                     (4)
                  Pritarimas pareikštas [data].

                     (5)
                  2000 m. gegužės 29 d. Tarybos sprendimas 2000/365/EB dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas, OL L 131, 2000 6 1, p. 43.

                     (6)
                  2002 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimas 2002/192/EB dėl Airijos prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas, OL L 64, 2002 3 7, p. 20.

                     (7)
                  Susitarimo įsigaliojimo datą Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbs Tarybos Generalinis sekretoriatas.

    ---documentbreak---

               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2016 04 08
            COM(2016) 190 final
            PRIEDAS
            prie
            Pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo
            dėl Europos Sąjungos ir Tuvalu susitarimo dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju sudarymo

               PRIEDAS

               prie

               Pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo

               dėl Europos Sąjungos ir Tuvalu susitarimo dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju sudarymo

               SUSITARIMAS

               Europos Sąjungos ir Tuvalu susitarimas dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju

               EUROPOS SĄJUNGA (toliau – Sąjunga arba ES) ir

               TUVALU,

               toliau kartu – Susitariančiosios Šalys,

               SIEKDAMOS toliau plėtoti draugiškus tarpusavio santykius ir sudaryti savo piliečiams palankesnes sąlygas keliauti užtikrinant bevizį atvykimą ir trumpalaikį buvimą,

               ATSIŽVELGDAMOS į 2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 509/2014, kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami išorines sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašus
                  1
               , ir kuriuo, inter alia, į sąrašą, kuriame nurodomos trečiosios šalys, kurių piliečiams trumpalaikio buvimo valstybėse narėse atveju netaikomas reikalavimas turėti vizą, įtraukta 19 trečiųjų šalių, įskaitant Tuvalu,

               ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad Reglamento (ES) Nr. 509/2014 1 straipsnyje nurodoma, kad toms 19 šalių vizų reikalavimas netaikomas nuo tos dienos, kai įsigalioja su Sąjunga sudarytas susitarimas dėl bevizio režimo,

               TROKŠDAMOS užtikrinti, kad būtų laikomasi vienodo požiūrio į visus ES piliečius principo,

               ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad asmenims, vykstantiems vykdyti apmokamą veiklą, trumpalaikio buvimo metu šis susitarimas netaikomas, todėl tos kategorijos asmenims toliau taikomos atitinkamos Sąjungos teisės bei valstybių narių nacionalinės teisės ir Tuvalu nacionalinės teisės taisyklės, susijusios su reikalavimo turėti vizą taikymu ar netaikymu bei galimybe įsidarbinti,

               ATSIŽVELGDAMOS į prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėtus Protokolą dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės ir Protokolą dėl į Europos Sąjungos sistemą integruotos Šengeno acquis, ir patvirtindamos, kad šio susitarimo nuostatos Jungtinei Karalystei ir Airijai netaikomos,

               SUSITARĖ:

               1 STRAIPSNIS

               Tikslas

               Šiuo susitarimu nustatomas bevizis režimas Sąjungos ir Tuvalu piliečiams, vykstantiems į kitos Susitariančiosios Šalies teritoriją ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį.

               2 STRAIPSNIS

               Terminų apibrėžtys

               Šiame susitarime:

               a)
                     valstybė narė – bet kuri Sąjungos valstybė narė, išskyrus Jungtinę Karalystę ir Airiją;

               b)
                     Sąjungos pilietis – a punkte apibrėžtos valstybės narės pilietis;

               c)
                     Tuvalu pilietis – bet kuris Tuvalu pilietybę turintis asmuo;

               d)
                     Šengeno erdvė – erdvė be vidaus sienų, kurią sudaro a punkte apibrėžtų valstybių narių, taikančių visą Šengeno acquis, teritorijos.

               3 STRAIPSNIS

               Taikymo sritis

               1.
                     Sąjungos piliečiai, turintys valstybės narės išduotus galiojančius paprastus, diplomatinius, tarnybinius, pareiginius arba specialiuosius pasus, gali neturėdami vizos atvykti į Tuvalu teritoriją ir joje būti 4 straipsnio 1 dalyje apibrėžtą laikotarpį.

               Tuvalu piliečiai, turintys valstybės narės išduotus galiojančius paprastus, diplomatinius, tarnybinius, pareiginius arba specialiuosius pasus, gali neturėdami vizos atvykti į valstybių narių teritoriją ir joje būti 4 straipsnio 2 dalyje apibrėžtą laikotarpį.

               2.
                     Šio straipsnio 1 dalis netaikoma asmenims, vykstantiems vykdyti apmokamą veiklą.

               Tos kategorijos asmenims, kurie yra Tuvalu piliečiai, kiekviena valstybė narė gali pati nuspręsti taikyti reikalavimą turėti vizą arba jo netaikyti pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 539/2001
                  2
                4 straipsnio 3 dalį.

               Tos kategorijos asmenims – atskirai kiekvienos valstybės narės piliečiams – Tuvalu gali nuspręsti taikyti reikalavimą turėti vizą arba bevizį režimą pagal savo nacionalinę teisę.

               3.
                     Šiuo susitarimu nustatytas bevizis režimas taikomas nedarant poveikio Susitariančiųjų Šalių teisės aktams, susijusiems su atvykimo ir trumpalaikio buvimo sąlygomis. Jeigu nesilaikoma vienos ar kelių iš šių sąlygų, valstybės narės ir Tuvalu pasilieka teisę neleisti asmeniui atvykti į savo teritoriją ir trumpai joje būti.

               4.
                     Bevizis režimas taikomas nepriklausomai nuo to, kokia transporto priemone kertamos Susitariančiųjų Šalių sienos.

               5.
                     Šiuo susitarimu nereglamentuojami klausimai sprendžiami vadovaujantis Sąjungos teise, valstybių narių nacionaline teise ir Tuvalu nacionaline teise.

               4 STRAIPSNIS

               Buvimo trukmė

               1.
                     Sąjungos piliečiai gali būti Tuvalu teritorijoje ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį.

               2.
                     Tuvalu piliečiai gali būti valstybių narių, taikančių visą Šengeno acquis, teritorijoje ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį. Tas laikotarpis apskaičiuojamas neatsižvelgiant į buvimą valstybėje narėje, kuri dar netaiko viso Šengeno acquis.

               Tuvalu piliečiai kiekvienos valstybės narės, kuri dar netaiko viso Šengeno acquis, teritorijoje gali būti ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį neatsižvelgiant į apskaičiuotą buvimo valstybių narių, kurios taiko visą Šengeno acquis, teritorijoje laikotarpį.

               3.
                     Šis susitarimas nedaro poveikio Tuvalu ir valstybių narių galimybei praėjus 90 dienų pratęsti buvimo laikotarpį pagal savo atitinkamus nacionalinės teisės aktus ir Sąjungos teisę.

               5 STRAIPSNIS

               Teritorinis taikymas

               1.
                     Prancūzijos Respublikos atveju šis susitarimas taikomas tik europinėje Prancūzijos Respublikos teritorijoje.

               2.
                     Nyderlandų Karalystės atveju šis susitarimas taikomas tik europinėje Nyderlandų Karalystės teritorijoje.

               6 STRAIPSNIS

               Jungtinis susitarimo valdymo komitetas

               1.
                     Susitariančiosios Šalys įsteigia Jungtinį ekspertų komitetą (toliau – Komitetas), sudarytą iš Sąjungos ir Tuvalu atstovų. Sąjungai atstovauja Europos Komisija.

               2.
                     Komiteto uždaviniai, inter alia, yra:

               a)
                     stebėti, kaip įgyvendinamas šis susitarimas;

               b)
                     siūlyti šio susitarimo pakeitimus arba papildymus;

               c)
                     spręsti ginčus dėl šio susitarimo aiškinimo ar taikymo.

               3.
                     Prireikus Komiteto posėdis sušaukiamas vienos iš Susitariančiųjų Šalių prašymu.

               4.
                     Komitetas nustato savo darbo tvarkos taisykles.

               7 STRAIPSNIS

               Šio susitarimo ryšys su valstybių narių ir Tuvalu esamais dvišaliais bevizio režimo susitarimais

               Šis susitarimas turi viršenybę atskirų valstybių narių ir Tuvalu sudarytų bet kokių dvišalių susitarimų ar sutarčių atžvilgiu, jeigu jie apima šio susitarimo taikymo sričiai priklausančius klausimus.

               8 STRAIPSNIS

               Baigiamosios nuostatos

               1.
                     Šį susitarimą Susitariančiosios Šalys ratifikuoja arba tvirtina pagal atitinkamas savo vidaus procedūras ir jis įsigalioja pirmą kito mėnesio dieną praėjus vienam mėnesiui po to, kai išsiunčiamas vėlesnis iš dviejų pranešimų, kuriais Susitariančiosios Šalys praneša viena kitai, kad tos procedūros yra baigtos.

               Šis susitarimas laikinai taikomas nuo kitos dienos po jo pasirašymo.

               2.
                     Šis susitarimas yra neterminuotas, nebent būtų nutrauktas pagal 5 dalį.

               3.
                     Šis susitarimas gali būti iš dalies keičiamas raštišku Susitariančiųjų Šalių susitarimu. Pakeitimai įsigalioja po to, kai Susitariančiosios Šalys praneša viena kitai apie šiam tikslui būtinų jų vidaus procedūrų užbaigimą.

               4.
                     Bet kuri Susitariančioji Šalis visų pirma viešosios tvarkos, nacionalinio saugumo užtikrinimo arba visuomenės sveikatos apsaugos sumetimais, taip pat dėl neteisėtos imigracijos ar dėl kurios nors Susitariančiosios Šalies pakartotinai nustatyto reikalavimo turėti vizą gali visiškai arba iš dalies sustabdyti šio susitarimo taikymą. Apie sprendimą sustabdyti šio susitarimo taikymą kitai Susitariančiajai Šaliai pranešama iki jo planuojamo įsigaliojimo likus ne mažiau kaip dviem mėnesiams. Jei priežasčių, dėl kurių sustabdytas šio susitarimo taikymas, nebelieka, taikymą sustabdžiusi Susitariančioji Šalis nedelsdama informuoja apie tai kitą Susitariančiąją Šalį ir panaikina tą sustabdymą.

               5.
                     Bet kuri Susitariančioji Šalis gali nutraukti šį susitarimą raštu pranešdama apie tai kitai Susitariančiajai Šaliai. Šis susitarimas netenka galios po 90 dienų nuo tokio pranešimo dienos.

               6.
                     Tuvalu gali sustabdyti šio susitarimo taikymą arba jį nutraukti tik visų valstybių narių atžvilgiu.

               7.
                     Sąjunga gali sustabdyti šio susitarimo galiojimą arba jį nutraukti tik visų savo valstybių narių atžvilgiu.

               Priimta dviem egzemplioriais anglų, bulgarų, čekų, danų, estų, graikų, ispanų, italų, kroatų, latvių, lenkų, lietuvių, maltiečių, nyderlandų, portugalų, prancūzų, rumunų, slovakų, slovėnų, suomių, švedų, vengrų ir vokiečių kalbomis; visi tekstai yra vienodai autentiški.

               BENDRA DEKLARACIJA DĖL ISLANDIJOS, NORVEGIJOS, ŠVEICARIJOS
                  IR LICHTENŠTEINO

               Susitariančiosios Šalys atkreipia dėmesį į glaudžius Europos Sąjungos ir Norvegijos, Islandijos, Šveicarijos ir Lichtenšteino santykius, visų pirma į 1999 m. gegužės 18 d. ir 2004 m. spalio 26 d. susitarimus dėl tų šalių asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis.

               Tokiomis aplinkybėmis pageidautina, kad Norvegijos, Islandijos, Šveicarijos bei Lichtenšteino valdžios institucijos ir Tuvalu valdžios institucijos nedelsdamos sudarytų dvišalius susitarimus dėl bevizio režimo trumpalaikio buvimo atveju, kurių sąlygos būtų panašios į nustatytąsias šiame susitarime.

               BENDRA DEKLARACIJA DĖL ŠIO SUSITARIMO 3 STRAIPSNIO 2 DALYJE NURODYTOS ASMENŲ, KURIE VYKSTA VYKDYTI APMOKAMĄ VEIKLĄ, KATEGORIJOS AIŠKINIMO

               Siekdamos užtikrinti vienodą aiškinimą, Susitariančiosios Šalys sutaria, kad šiame susitarime apmokamą veiklą vykdančių asmenų kategorijai priklauso asmenys, kurie kaip darbuotojai ar paslaugų teikėjai atvyksta į kitos Susitariančiosios Šalies teritoriją vykdyti mokamos arba atlyginamos veiklos.

               Šiai kategorijai neturėtų priklausyti:

               –
                     verslininkai, t. y. verslo reikalais atvykstantys asmenys (neįdarbinti kitoje Susitariančiojoje Šalyje),

               –
                     sportininkai arba menininkai, atliekantys ad hoc veiklą,

               –
                     žurnalistai, kuriuos siunčia jų gyvenamosios šalies žiniasklaidos organizacijos, ir

               –
                     bendrovių stažuotojai.

               Jungtinis komitetas, vadovaudamasis šio susitarimo 6 straipsniu jam suteikta atsakomybe, stebi, kaip įgyvendinama ši deklaracija ir, atsižvelgdamas į Susitariančiųjų Šalių patirtį, prireikus gali pasiūlyti ją pakeisti.

               BENDRA DEKLARACIJA DĖL ŠIO SUSITARIMO 4 STRAIPSNYJE NUSTATYTO
                  90 DIENŲ LAIKOTARPIO PER BET KURĮ 180 DIENŲ LAIKOTARPĮ AIŠKINIMO

               Susitariančiosios Šalys sutaria, kad ne ilgesnis kaip 90 dienų laikotarpis per bet kurį 180 dienų laikotarpį, kaip nustatyta šio susitarimo 4 straipsnyje, reiškia nepertraukiamą buvimo laikotarpį arba kelis buvimo laikotarpius iš eilės, kurių bendra trukmė neviršija 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį.

               Sąvoka „per bet kurį“ reiškia, kad taikomas „slenkantis“ 180 dienų ataskaitinis laikotarpis, kai, siekiant patikrinti, ar ir toliau tenkinamas 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį reikalavimas, atsižvelgiama į kiekvieną buvimo dieną per pastarąsias 180 dienų. Inter alia, tai reiškia, kad naujas buvimo iki 90 dienų laikotarpis leidžiamas, jei šalyje nebūta nepertraukiamą 90 dienų laikotarpį.

               BENDRA DEKLARACIJA DĖL PILIEČIŲ INFORMAVIMO APIE BEVIZIO REŽIMO SUSITARIMĄ

               Pripažindamos skaidrumo svarbą Europos Sąjungos ir Tuvalu piliečiams, Susitariančiosios Šalys sutaria užtikrinti visapusišką informacijos apie bevizio režimo susitarimo turinį ir padarinius bei susijusius klausimus, kaip antai apie atvykimo sąlygas, sklaidą.

               _________________

                     (1)
                  OL L 149, 2014 5 20, p. 67.

                     (2)
                  2001 m. kovo 15 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 539/2001, nustatantis trečiųjų šalių, kurių piliečiai, kirsdami išorines sienas, privalo turėti vizas, ir trečiųjų šalių, kurių piliečiams toks reikalavimas netaikomas, sąrašus, OL L 81, 2001 3 21, p. 1.


               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2016 01 18
            COM(2016) 3 final
            2016/0008(NLE)
            Pasiūlymas
            TARYBOS SPRENDIMAS
            dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Tarpvalstybinio derybų komiteto dėl gyvsidabrio septintojoje sesijoje ir pirmajame Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio Šalių konferencijos posėdyje dėl preliminaraus ir paskesnio galutinio jos 8 straipsnio 8 ir 9 dalyse nurodytų rekomendacijų priėmimo

               Aiškinamasis memorandumas

               1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS

               Europos Sąjunga (ES) ir 26 valstybės narės pasirašė Minamatos konvenciją dėl gyvsidabrio (toliau – Konvencija)
                  1
               , dėl kurios vyko derybos pagal Jungtinių Tautų aplinkos programą (UNEP) ir kuri buvo priimta 2013 m. spalio mėn. Kumamote (Japonija) vykusioje įgaliotųjų atstovų konferencijoje
                  2
               .

               Konvencija yra pagrindinė tarptautinė teisinė sistema, kuria siekiama apsaugoti žmonių sveikatą ir aplinką nuo antropogeninės kilmės gyvsidabrio bei jo junginių išmetimo ir išleidimo (toliau – išmetamas gyvsidabris) į orą, vandenį ir žemę. Joje nagrinėjamas visas gyvsidabrio gyvavimo ciklas nuo pirminės gyvsidabrio kasybos iki gyvsidabrio atliekų šalinimo.

               Konvencijos 8 straipsniu reikalaujama, kad Šalys kontroliuotų ir, jei įmanoma, sumažintų gyvsidabrio išmetimą į orą iš taškinių šaltinių, priskiriamų jos D priede išvardytoms šaltinių kategorijoms. Pagal Konvencijos 8 straipsnio 2 dalies b punktą Šalis gali nuspręsti reguliuoti tik dalį šaltinių kategorijai priskiriamų šaltinių, su sąlyga, kad reguliuojamuose šaltiniuose susidaro bent 75 proc. atitinkamos šaltinių kategorijos išmetamo gyvsidabrio kiekio.

               Laikydamosi Konvencijos 8 straipsnio 4 dalies Šalys reikalauja, kad visuose naujuose šaltiniuose
                  3
                būtų taikomi geriausi prieinam gamybos būdai (GPGB) ir geriausia aplinkosaugos praktika (GAP). Esamų išteklių atveju Šalys kontroliuoja į atmosferą išmetamo gyvsidabrio kiekį taikydamos vieną ar daugiau Konvencijos 8 straipsnio 5 punkte išvardytų priemonių, kurios, be kita ko, apima GPGB ir GAP taikymą arba kiekybinio tikslo ar išmetamųjų teršalų ribinių verčių (ITRV) nustatymą. Pagal Konvencijos 8 straipsnio 7 dalį taip pat yra reikalaujama, kad Šalys sudarytų ir tvarkytų iš šaltinių, reguliuojamų pagal 8 straipsnį, į orą išmetamo gyvsidabrio apskaitą (inventorių).

               Siekiant padėti Šalims įgyvendinti šiuos įsipareigojimus, Konvencijos 8 straipsnio 8 ir 9 dalyse numatoma, kad Konvencijos Šalių konferencija (ŠK) priima rekomendacijas dėl GPGB ir GAP dėl paramos Šalims įgyvendinant priemones, nustatytas 8 straipsnio 5 dalyje (visų pirma nustatant kiekybinius tikslus ir ITRV), dėl kriterijų, kuriuos Šalys gali taikyti pagal 8 straipsnio 2 dalies b punktą, ir dėl išmetamųjų teršalų inventoriaus rengimo metodikos.

               Konvencijos 8 straipsnio 10 dalyje (2 sakinys) nurodyta, kad įgyvendindamos 8 straipsnį Šalys atsižvelgia į tas rekomendacijas.

               Pagal šią sistemą Konvencijos įgaliotųjų atstovų konferencijoje kaip pavaldus organas, atskaitingas Tarpvalstybiniam derybų komitetui, buvo įsteigta techninių ekspertų grupė ir jai buvo pavesta parengti rekomendacinius dokumentus, kaip numatyta pirmiau minėtose 8 straipsnio 8 ir 9 dalyse. Konferencijoje nustatyti šie tikslai: kol Konvencija įsigalios, sudaryti sąlygas Šalių konferencijai per savo pirmąjį posėdį nuspręsti dėl tų klausimų ir skatinti greitai imtis tarptautinių veiksmų siekiant apsaugoti žmonių sveikatą ir aplinką nuo antropogeninės kilmės gyvsidabrio teršalų išmetimo
                  4
               . Iš tiesų ši ekspertų grupė parengė keturis rekomendacinius dokumentus, kuriuos [XXXX XX XX]
                  5
                paskelbė UNEP sekretoriatas ir kurie atitinkamai turi būti pateikti preliminariai priimti 2016 m. kovo 10–15 d. Jordanijoje vyksiančioje Tarpvalstybinio derybų komiteto septintojoje sesijoje (INC.7), turint omenyje tai, kad jie neturi būti iš esmės keičiami nuo jų preliminaraus priėmimo iki kada juos oficialiai ir galutinai priims Konvencijos Šalių konferencija (ŠK).

               2.KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI

               Techninių ekspertų grupė nuo 2014 m. vasario mėn. iki 2015 m. rugsėjo mėn. susitiko keturis kartus. Po viešų konsultacijų pagal UNEP dėl rekomendacinių dokumentų projekto, kurios vyko 2015 m. vasarą, grupė baigė rengti dokumentų projektą netrukus po 2015 m. rugsėjo 10–15 d. Stokholme įvykusio ketvirtojo savo posėdžio.

               Nors ES siekia Konvenciją perkelti į Sąjungos teisę ir ją ratifikuoti, įsipareigojimai, grindžiami minėto 8 straipsnio 4, 5 ir 7 dalimis, kuriuos papildo 8 straipsnyje nurodytos rekomendacijos, jau yra įtvirtinti keliose ES priemonėse. Visų pirma Direktyva 2010/75/ES dėl pramoninių išmetamų teršalų
                  6
                reikalaujama, kad įrenginius eksploatuojantys ūkio subjektai, kuriems taikomas Konvencijos 8 straipsnis, imtųsi tinkamų priemonių taršai, pavyzdžiui, dėl gyvsidabrio išmetimo, išvengti ir šiuo tikslu taikyti GPGB. Kalbant apie įsipareigojimą sukurti ir tvarkyti išmetamo gyvsidabrio apskaitą ir atitinkamą metodiką, paaiškintą siūlomose rekomendacijose, pažymėtina, kad tokia apskaita sukurta Reglamentu (EB) Nr. 166/2006 dėl Europos išleidžiamų ir perduodamų teršalų registro (EIPTR)
                  7
               .

               Todėl preliminariai priimant rekomendacinius dokumentus, po to juos oficialiai priimant ŠK, nebūtų padaryta nei papildomo poveikio aplinkai, nei socialinio ar ekonominio poveikio ES. Tačiau tai paskatintų trečiąsias šalis sumažinti gyvsidabrio išmetimą į orą, kuris kelia tarpvalstybinę taršą ES ir prisideda prie pasaulio maisto grandinės teršimo.

               3.TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI

               Atsižvelgiant į tai, kad ES teisės aktai atitinka keturis siūlomus rekomendacinius dokumentus, INC.7 ES turėtų laikytis pozicijos jiems pritarti ir užtikrinti, jog jie būtų preliminariai priimti, siekiant skatinti juos kuo greičiau įgyvendinti ir sudaryti sąlygas juos oficialiai ir galutinai priimti ŠK pirmajame posėdyje.

               4.POVEIKIS BIUDŽETUI

               Siūlomas sprendimas neturi poveikio Sąjungos biudžetui.

               2016/0008 (NLE)

               Pasiūlymas

               TARYBOS SPRENDIMAS

               dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Tarpvalstybinio derybų komiteto dėl gyvsidabrio septintojoje sesijoje ir pirmajame Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio Šalių konferencijos posėdyje dėl preliminaraus ir paskesnio galutinio jos 8 straipsnio 8 ir 9 dalyse nurodytų rekomendacijų priėmimo

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 192 straipsnio 1 dalį kartu su 218 straipsnio 9 dalimi,

               atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,

               kadangi:

               (1)Sąjunga pasirašė Minamatos konvenciją dėl gyvsidabrio
                  8
                (toliau – Konvencija);

               (2)pagal Konvencijos 8 straipsnio 4 dalį Šalys privalo užtikrinti, kad naujiems taškiniams šaltiniams, priskiriamiems D priede išvardytoms šaltinių kategorijoms, būtų taikomi geriausi prieinami gamybos būdai ir geriausia aplinkosaugos praktika, siekiant kontroliuoti ir, jei įmanoma, mažinti į atmosferą išmetamą gyvsidabrio ir gyvsidabrio junginių kiekį;

               (3)Konvencijos 8 straipsnio 5 dalyje numatyta, kad Šalys kontroliuoja ir, jei įmanoma, mažina į orą išmetamo gyvsidabrio ir gyvsidabrio junginių iš esamų taškinių šaltinių, priskiriamų D priede išvardytų šaltinių kategorijoms, kiekį įgyvendindamos vieną ar kelias iš šių priemonių: taikydamos geriausius prieinamus gamybos būdus ir geriausią aplinkosaugos praktiką ir (arba) nustatydamos kiekybinius tikslus ir (arba) išmetamųjų teršalų ribines vertes ir (arba) kelių teršalų kontrolės strategiją ir (arba) alternatyvias priemones;

               (4)pagal Konvencijos 8 straipsnio 7 dalį Šalys privalo sudaryti ir tvarkyti į atmosferą išmetamą gyvsidabrio teršalų apskaitą (inventorių);

               (5)pagal Konvencijos 8 straipsnio 8 dalį nustatyta, kad Konvencijos Šalių konferencija savo pirmajame posėdyje priima rekomendacijas dėl geriausių prieinamų gamybos būdų ir geriausios aplinkosaugos praktikos, atsižvelgdamos į skirtumą tarp naujų ir esamų šaltinių ir poreikį kuo labiau sumažinti poveikį įvairių rūšių aplinkos komponentams, taip pat rekomendacijas, kuriomis siekiama padėti Šalims įgyvendinti jų įsipareigojimus pagal 8 straipsnio 5 dalį, visų pirma nustatant tikslus ir išmetamųjų teršalų ribines vertes;

               (6)pagal Konvencijos 8 straipsnio 9 dalį numatyta, kad Konvencijos Šalių konferencija, kai tik tai įmanoma įgyvendinti, priima rekomendacijas dėl kriterijų, kuriuos Šalys gali parengti pagal 8 straipsnio 2 dalies b punktą, kai jos nusprendžia taikyti į orą išmetamų gyvsidabrio ir gyvsidabrio junginių kontrolės priemones tik taškiniams šaltiniams, priskiriamiems D priede išvardytų konkrečių šaltinių kategorijoms, su sąlyga, kad reguliuojama bent 75 proc. atitinkamos šaltinių kategorijos išmetamo gyvsidabrio kiekio, ir rekomendacijas dėl metodikos, kurią reikėtų taikyti rengiant gyvsidabrio ir gyvsidabrio junginių išmetimo į orą apskaitą;

               (7)Konvencijos 8 straipsnio 10 dalies antrame sakinyje nurodyta, kad įgyvendindamos atitinkamas 8 straipsnio nuostatas Šalys atsižvelgia į rekomendacijas. Todėl tokios rekomendacijos turės teisinių pasekmių;

               (8)siūlomų keturių rekomendacinių dokumentų tekstą įgaliotųjų atstovų konferencijos pavedimu pagal šios Konvencijos baigiamąjį aktą parengė konferencijos įsteigta techninių ekspertų grupė ir jį oficialiai [XXXX XX XX] paskelbė Jungtinių Tautų aplinkos programos sekretoriatas;

               (9)Konvencijos tarpvalstybinis derybų komitetas turėtų preliminariai priimti pasiūlytas keturias rekomendacijas 2016 m. kovo 10–15 d. Jordanijoje vyksiančioje septintojoje sesijoje, siekdamas skatinti kuo greičiau jas įgyvendinti ir sudaryti sąlygas Konvencijos Šalių konferencijai oficialiai jas priimti per pirmąjį posėdį;

               (10)Sąjungos teisės aktai, įskaitant 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2010/75/ES dėl pramoninių išmetamų teršalų
                  9
                ir 2006 m. sausio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 166/2006 dėl Europos išleidžiamų ir perduodamų teršalų registro sukūrimo ir iš dalies keičiantis Tarybos direktyvas 91/689/EEB ir 96/61/EB
                  10
               , atitinka Konvencijos 8 straipsnio nuostatas, kurias papildo siūlomos rekomendacijos;

               (11)todėl siūlomos gairės turėtų būti paremtos,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               Europos Sąjunga Tarpvalstybinio derybų komiteto dėl gyvsidabrio septintojoje sesijoje pritaria Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio 8 straipsnio 8 ir 9 dalyse nurodytoms rekomendacijoms, kurias Konvencijos įgaliotųjų atstovų konferencijos pavedimu galutinai parengė techninių ekspertų grupė ir [XXXX XX XX] paskelbė UNEP sekretoriatas, preliminarų priėmimą, siekdama skatinti kuo greitesnį jų įgyvendinimą ir sudaryti sąlygas Konvencijos Šalių konferencijai galutinai jas priimti per pirmąjį posėdį. Europos Sąjunga taip pat pritaria tokiam paskesniam galutiniam jų priėmimui.

               Nedideliems rekomendacijų pakeitimams, atitinkantiems Sąjungos acquis, Sąjungos atstovai gali pritarti be papildomo Tarybos sprendimo.

               2 straipsnis

               Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio Šalių konferencijos sprendimas (-ai), kuriuo (-iais) priimamos rekomendacijos, skelbiamas (-i) Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

               3 straipsnis

               Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)
                  Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio patvirtinta kopija pateikiama adresu:

                     https://treaties.un.org/doc/Treaties/2013/10/20131010%2011-16%20AM/CTC-XXVII-17.pdf

                     (2)
                  Europos Sąjunga ir dvidešimt viena valstybė narė Minamatos konvenciją pasirašė 2013 m. spalio 10 d., Kroatija, Kipras, Latvija ir Lenkija – 2014 m. rugsėjo 24 d., o Malta – 2014 m. spalio 8 d. Nors Estija ir Portugalija Konvencijos nepasirašė, jos pareiškė savo įsipareigojimą ją ratifikuoti.

                     (3)
                  Naujas šaltinis reiškia šaltinį, kuris pradedamas statyti arba iš esmės modifikuoti praėjus bent per vieniems metams nuo šios Konvencijos įsigaliojimo atitinkamai Šaliai.

                     (4)
                  UNEP(DTIE)/Hg/CONF/4, 1 rezoliucija, 10 dalis.

                     (5)
                  Keturių rekomendacinių dokumentų, kuriuos Konvencijos įgaliotųjų atstovų konferencijos pavedimu parengė techninių ekspertų grupė ir [XXXX XX XX] paskelbė UNEP sekretoriatas, tekstas pateikiamas [...].

                     (6)
                  2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/75/EB dėl pramoninių išmetamų teršalų (OL L 334, 2010 12 17, p. 17).

                     (7)
                  2006 m. sausio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 166/2006 dėl Europos išleidžiamų ir perduodamų teršalų registro sukūrimo ir iš dalies keičiantis Tarybos direktyvas 91/689/EEB ir 96/61/EB (OL L 33, 2006 2 4, p. 1).

                     (8)
                  Minamatos konvencijos dėl gyvsidabrio patvirtinta kopija pateikiama adresu:

                     https://treaties.un.org/doc/Treaties/2013/10/20131010%2011-16%20AM/CTC-XXVII-17.pdf

                     (9)
                  OL L 334, 2010 12 27, p. 17.

                     (10)
                  Reglamentas (EB) Nr. 166/2006 dėl Europos išleidžiamų ir perduodamų teršalų registro sukūrimo ir iš dalies keičiantis Tarybos direktyvas 91/689/EEB ir 96/61/EB (OL L 33, 2006 2 4, p. 1).


               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2016 09 22
            COM(2016) 617 final
            2016/0296(NLE)
            Pasiūlymas
            TARYBOS SPRENDIMAS
            dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi 70-ajame ir 71-ajame Tarptautinės jūrų organizacijos Jūrų aplinkos apsaugos komiteto posėdžiuose, dėl MARPOL konvencijos VI priedo pakeitimų, susijusių su Baltijos ir Šiaurės jūrų paskelbimu azoto oksidų išmetimo kontrolės rajonais (NECA) ir jų įsigaliojimu, patvirtinimo ir priėmimo

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.
                     PASIŪLYMO APLINKYBĖS

               Šiuo Komisijos pasiūlymu siekiama nustatyti Sąjungos poziciją, kurios turi būti laikomasi 70-ajame ir 71-ajame Tarptautinės jūrų organizacijos (TJO) Jūrų aplinkos apsaugos komiteto (MEPC) posėdžiuose, dėl Tarptautinės konvencijos dėl teršimo iš laivų prevencijos (MARPOL) VI priedo pakeitimų, susijusių su Baltijos ir Šiaurės jūrų paskelbimu azoto oksidų išmetimo kontrolės rajonais (angl. Nitrogen Oxyde Emissions Control Areas, toliau – NECA) ir jų įsigaliojimu, patvirtinimo ir priėmimo.

               Siekiant išvengti taršos azoto oksidais (NOx) iš laivų, ją mažinti ir kontroliuoti, MARPOL konvencijos VI priede numatyta galimybė bendrų interesų tam tikroje jūros teritorijoje turinčių Šalių prašymu paskelbti NECA. Prašymas paskelbti tokį rajoną turi būti pateiktas TJO, o ji svarsto, tvirtina ir priima būtinus MARPOL konvencijos VI priedo pakeitimus tam, kad tam tikroje jūros teritorijoje siūlomas paskelbti NECA galėtų įsigalioti ir pradėti veikti. Visos ES valstybės narės, išskyrus Austriją ir Vengriją, ratifikavo MARPOL konvencijos VI priedą.

               Pirmieji NECA, paskelbti Šiaurės Amerikos ir Jungtinių Valstijų Karibų jūrų teritorijose, pradėjo veikti 2016 m. sausio 1 d. Jeigu po minėtos datos pastatyti laivai vykdo veiklą tuose rajonuose, juose įrengiami varikliai turi atitikti MARPOL konvencijos VI priede nustatytus vadinamuosius III lygmens reikalavimus.

               Labiausiai paplitusios išmetamųjų teršalų mažinimo technologijos, kuriomis užtikrinama atitiktis III lygmens reikalavimams, – tai išmetamųjų dujų recirkuliacijos (EGR) sistemos, selektyviosios katalizinės redukcijos (SCR) sistemos arba (iš dalies) varikliai, varomi suskystintomis gamtinėmis dujomis (SGD).

               Tikėdamosi didelės naudos aplinkai ir sveikatai ir sekdamos Šiaurės Amerikos pavyzdžiu, visos Baltijos ir Šiaurės jūrų pakrantės valstybės bendrai nusprendė pasiūlyti TJO abi jūras paskelbti NECA, kad ilgainiui žymiai sumažėtų bendras iš laivų išmetamas NOx kiekis.

               Baltijos ir Šiaurės jūrose laivų išmetamas NOx kiekis labai prisideda prie oro taršos, visų pirma dideliuose pakrantės miestuose, – dėl jo susidaro kietosios dalelės ir pažemio ozonas, taip pat didėja azoto dioksidų (NO2) koncentracija, o visa tai neigiamai veikia žmonių sveikatą. Azoto patekimas į jūrų ir sausumos aplinką per atmosferines iškritas taip pat prisideda prie sausumos ir jūrų eutrofikacijos.

               Eutrofikacija – didelė Baltijos jūros problema. Laivų išmetamas NOx kiekis prisideda prie bendro į jūrų aplinką per atmosferines iškritas patenkančio azoto kiekio ir taip gilina Baltijos jūros eutrofikacijos problemą. Baltijos jūrą paskelbus NECA ir dėl to pradėjus taikyti III lygmens reikalavimus, eutrofikacijos kai kuriose Baltijos jūros teritorijose sumažėjimas galėtų siekti iki 20–30 proc.

               Jeigu kontrolės priemonių nebūtų imtasi, Šiaurės jūros laivybos sektoriuje išmetamas NOx kiekis 2030 m. sudarytų 7–24 proc. vidutinės metinės NOx koncentracijos Šiaurės jūros pakrantės valstybių aplinkos ore. 2–5 proc. azoto iškritų Šiaurės jūros valstybėse susijusios su laivyba. Tikimasi, kad Šiaurės jūrą paskelbus NECA, jūros laivybos sektoriuje išmetami tokių teršalų kiekiai sumažės maždaug trečdaliu.

               2.
                     LIGŠIOLINIAI VEIKSMAI

               Atsižvelgiant į Baltijos ir Šiaurės jūrų pakrantės valstybių išreikštą pageidavimą, kad NECA paskelbimo procesas Šiaurės ir Baltijos jūrose vyktų vienu metu ir suderintai, buvo parengtas veiksmų planas, kuriame nustatyti veiksmai, kuriais užtikrinama, kad NECA būtų paskelbti ir pradėtų veikti abiejose jūrose tuo pat metu.

               Veiksmų plane
                  1
                numatyta 2016 m. liepos mėn. TJO pateikti abu prašymus paskelbti minėtus rajonus, kad 70-ajame MEPC posėdyje (2016 m. spalio mėn.) tie prašymai būtų patvirtinti, o 71-ajame MEPC posėdyje (2017 m. pavasarį) – priimti. Kad subjektams būtų skirta pakankamai laiko pasirengti ir prisitaikyti, siūloma abiejų NECA įsigaliojimo data – 2021 m. sausio 1 d.

               Atlikus išsamų parengiamąjį darbą ir išsiaiškinus abiejų NECA paskelbimo poveikį ir naudą, 2016 m. gegužės mėn. Rusijoje ir Danijoje surengti techniniai seminarai, per kuriuos apsvarstyti prašymų paskelbti NECA projektai. Prašymų paskelbti NECA (galutiniai) projektai išplatinti 2016 m. gegužės 19 d. ir 2016 m. birželio 29 d. Tarybos Laivybos darbo grupėje.

               50-ajame HELCOM delegacijų vadovų posėdyje, kuris įvyko 2016 m. birželio 15–16 d. Estijoje, patvirtinta, kad, kaip numatyta veiksmų plane, atitinkamos pakrantės valstybės prašymą paskelbti NECA TJO turi pateikti 2016 m. liepos 1 d. Patvirtinus HELCOM susitarimą, Šiaurės jūros regiono valstybės savo prašymą paskelbti NECA galėtų pateikti kartu, kad TJO abu prašymus galėtų patvirtinti ir priimti vienu metu, kaip nustatyta bendrame veiksmų plane.

               3.
                     MARPOL KONVENCIJOS VI PRIEDO PAKEITIMAI

               Pagal MARPOL konvencijos VI priedo 13.6 taisyklėje ir III priedėlyje nustatytus kriterijus ir tvarką, kuriais grindžiamas pasiūlymų tam tikrą jūros teritoriją paskelbti NECA teikimas, Baltijos ir Šiaurės jūrų pakrantės valstybėms pateikus prašymą, būtina iš dalies pakeisti 13 taisyklės 5.1, 5.2 ir 5.3 dalis, kad prie jau paskelbtų Šiaurės Amerikos ir Jungtinių Valstijų Karibų jūros regiono NECA būtų įrašytos Šiaurės ir Baltijos jūros ir kartu būtų nurodyta, kad Šiaurės ir Baltijos jūrų NECA pradės veikti 2021 m. sausio 1 d.

               Numatoma, kad, Šiaurės ir Baltijos jūrų valstybėms 2016 m. liepos 1 d. TJO pateikus siūlomus pakeitimus, jie bus apsvarstyti ir patvirtinti 70-ajame MEPC posėdyje (planuojamame surengti 2016 m. spalio 24–28 d.), o po šio posėdžio minėti pakeitimai turėtų būti teikiami priimti 71-ajame MEPC posėdyje (planuojamame surengti 2017 m. pavasarį).

               Komitetui patvirtinus ir priėmus MARPOL konvencijos VI priedo 13 taisyklės pakeitimus, kaip nurodyta pirmiau, jie bus perduoti MARPOL konvencijos susitariančiosioms šalims patvirtinti.

               4.
                     AKTUALŪS ES TEISĖS AKTAI IR ES KOMPETENCIJA

               NECA paskelbimas ES vandenyse labai padėtų įgyvendinti Sąjungos aplinkos politikoje nustatytus tikslus, kuriais siekiama išlaikyti, saugoti ir gerinti jūrų aplinkos kokybę ir saugoti žmonių sveikatą gerinant oro kokybę. Komisijos atliktame poveikio vertinime, pridėtame prie 2013 m. Švaraus oro politikos dokumentų rinkinio
                  2
               , pažymėta, kad, nors priimant sprendimus dėl konkrečių Sąjungos priemonių, reglamentuojančių laivybos sektoriuje išmetamą NOx kiekį, būtina atskira konkretesnė analizė, akivaizdu, jog laivybos sektoriuje esama galimybių ekonomiškai efektyviai sumažinti išmetamą NOx kiekį, o tai padėtų užtikrinti geresnę jūrų aplinkos ir oro kokybę.

               Jūrų strategijos pagrindų direktyvoje
                  3
                nustatyta, kad valstybės narės turi imtis būtinų priemonių, kad ne vėliau kaip iki 2020 m. užtikrintų arba išlaikytų gerą jūrų aplinkos būklę. Gera aplinkos būklė – „jūros vandenų aplinkos būklė, kai tie vandenys sudaro ekologiniu požiūriu įvairius ir dinamiškus vandenynus bei jūras, kurie yra švarūs, sveiki ir produktyvūs jiems būdingomis sąlygomis, o jūrų aplinkos naudojimas neperžengia tausaus naudojimo lygio, ir tokiu būdu išsaugomas potencialas ja naudotis dabartinėms ir būsimoms kartoms“ (Jūrų strategijos pagrindų direktyvos 3 straipsnio 5 dalis). Siekiant geros aplinkos būklės, inter alia, reikia kiek įmanoma sumažinti žmogaus sukeltą eutrofikaciją, visų pirma neigiamus jos padarinius, pvz., biologinės įvairovės nykimą, ekosistemos blogėjimą, žalingą dumblių žydėjimą ir deguonies trūkumą dugno vandenyse (visi šie požymiai visų pirma labai paplitę Baltijos jūroje). Paskelbus Šiaurės ir Baltijos jūrų NECA, būtų taikomi III lygmens reikalavimai, taigi sumažėtų iš jūrų laivybos sektoriaus patenkančio azoto kiekiai, o tai padėtų su tomis jūromis besiribojančioms ES valstybėms narėms siekti geros aplinkos būklės pagal Jūrų strategijos pagrindų direktyvą.

               Aplinkos oro kokybės direktyvoje
                  4
                nustatytos, inter alia, NO2 ribinės vertės siekiant išvengti oro taršos sukeliamo žalingo poveikio žmonių sveikatai ir (arba) aplinkai, užkirsti jam kelią arba jį sumažinti. Nustatyta metinės vidutinės NO2 koncentracijos ribinė vertė – 40 mikrogramų/m3. Ši didžiausia koncentracija visų pirma viršijama įvairiuose Šiaurės jūros pakrantės valstybių regionuose ir zonose. Su laivyba susijusių išmetamųjų teršalų kiekis gali gerokai prisidėti prie oro kokybės problemų Europoje, ypač atsižvelgiant į tai, kad Šiaurės jūroje laivai 89 proc. teršalų išmeta ne didesniu negu 50 jūrmylių atstumu nuo kranto
                  5
               .

               Aplinkos oro kokybės direktyvoje pripažįstama, kad siekiant šioje direktyvoje nustatytų tikslų ypač svarbu kovoti su teršalų išmetimu jų atsiradimo vietoje, visų pirma priemonėmis, kurios padėtų mažinti iš įvairių mobilių ir stacionarių šaltinių variklių išmetamų teršalų kiekį taikant variklių ar kuro kokybės standartus.

               Sąjunga yra parengusi įvairių teisės aktų, kuriais reguliuojamas išmetamųjų teršalų kiekis, – tai standartai, skirti įvairių kelių transporto rūšių (automobilių, sunkvežimių ir lengvųjų komercinių transporto priemonių atveju – Europos standartai
                  6
               ) ir ne keliais judančių mechanizmų (vidaus vandenų laivų ir lokomotyvų atveju – Ne keliais judančių mašinų direktyva
                  7
               ) varikliams. Europos vandenyse jūrų transporto išmetamų sieros teršalų kiekis reglamentuojamas direktyva, kurioje nustatyti laivams taikomi sieros kiekio kure reikalavimai
                  8
               . Be to, šia direktyva į Sąjungos teisę taip pat perkeliamas Šiaurės ir Baltijos jūrų paskelbimas sieros išmetimo kontrolės rajonais (angl. SECA) pagal MARPOL konvencijos VI priedą. 2015 m. sausio 1 d. šiuose dviejuose SECA įsigaliojus mažo sieros kiekio kure reikalavimams, sieros koncentracija pakrantės regionuose sumažėjo.

               Nors tarptautinės jūrų laivybos sektoriuje išmetamas NOx kiekis teršalų atsiradimo vietoje Sąjungos teisės aktais nereguliuojamas, pripažįstama, kad jūrų transportas smarkiai prisideda prie bendro tų išmetamųjų teršalų kiekio, taip pat prie jų koncentracijos ir iškritų Sąjungoje, ir kad šių išmetamųjų teršalų kiekis turėtų būti sumažintas
                  9
               . Kadangi Baltijos ir Šiaurės jūras paskelbus NECA imtų greičiau mažėti tarptautinio jūrų transporto išmetamų teršalų kiekis, kaip to siekiama Sąjungos teisės aktais, siūlomiems TJO skirtiems prašymams paskelbti NECA reikėtų pritarti.

               Kadangi siūlomi MARPOL VI priedo pakeitimai dėl Šiaurės ir Baltijos jūrų paskelbimo NECA yra susiję su įvairių priemonių, nustatytų Sąjungos teisės aktais, kuriais siekiama išlaikyti, saugoti ir gerinti jūrų aplinkos kokybę ir saugoti žmonių sveikatą gerinant oro kokybę, tikslais ir reikalavimais, patvirtinus ir priėmus MARPOL konvencijos VI priedo pakeitimus gali būti sukurtas pagrindas būsimiems ES teisės aktams šioje srityje.

               5.
                     IŠVADA

               Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 218 straipsnio 9 dalies nuostatos taikomos ir MARPOL konvencijos VI priedo pakeitimų priėmimui TJO, todėl būtinas Tarybos sprendimas dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi dėl MARPOL konvencijos VI priedo pakeitimų, susijusių su Baltijos ir Šiaurės jūrų paskelbimu NECA, kurie turi būti patvirtinti ir priimti atitinkamai MEPC 70-ajame ir 71-ajame posėdžiuose.

               2016/0296 (NLE)

               Pasiūlymas

               TARYBOS SPRENDIMAS

               dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi 70-ajame ir 71-ajame Tarptautinės jūrų organizacijos Jūrų aplinkos apsaugos komiteto posėdžiuose, dėl MARPOL konvencijos VI priedo pakeitimų, susijusių su Baltijos ir Šiaurės jūrų paskelbimu azoto oksidų išmetimo kontrolės rajonais (NECA) ir jų įsigaliojimu, patvirtinimo ir priėmimo

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 192 straipsnio 1 dalį kartu su 218 straipsnio 9 dalimi,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,

               kadangi:

               (1)siekiant išvengti taršos azoto oksidais (NOx) iš laivų, ją mažinti ir kontroliuoti, MARPOL konvencijos VI priede numatyta galimybė bendrų interesų tam tikroje jūros teritorijoje turinčių Šalių prašymu paskelbti NOx išmetimo kontrolės rajoną (toliau – NECA);

               (2)Tarptautinė jūrų organizacija (TJO) turi svarstyti, tvirtinti ir priimti būtinus MARPOL konvencijos VI priedo pakeitimus tam, kad tam tikroje jūros teritorijoje siūlomas paskelbti NECA galėtų įsigalioti ir pradėti veikti;

               (3)MARPOL VI priedo Šalys, besiribojančios su Šiaurės ir Baltijos jūromis, bendrai nusprendė parengti du pasiūlymus atitinkamas jūras paskelbti NECA, kurie pradėtų veikti nuo 2021 m. sausio 1 d.;

               (4)parengiamąjį darbą, susijusį su prašymo Baltijos jūrą paskelbti NECA pateikimu, atliko Baltijos jūros aplinkos apsaugos komisija (kitaip Helsinkio komisija, toliau – santrumpa HELCOM) pagal Helsinkio konvenciją dėl Baltijos jūros baseino jūrinės aplinkos apsaugos. HELCOM delegacijų vadovų posėdyje, kuris įvyko 2016 m. birželio 16 d., susitarta pasiūlymą Baltijos jūrą paskelbti NECA pateikti svarstyti TJO Jūrų aplinkos apsaugos komiteto (toliau – MEPC) 70-ajame posėdyje;

               (5)parengiamąjį darbą, susijusį su prašymo Šiaurės jūrą paskelbti NECA pateikimu, atliko Šiaurės jūros pakrantės valstybės ministrų lygiu;

               (6)2016 m. gegužės 19 d. ir birželio 29 d. Tarybos Laivybos darbo grupei buvo pranešta apie prašymų Šiaurės ir Baltijos jūras paskelbti NECA (galutinius) pasiūlymų projektus, kurie turi būti pateikti svarstyti TJO 70-ajame MEPC posėdyje;

               (7)numatoma, kad MARPOL konvencijos VI priedo pakeitimai dėl Šiaurės ir Baltijos jūrų paskelbimo NECA bus patvirtinti 70-ajame MEPC posėdyje, o priimti – 71-ajame MEPC posėdyje, planuojamame surengti 2017 m. gegužės mėn.;

               (8)TJO MEPC patvirtinti ir priimti pasiūlytieji MARPOL konvencijos VI priedo pakeitimai dėl Šiaurės ir Baltijos jūrų paskelbimo NECA turės teisinę galią pagal SESV 218 straipsnio 9 dalį;

               (9)Septintojoje aplinkosaugos veiksmų programoje
                  10
                patvirtinamas Sąjungos ilgalaikis oro politikos tikslas – pasiekti tokį oro kokybės lygį, kad dėl jo nesusidarytų didelis neigiamas poveikis ir pavojus žmonių sveikatai ir aplinkai – ir tuo tikslu raginama visapusiškai laikytis dabartinių Sąjungos oro kokybės srities teisės aktų, siekti strateginių tikslų bei strateginių veiksmų, nustatytų laikotarpiui po 2020 m., didinti pastangas tose srityse, kuriose didelis išmetamųjų oro teršalų kiekis daro poveikį gyventojams ir ekosistemoms, ir mažinti su rūgštėjimu ir eutrofikacija susijusius oro teršalų kiekius bei iškritas ir su ozonu susijusios oro taršos lygį, kad jie neviršytų kritinės apkrovos ir lygių;

               (10)2013 m. iš viso 19 iš 28 valstybių narių vienoje ar daugiau stebėjimo stočių užfiksavo Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2008/50/EB
                  11
                nustatytų azoto dioksido (NO2) metinių ribinių verčių viršijimą. 9 proc. ES-28 miesto gyventojų gyvena vietovėse, kuriose 2013 m. viršyta NO2 metinė ES ribinė vertė ir nesilaikyta PSO oro kokybės gairių dėl NO2
                  12
               ;

               (11)yra žinoma, kad tarša iš laivų daro poveikį žmonių sveikatai, ekosistemoms ir oro kokybei Sąjungoje, nes išmetami tokie teršalai, kaip azoto oksidai (NOx), sieros oksidai (SOx), metanas (CH4), kietosios dalelės ir juodoji anglis;

               (12)kaip nurodyta poveikio vertinime, pridėtame prie 2013 m. gruodžio mėn. Švaraus oro politikos dokumentų rinkinio
                  13
               , jūrų transporto išmetamų sieros teršalų kiekis turėtų gerokai sumažėti po Direktyvos dėl sieros kiekio jūriniame kure
                  14
                peržiūros, tačiau su varikliais susiję iš laivų išmetamų kietųjų dalelių ir NOx kiekiai ir toliau darys poveikį oro kokybei Sąjungoje. Tarptautinio jūrų transporto išmetamas NOx kiekis Europos vandenyse nuo 2020 m. galėtų susilyginti su sausumos šaltinių Sąjungoje išmetamu kiekiu
                  15
               ;

               (13)laipsniškas oro taršos Sąjungoje mažėjimas grindžiamas tuo, kad oro tarša mažinama konkrečioms medžiagoms (iš tam tikro šaltinio) skirtais oro taršos teisės aktais, kuriais nustatomos išmetamųjų teršalų (NOx) kiekio ribos, inter alia, stacionariems ir mobiliems taršos šaltiniams taikomais kuro ir variklių standartais;

               (14)Sąjunga yra nustačiusi jūrinio kuro standartus ir išmetamųjų teršalų kiekio stebėsenos, ataskaitų teikimo ir tikrinimo įpareigojimus, kurių tikslas – gerinti ir saugoti aplinkos kokybę ir žmonių sveikatą nuo jūrų transporto į orą išmetamų SOx ir CO2, tačiau šiuo metu nėra konkrečiam šaltiniui skirtų Sąjungos teisės aktų, kuriais būtų reglamentuojamas tarptautinės jūrų laivybos sektoriuje išmetamas NOx kiekis;

               (15)2013 m. komunikate „Europos švaraus oro programa“
                  16
                pabrėžiama, kad laivybos sektoriuje išmetami teršalai ir toliau darys poveikį oro kokybei sausumoje ir kad jų kiekio mažinimas laivybos sektoriuje galėtų būti ekonomiškai efektyvus. Jame taip pat pažymima, kad, atsižvelgiant į tarptautinį laivybos pobūdį, iš principo pirmenybė turi būti teikiama tarptautinio lygmens politikos plėtrai, pvz., NOx išmetimo kontrolės rajonų paskelbimui ir išmetamo NOx kiekio standartų, dėl kurių jau susitarta su TJO, vykdymo užtikrinimui. Iš pridėto poveikio vertinimo aiškiai matyti, kad laivybos sektoriuje esama galimybių ekonomiškai efektyviai sumažinti išmetamą NOx kiekį. ES jūrų teritorijas paskelbus NECA, būtų gauta didelės naudos aplinkai ir sveikatai;

               (16)Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2001/81/EB
                  17
                nustatyta, kad Komisija ir valstybės narės prireikus, nepažeisdamos Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 218 straipsnio, vykdys dvišalį ir daugiašalį bendradarbiavimą su trečiosiomis šalimis ir susijusiomis organizacijomis, tokiomis kaip TJO, siekdamos sukurti geresnį pagrindą, kuriuo remiantis būtų sudarytos palankesnės sąlygos išmetamų teršalų kiekiui mažinti;

               (17)iš to, kas išdėstyta pirmiau, aišku, kad priėmus ir patvirtinus MARPOL konvencijos VI priedo pakeitimus gali būti sukurtas pagrindas būsimiems ES teisės aktams šioje srityje;

               (18)remiantis SESV 218 straipsnio 9 dalimi reikėtų priimti Tarybos sprendimą, kuriame būtų nustatyta Sąjungos pozicija dėl minėtų pakeitimų priėmimo;

               (19)valstybės narės turėtų pritarti, kad 70-ajame MEPC posėdyje (2016 m. spalio mėn.) būtų patvirtinti siūlomi MARPOL konvencijos VI priedo pakeitimai, kuriais Šiaurės ir Baltijos jūros paskelbiamos NECA, ir kad vėliau tie pakeitimai būtų priimti 71-ajame MEPC posėdyje (2017 m. pavasarį);

               (20)Sąjunga nėra nei TJO narė, nei MARPOL konvencijos susitariančioji šalis. Todėl būtina, kad Taryba valstybėms narėms suteiktų įgaliojimus reikšti Sąjungos poziciją ir pareikšti savo sutikimą būti saistytoms šiais pakeitimais,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               1.Sąjungos pozicija 70-ajame Tarptautinės jūrų organizacijos Jūrų aplinkos apsaugos komiteto posėdyje yra pritarti tam, kad būtų patvirtinti MARPOL konvencijos VI priedo pakeitimai, kuriais Šiaurės ir Baltijos jūros paskelbiamos azoto oksidų išmetimo kontrolės rajonais.

               2.Jeigu pakeitimai 70-ajame Jūrų aplinkos apsaugos komiteto posėdyje nebūtų patvirtinti, ši pozicija taip pat galioja visuose kituose TJO MEPC posėdžiuose.

               2 straipsnis

               1.Sąjungos pozicija 71-ajame Tarptautinės jūrų organizacijos Jūrų aplinkos apsaugos komiteto posėdyje yra sutikti, kad būtų priimti MARPOL konvencijos VI priedo pakeitimai, kuriais Šiaurės ir Baltijos jūros paskelbiamos azoto oksidų išmetimo kontrolės rajonais.

               2.Jeigu pakeitimai 71-ajame Jūrų aplinkos apsaugos komiteto posėdyje nebūtų priimti, ši pozicija taip pat galioja visuose kituose TJO MEPC posėdžiuose.

               3 straipsnis

               1.1 ir 2 straipsniuose nurodytą Sąjungos poziciją reiškia valstybės narės, kurios yra TJO narės, bendrai veikiančios Sąjungos interesų labui.

               2.Neesmines 1 ir 2 straipsnyje nurodytų pakeitimų korekcijas Sąjungos atstovai gali remti ir joms pritarti be papildomo Tarybos sprendimo.

               4 straipsnis

               Valstybės narės įgaliojamos pareikšti savo sutikimą Sąjungos labui būti susaistytos 1 ir 2 straipsniuose nurodytais pakeitimais.

               5 straipsnis

               Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)
                  Dar žr. https://portal.helcom.fi/meetings/HOD 49-2015-247/MeetingDocuments/4-29 Roadmap for designating a NECA in the Baltic Sea in parallel with the North Sea.pdf.

                     (2)
                  Žr.

                     http://ec.europa.eu/environment/air/clean_air_policy.htm.

                     (3)
                  2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/56/EB, nustatanti Bendrijos veiksmų jūrų aplinkos politikos srityje pagrindus (Jūrų strategijos pagrindų direktyva) (OL L 164, 2008 6 25, p. 19).

                     (4)
                  2008 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/50/EB dėl aplinkos oro kokybės ir švaresnio oro Europoje (OL L 152, 2008 6 11, p. 1).

                     (5)
                  2013 m. kovo 14 d. Europos aplinkos agentūros (EAA) Techninė ataskaita Nr. 4/2013 „Tarptautinės laivybos poveikis Europos oro kokybei ir klimato kaitai“    (The impact of international shipping on European air quality and climate forcing), (p. 38).

                     (6)
                  Pavyzdžiui, 2007 m. birželio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 715/2007 dėl variklinių transporto priemonių tipo patvirtinimo atsižvelgiant į išmetamųjų teršalų kiekį iš lengvųjų keleivinių ir komercinių transporto priemonių (Euro 5 ir Euro 6) ir dėl transporto priemonių remonto ir priežiūros informacijos prieigos (OL L 171, 2007 6 29, p. 1), arba 2009 m. birželio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 595/2009 dėl motorinių transporto priemonių ir variklių tipo patvirtinimo atsižvelgiant į sunkiųjų transporto priemonių išmetamų teršalų kiekį (euro  VI) ir dėl galimybės naudotis transporto priemonių remonto ir priežiūros informacija.

                     (7)
                  1997 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/68/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su priemonėmis, mažinančiomis vidaus degimo variklių, įrengiamų ne kelių mobiliosiose mašinose, dujinių ir kietųjų dalelių teršalų kiekį, suderinimo (OL L 59, 1998 2 27, p. 1).

                     (8)
                  2016 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/802 dėl sieros kiekio sumažinimo tam tikrose skystojo kuro rūšyse (OL L 132, 2016 5 21, p. 58).

                     (9)
                  2001 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/81/EB dėl tam tikrų atmosferos teršalų išmetimo nacionalinių ribų (OL L 309, 2011 11 27, p. 22).

                     (10)
                  2013 m. lapkričio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas (ES) Nr. 1386/2013 dėl bendrosios Sąjungos aplinkosaugos veiksmų programos iki 2020 m. „Gyventi gerai pagal mūsų planetos išgales“ (OL L 354, 2013 12 28, p. 171).

                     (11)
                  Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/50/EB dėl aplinkos oro kokybės ir švaresnio oro Europoje (OL L 152, 2008 6 11, p. 1).

                     (12)
                  2015 m. lapkričio 30 d. Europos aplinkos agentūros (EEA) ataskaita Nr. 5/2015 „Oro kokybė Europoje. 2015 m. ataskaita“ (p. 30, p. 40).

                     (13)
                  Komisijos tarnybų darbinis dokumentas Nr. 531/2013, Poveikio vertinimas, pridedamas prie Komisijos komunikato „Europos švaraus oro programa“; Pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl tam tikrų teršalų, išmetamų į orą iš vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių, kiekio apribojimo; Pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl tam tikrų valstybėse narėse į atmosferą išmetamų teršalų kiekio mažinimo, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2003/35/EB; Pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo dėl 1979 m. Tolimų tarpvalstybinių oro teršalų pernašų konvencijos 1999 m. Protokolo dėl rūgštėjimo, eutrofikacijos ir pažemio ozono mažinimo pakeitimo priėmimo.

                     (14)
                  2016 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/802 dėl sieros kiekio sumažinimo tam tikrose skystojo kuro rūšyse (kodifikuota redakcija), (OL L 132, 2016 5 21, p. 58).

                     (15)
                  2013 m. kovo 14 d. Europos aplinkos agentūros (EAA) Techninė ataskaita Nr. 4/2013 „Tarptautinės laivybos poveikis Europos oro kokybei ir klimato kaitai“.

                     (16)

                        COM/2013/0918 final.

                     (17)
                  2011 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/81/EB dėltam tikrų atmosferos teršalų išmetimo nacionalinių ribų (OL L 309, 2001 11 27, p. 22).


               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 07 27
            COM(2017) 386 final
            2017/0165(NLE)
            Pasiūlymas
            TARYBOS SPRENDIMAS
            dėl Europos Tarybos konvencijos dėl kovos su manipuliavimu sporto varžybomis, susijusios su materialine baudžiamąja teise ir teisminiu bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose, sudarymo Europos Sąjungos vardu

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS

               Susitarimus dėl varžybų baigties daug kas laiko viena didžiausių grėsmių šiuolaikiniam sportui. Tokiais susitarimais menkinamos tokios sporto vertybės, kaip sportinis sąžiningumas, sąžiningas žaidimas ir pagarba kitiems. Tai gali atstumti organizuoto sporto aistruolius ir gerbėjus. Be to, sudarant susitarimus dėl varžybų baigties dažnai dalyvauja pasaulinio masto organizuotų nusikaltėlių tinklai. Šiuo metu šią problemą nedelsdamos siekia spręsti viso pasaulio viešojo sektoriaus, sporto ir teisėsaugos institucijos. Siekdama spręsti šią problemą, 2012 m. vasarą Europos Taryba pakvietė Europos kultūros konvencijos šalis pradėti derybas dėl Europos Tarybos konvencijos dėl kovos su manipuliavimu sporto rezultatais. Derybos pradėtos 2012 m. spalio mėn., surengus pirmąjį už Konvencijos teksto rengimą atsakingos Europos Tarybos darbo grupės posėdį.

               2012 m. lapkričio 13 d. Komisija priėmė rekomendaciją dėl Tarybos sprendimo, kuriuo Europos Komisijai suteikiami įgaliojimai atstovauti ES derybose dėl Europos Tarybos tarptautinės konvencijos, skirtos kovoti su manipuliavimu sporto rezultatais
                  1
               . 2012 m. lapkričio 15 d. Komisijos rekomendacija perduota Tarybos sporto darbo grupei. Pasitarus Tarybos darbo grupei, Taryba Tarybos sprendimo projektą padalijo į du sprendimus, kadangi ji įtraukė materialinius teisinius pagrindus, įskaitant SESV V antraštinės dalies 3 dalimi pagrįstą teisinį pagrindą
                  2
               . Vieną sprendimą, susijusį su lažybomis ir sportu, Taryba priėmė 2013 m. birželio 10 d.
                  3
               . Kitą sprendimą, susijusį su bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimu, Taryba priėmė 2013 m. rugsėjo 23 d.
                  4
               .

               2014 m. liepos 9 d. Europos Tarybos ministrų pavaduotojai priėmė Konvenciją dėl kovos su manipuliavimu sporto varžybomis
                  5
               . Konvencija pateikta pasirašyti 2014 m. rugsėjo 18 d. už sportą atsakingų Europos Tarybos ministrų konferencijoje. Ši Konvencija pagal jos 32 straipsnio 1 dalį teikiama pasirašyti Europos Sąjungai. Nuo tada Konvenciją pasirašė daug šalių, įskaitant daug valstybių narių
                  6
               .

               2015 m. kovo 2 d. Komisija pateikė Tarybai pasiūlymus dėl Tarybos sprendimų dėl Konvencijos pasirašymo Sąjungos vardu; i) pasiūlymą dėl Tarybos sprendimo dėl Konvencijos dėl kovos su manipuliavimu sporto varžybomis, susijusios su materialine baudžiamąja teise ir teisminiu bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose, pasirašymo Europos Sąjungos vardu {COM(2015)86}, remiantis SESV 82 straipsnio 1 dalimi ir 83 straipsnio 1 dalimi; ir ii) pasiūlymą dėl Tarybos sprendimo dėl Konvencijos dėl kovos su manipuliavimu sporto varžybomis, nesusijusios su materialine baudžiamąja teise ir teisminiu bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose, pasirašymo Europos Sąjungos vardu {COM(2015)84}, remiantis SESV 114 ir 165 straipsniais. Šių Komisijos pasiūlymų aiškinamajame memorandume pateikta išsami Konvencijos kompetencijos analizė. Komisijos pasiūlymai pastarąjį kartą buvo aptarti Nuolatinių atstovų komitete 2015 m. lapkričio 11 d. ir 20 d Tuomet pirmininkaujanti valstybė narė padarė išvadą, kad ji dėl šio dokumento tolesnių veiksmų nesiims, kol nebus gautas visų delegacijų pritarimas.

               Todėl Sąjunga Konvencijos iki šiol nepasirašė. Komisijos nuomone, Konvencijos pasirašymas turėtų būti vienas iš Sąjungos veiksmų kovojant su susitarimais dėl varžybų baigties, kartu taikant kitas priemones, pvz., būsimą Komisijos iniciatyvą dėl su lažybomis susijusių susitarimų dėl varžybų baigties, kuri bus įgyvendinama atsižvelgiant į 2012 m. Komisijos komunikatą dėl internetinių lošimų
                  7
               , ES ekspertų grupės, sprendžiančios susitarimų dėl varžybų baigties klausimus, darbą ir parengiamuosius veiksmus bei projektus, skirtus kovoti su susitarimais dėl varžybų baigties
                  8
               .

               Šis pasiūlymas yra susijęs su teisine priemone, kuria sudaromas susitarimas.

               2. SUSITARIMAS

               Konvencijos 1 straipsnyje teigiama, kad jos tikslas – „kovoti su manipuliavimu sporto varžybomis, kad, vadovaujantis sporto autonomijos principu, būtų apsaugotas sporto sąžiningumas ir sporto etika“. Todėl pagrindinis Konvencijos tikslas – „apsaugoti sporto sąžiningumą ir sporto etiką“. Tai pagal Konvenciją užtikrinama įvairiomis priemonėmis, kuriomis užkertamas kelias manipuliavimui sporto varžybomis, nustatomi manipuliavimo atvejai ir už tai baudžiama. Siekiant šio tikslo Konvencija taip pat skatinamas tarptautinis bendradarbiavimas ir nustatomas stebėsenos mechanizmas, kuriuo bus užtikrinama, kad būtų laikomasi Konvencijos nuostatų.

               Taigi Konvencijoje siūlomi daugialypiai būdai manipuliavimo sporto varžybomis problemai spręsti. Todėl numatoma imtis įvairių ir skirtingas teisės sritis apimančių priemonių, kurios daugiausia bus prevencinio pobūdžio
                  9
               . Kitos susijusios teisės sritys yra materialinė baudžiamoji teisė, teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose, duomenų apsauga ir lažybų veiklos priežiūra.

               Dauguma prevencijos nuostatų pateiktos Konvencijos II ir III skyriuose
                  10
               ; III skyriuje išdėstyta keletas nuostatų, kuriomis siekiama palengvinti visų suinteresuotųjų šalių tarpusavio keitimąsi informacija.

               Priemonės, susijusios su lažybų organizavimo paslaugomis, gali būti susijusios su vidaus rinkos laisvėmis, savo ruožtu susijusiomis su įsisteigimo teise ir laisve teikti paslaugas, kiek tai susiję su lažybų organizatorių vykdoma ekonomine veikla. Visų pirma dėl 3 straipsnio 5 dalies a punkto ir 11 straipsnio pažymėtina, kad „neteisėtų sporto lažybų“ sąvoka apima visas sporto lažybas, kurių vykdymo būdas arba organizatorius yra uždraustas pagal Šalies, kurioje yra lošėjas, jurisdikcijoje taikytiną teisę. Sąvoka „taikytina teisė“ apima ir ES teisę. Tai reiškia, kad būtina atsižvelgti į kiekvieną teisę, suteiktą pagal ES teisę, ir kad valstybių narių nacionalinės teisės aktai turi atitikti ES teisę, ypač kiek tai susiję su vidaus rinkos taisyklėmis.

               9–11 straipsniuose numatomos priemonės, kuriomis būtų galima užtikrinti tam tikrą teisės aktų suderinimą. Pavyzdžiui, Konvencijos 9 straipsnyje siūlomas orientacinio pobūdžio priemonių, kurias „prireikus“ galėtų taikyti atitinkama lažybų priežiūros institucija, sporto lažybų srityje kovodama su manipuliavimu sporto varžybomis, sąrašas. Konvencijos 10 straipsnio 1 dalyje teigiama: „Kiekviena Šalis imasi teisėkūros arba kitokių priemonių, kurios gali būti reikalingos siekiant neleisti kilti fizinių arba juridinių asmenų, dalyvaujančių rengiant sporto lažybas, interesų konfliktams ir nederamai panaudoti viešai neskelbiamą informaciją […]“ (pabraukta autoriaus). Konvencijos 10 straipsnio 3 dalimi siekiama nustatyti prievolę teikti pranešimus; joje teigiama: „Kiekviena Šalis imasi teisėkūros arba kitokių priemonių, kurios gali būti reikalingos siekiant įpareigoti sporto lažybų organizatorius lažybų priežiūros institucijai [...] nedelsiant pranešti apie neįprastas arba įtartinas lažybas.“ (pabraukta autoriaus). Be to, Konvencijos 11 straipsnyje dėl neteisėtų sporto lažybų šalims suteikta dar didesnė laisvė. Jame sakoma: „Kiekviena Šalis [...] išsiaiškina tinkamiausias kovos su neteisėtų sporto lažybų organizatoriais priemones ir, remdamasi atitinkamoje jurisdikcijoje taikytina teise, apsvarsto galimybę imtis priemonių, kaip antai [...]“.

               Tai rodo, kad Konvencijos 9 straipsniu, taip pat 10 straipsnio 1 ir 3 dalimis sukuriamas galimo derinimo pagal SESV 114 straipsnį pagrindas, kiek tai susiję su lažybų organizatorių vykdoma ekonomine veikla. 11 straipsnio formuluotė dar lankstesnė, tačiau ja vis vien užtikrinamas tam tikras nuostatų, kurioms taip pat gali būti taikomas SESV 114 straipsnis dėl vidaus rinkos sukūrimo ir veikimo, derinimas.

               Be to, Konvencijos 11 straipsnis gali turėti įtakos trečiosios šalies teikiamoms paslaugoms. Aptariamoms priemonėms, tiesiogiai susijusioms su „galimybe naudotis“ tokiomis paslaugomis, pagal SESV 207 straipsnį būtų taikoma Sąjungos bendra prekybos politika.

               IV skyriuje nagrinėjama baudžiamoji teisė ir bendradarbiavimas vykdymo užtikrinimo srityje (15–18 straipsniai). Konvencijos 15 straipsniu nėra nenustatoma baudžiamoji atsakomybė apskritai už visą nusikalstamą veiką, susijusią su manipuliavimu sporto varžybomis, bet tik už tam tikras nusikalstamos veikos rūšis (manipuliavimą, apimantį korupciją, prievartą arba sukčiavimą).

               16 straipsnyje nagrinėjamas pinigų plovimas. Sąjungos lygmeniu tai reglamentuojama Tarybos pamatiniu sprendimu 2001/500/TVR
                  11
               , taikomu kartu su Direktyva 2014/42/ES
                  12
               . Konvencijos 16 straipsnio 3 dalis priklauso ES kompetencijos sričiai, šiai daliai taikomas SESV 114 straipsnis (Direktyva 2005/60/EB dėl finansų sistemos apsaugos nuo jos panaudojimo pinigų plovimui ir teroristų finansavimui)
                  13
               . V skyriuje dėl jurisdikcijos, baudžiamojo proceso ir vykdymo užtikrinimo priemonių ir VI skyriuje dėl sankcijų ir priemonių išdėstytos nuostatos, kuriomis papildomos Konvencijos 15–18 straipsniuose išdėstytos materialinės baudžiamosios teisės nuostatos. Konvencijos 19 straipsnis (jurisdikcija) yra pagalbinė nuostata, taikoma nustatant baudžiamosios teisės nuostatas. Konvencijos 20, 21 ir 25 straipsniai (tyrimo priemonės, apsaugos priemonės, areštas ir konfiskavimas) yra baudžiamojo proceso priemonės, kurioms gali būti taikoma SESV 82 straipsnio 2 dalis (a ir b punktai).

               VII skyriuje nagrinėjamas tarptautinis bendradarbiavimas teisminiais ir kitais klausimais. Svarbu atkreipti dėmesį į tai, kad Konvencijoje nenustatoma jokia teisinė tvarka, kuria būtų pakeičiamos esamos taisyklės, todėl Konvencija nepažeidžiamos priemonės, jau taikomos savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose ir ekstradicijos srityje
                  14
               . Šioje srityje Europos lygmeniu nustatytas išsamus priemonių rinkinys, skirtas teisminiam bendradarbiavimui baudžiamosiose bylose palengvinti, kuris būtų taikomas skirtingiems susitarimų dėl varžybų baigties sudarymo būdams arba nusikalstamiems susitarimams dėl varžybų baigties, kaip naujai valstybių narių vidaus teisinės tvarkos pažeidimų rūšiai
                  15
               . Tai aptariama Konvencijos 26 straipsnyje.

               Išvados

               Tam tikriems nusikaltimams SESV 83 straipsnio 1 dalis dabar nėra taikoma. Kiti nusikaltimai priklauso Sąjungos kompetencijai, tačiau ši kompetencija išimtinai apima tik dvi nuostatas – 11 straipsnio (tiek, kiek jis taikomas trečiųjų šalių teikiamoms paslaugoms ir paslaugoms, teikiamoms trečiosioms šalims) ir 14 straipsnio dėl duomenų apsaugos (iš dalies)
                  16
               . Kiti nusikaltimai priklauso bendrai arba „papildomajai“ kompetencijai.

               3.SIŪLOMO SPRENDIMO TEISINIS PAGRINDAS

               3.1. Materialinis teisinis pagrindas

               Dėl teisinio pagrindo reikia pasakyti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką teisinio pagrindo Sąjungos teisės aktui parinkimas turi būti grindžiamas objektyviais kriterijais, kuriems gali būti taikoma teisminė kontrolė; prie jų priskirtinas teisės akto tikslas ir turinys
                  17
               . Jei išnagrinėjus Europos Sąjungos aktą paaiškėja, kad juo siekiama dviejų tikslų arba tikslas turi dvi sudedamąsias dalis, ir jei vieną iš šių tikslų arba vieną iš šių dalių galima išskirti kaip pagrindinį (pagrindinę) ar dominuojantį (dominuojančią), o kitą tik kaip papildomą, aktas turi būti grindžiamas tik vienu teisiniu pagrindu – tuo, kurio reikalauja pagrindinis ar dominuojantis tikslas arba pagrindinė ar dominuojanti sudedamoji dalis. Išimtiniais atvejais, jei nustatoma, kad aktu siekiama kelių tikslų, iš kurių nė vienas nėra papildomas ir netiesioginis, palyginti su kitais, toks aktas turi būti grindžiamas skirtingais konkrečiais teisiniais pagrindais
                  18
               .

               Šiuo atveju gali būti taikomi tokie materialiniai teisiniai pagrindai: SESV 16 straipsnis (duomenų apsauga), SESV 82 straipsnio 1 ir 2 dalys (teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose), SESV 83 straipsnio 1 dalis (materialinė baudžiamoji teisė), SESV 114 straipsnis (vidaus rinkos sukūrimas ir veikimas), SESV 165 straipsnis (sportas) ir SESV 207 straipsnis (bendra prekybos politika).

               Apskritai kovos su manipuliavimu sporto varžybomis tikslas apima prevencijos ir bendradarbiavimo aspektus, daugiausia aptariamus SESV 165 straipsnyje, ir bendradarbiavimo ir derinimo aspektus, aptariamus SESV 114 straipsnyje (ne baudžiamosios teisės nuostatos), SESV 207 straipsnyje (tiek, kiek tos nuostatos susijusios su trečiųjų šalių lažybų organizatorių teise rengti lažybas) ir SESV 82 straipsnio 1 dalimi bei 83 straipsniu (baudžiamosios bylos).

               Lažybų paslaugoms gali būti taikomi SESV 114 ir 207 straipsniai – tai priklauso nuo to, ar paslaugas teikia ES įsteigti veiklos vykdytojai. Atrodo, kad vidaus rinkos aspektas turi didesnės reikšmės bendrai visai Konvencijai, o bendros prekybos politikos aspektas aktualus tik Konvencijos 11 straipsnio požiūriu. Tačiau, nors SESV 207 straipsnis neminimas ir, palyginti su vidaus rinkos aspektais, laikomas šalutiniu, valstybės narės nėra kompetentingos svarbiais aspektais, priskiriamais bendros prekybos politikos sričiai.

               Dėl duomenų apsaugos pažymėtina, kad tai nėra pagrindinis Konvencijos tikslas ir kad atitinkamos nuostatos tėra šalutinės. Nors prievolės užtikrinti duomenų apsaugą gali būti nustatytos ir anksčiau priimtose konvencijose (pvz., Konvencijoje Nr. 108 dėl asmenų apsaugos ryšium su asmens duomenų automatizuotu tvarkymu), daugelyje naujausių Europos Tarybos konvencijų ši prievolė taip pat nurodoma, nes kiekvienos konvencijos šalys gali būti skirtingos.

               Todėl pagrindiniai materialiniai teisiniai pagrindai, kuriais remdamasi ES galėtų naudotis savo kompetencija visos Konvencijos atžvilgiu (išskyrus aspektus, kurie nepriklausytų jos kompetencijai), yra SESV 82 straipsnio 1 dalis, 83 straipsnio 1 dalis, 114 ir 165 straipsniai.

               Atsižvelgiant į įvairių Konvencijos aspektų tarpusavio sąsają ir į tai, kad Konvencija apima ir tokią kompetenciją, kuri gali išimtinai priklausyti ES, ir tokią, kuri ES nepriklauso, Sąjunga arba valstybės narės negali Konvencijos sudaryti atskirai.

               3.2. Procedūrinis teisinis pagrindas

               SESV 218 straipsnio 6 dalyje nustatyta, kad Taryba, remdamasi derybininko pasiūlymu, priima sprendimą dėl susitarimo sudarymo.

               SESV 218 straipsnio 6 dalies a punkte nustatyta, kad tais atvejais, kai susitarimas apima sritis, kurioms taikoma įprasta teisėkūros procedūra, Taryba, prieš priimdama sprendimą dėl susitarimo sudarymo, turi gauti Europos Parlamento pritarimą.

               Kaip matyti iš to, kas išdėstyta pirmiau, Konvencija dėl kovos su manipuliavimu sporto varžybomis apima sritis, kurioms taikoma įprasta teisėkūros procedūra.

               Be to, dėl Tarybos sprendimo dėl sudarymo pagal SESV 218 straipsnio 8 dalį sprendžiama kvalifikuota balsų dauguma.

               3.3
                     Išvada

               Šio sprendimo pasiūlymo teisiniu pagrindu turėtų būti laikomi SESV 82 straipsnio 1 dalis ir 83 straipsnio 1 dalis kartu su 218 straipsnio 6 dalies a punktu.

               2017/0165 (NLE)

               Pasiūlymas

               TARYBOS SPRENDIMAS

               dėl Europos Tarybos konvencijos dėl kovos su manipuliavimu sporto varžybomis, susijusios su materialine baudžiamąja teise ir teisminiu bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose, sudarymo Europos Sąjungos vardu

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 82 straipsnio 1 dalį ir 83 straipsnio 1 dalį kartu su 218 straipsnio 6 dalies a punktu,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,

               atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę
                  19
               ,

               kadangi:

               (1)Konvencijos 15 straipsniu nėra nenustatoma baudžiamoji atsakomybė apskritai už visą nusikalstamą veiką, susijusią su manipuliavimu sporto varžybomis, bet tik už tam tikras nusikalstamos veikos rūšis (manipuliavimą, apimantį korupciją, prievartą arba sukčiavimą). Su manipuliavimu sporto varžybomis susiję veiksmai tik iš dalies priskirtini SESV 83 straipsnio 1 dalyje aiškiai nurodytoms nusikaltimų sritims, susijusioms su organizuotu nusikalstamumu arba korupciniais veiksmais
                  20
               ;

               (2)Konvencijos 16 straipsniu Šalys įpareigojamos imtis reikalingų priemonių, kad pinigų plovimą apimantys veiksmai būtų laikomi nusikalstama veika, kai tie veiksmai, kuriais gaunama naudos, yra susiję su manipuliavimu sporto varžybomis, o taip pat pagalba ir bendrininkavimas įvykdant tokius veiksmus. Tarybos pamatiniu sprendimu 2001/500/TVR Sąjunga nustatė bendras taisykles. Vadovaudamosi jo 1 straipsnio b punktu, valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad negaliotų arba nebūtų laikomasi išlygų dėl 1990 m. Europos Tarybos konvencijos dėl pinigų išplovimo ir nusikalstamu būdu įgytų pajamų paieškos, arešto bei konfiskavimo 6 straipsnyje išvardytų sunkių nusikaltimų, susijusių su pinigų plovimu. Taigi, Sąjungos teisėje nustatyta pinigų plovimo nusikaltimų apibrėžtis. Nustačius, kad iš manipuliavimo sporto varžybomis įgytų pajamų plovimas turėtų būti laikomas pinigų plovimu, tikėtina, kad Konvencijos 16 straipsnis padarys poveikį Sąjungos taisyklėms arba pakeis jų taikymo sritį;

               (3)kompetencija 17, 18, 22 ir 23 straipsniuose aptariamais klausimais (IV ir VI skyriai) susijusi su kompetencija pagal Konvencijos 15 ir 16 straipsnius;

               (4)V skyriuje dėl jurisdikcijos, baudžiamojo proceso ir vykdymo užtikrinimo priemonių ir VI skyriuje dėl sankcijų ir priemonių išdėstytos nuostatos, kuriomis papildomos Konvencijos 15–18 straipsniuose išdėstytos materialinės baudžiamosios teisės nuostatos. Konvencijos 19 straipsnis (jurisdikcija) yra pagalbinė nuostata, taikoma nustatant baudžiamosios teisės nuostatas;

               (5)VII skyriuje nagrinėjamas tarptautinis bendradarbiavimas teisminiais ir kitais klausimais. Svarbu atkreipti dėmesį į tai, kad Konvencijoje nenustatoma jokia teisinė tvarka, kuria būtų pakeičiamos esamos taisyklės, todėl Konvencija nepažeidžiamos priemonės, jau taikomos savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose ir ekstradicijos srityje
                  21
               . Šioje srityje Europos lygmeniu nustatytas išsamus priemonių rinkinys, skirtas teisminiam bendradarbiavimui baudžiamosiose bylose palengvinti, kuris būtų taikomas skirtingiems susitarimų dėl varžybų baigties sudarymo būdams arba nusikalstamiems susitarimams dėl varžybų baigties, kaip naujai valstybių narių vidaus teisinės tvarkos pažeidimų rūšiai
                  22
               ;

               (6)Europos Sąjunga skatina Europos Tarybos konvencija dėl kovos su manipuliavimu sporto varžybomis prisidėti prie Europos Sąjungos pastangų kovoti su manipuliavimu sporto varžybomis, kad, vadovaujantis sporto autonomijos principu, būtų apsaugotas sporto sąžiningumas ir sporto etika;

               (7)atsižvelgiant į [……..] Tarybos sprendimą [……..], […] […] pasirašė Europos Tarybos konvenciją dėl kovos su manipuliavimu sporto varžybomis, su sąlyga, kad ji bus vėliau sudaryta;

               (8)dėl Konvencijos nuostatų, patenkančių į Sąjungos kompetencijos sritį, išskyrus kiek tai susiję su materialine baudžiamąja teise ir teisminiu bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose, bus pateiktas atskiras sprendimas
                  23
               , kurį Taryba priima kartu su šiuo sprendimu;

               (9)Konvencija turėtų būti patvirtinta Sąjungos vardu,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               Europos Tarybos konvencija dėl kovos su manipuliavimu sporto varžybomis sudaroma Sąjungos vardu.

               Konvencijos tekstas pateikiamas šio sprendimo priede.

               2 straipsnis

               Tarybos pirmininkas paskiria asmenį, įgaliotą Europos Sąjungos vardu deponuoti Konvencijos 32 straipsnyje numatytą patvirtinimo dokumentą ir taip išreikšti Europos Sąjungos sutikimą būti saistomai Konvencijos. Tarybos generalinis sekretoriatas parengia įgaliojamuosius raštus, kuriais Konvencijos derybininko nurodytam asmeniui (-ims) suteikiami įgaliojimai pasirašyti Konvenciją su sąlyga, kad ji bus sudaryta.

               3 straipsnis

               Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną. Jis skelbiamas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)
                  COM(2012) 655 final.

                     (2)
                  Komisija paskelbė į Tarybos posėdžio protokolą įtrauktiną pareiškimą, kuriame ji paprieštaravo dėl materialinio teisinio pagrindo įtraukimo; žr. Tarybos dokumentą Nr. 10509/13.

                     (3)
                  2013 m. birželio 10 d. Tarybos sprendimas 2013/304/ES, kuriuo Europos Komisijai suteikiami įgaliojimai ES vardu dalyvauti derybose dėl Europos Tarybos tarptautinės konvencijos, skirtos kovoti su manipuliavimu sporto rezultatais, išskyrus klausimus, susijusius su bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimu, OL L 170, 2013 6 22, p. 62.

                     (4)
                  Tarybos sprendimas, kuriuo Europos Komisijai suteikiami įgaliojimai ES vardu dalyvauti derybose dėl Europos Tarybos tarptautinės konvencijos, skirtos kovoti su manipuliavimu sporto rezultatais, klausimais, susijusiais su bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimu, Tarybos dokumentas Nr. 10180/13.

                     (5)
                  Malta balsavo prieš Konvenciją ir 2014 m. liepos 11 d. paprašė Europos Teisingumo Teismo pagal SESV 218 straipsnio 11 dalį pareikšti nuomonę dėl Konvencijos (Nuomonė 1/14).

                     (6)
                  AT, BE, BG, DE, DK, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LT, LU, NL, PL, PT, SI.

                     (7)
                  http://ec.europa.eu/internal_market/gambling/communication/index_en.htm

                     (8)
                  Vienas iš naujesnių pavyzdžių: http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/financing/fundings/security-and-safeguarding-liberties/other-programmes/cooperation-between-public-private/index_en.htm

                     (9)
                  Prevencijai skirti Konvencijos II ir III skyriai, taip pat 27 ir 28 straipsniai.

                     (10)
                  Taip pat žr. Konvencijos 27 ir 28 straipsnius, kuriuose pateikti bendri bendradarbiavimo aspektai.

                     (11)
                  Tarybos pamatinis sprendimas 2001/500/TVR dėl pinigų plovimo, nusikaltimo priemonių ir nusikalstamu būdu įgytų pajamų nustatymo, paieškos, įšaldymo, areštavimo ir konfiskavimo, OL L 182, 2001 7 5, p. 1.

                     (12)
                  2014 m. balandžio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/42/ES dėl nusikaltimų priemonių ir pajamų iš nusikaltimų įšaldymo ir konfiskavimo Europos Sąjungoje.

                     (13)
                  Šioje Direktyvoje nustatyta sistema, skirta kredito ir finansų institucijų patikimumui, vientisumui ir stabilumui, taip pat pasitikėjimui visa finansų sistema apsaugoti nuo pinigų plovimo ir teroristų finansavimo rizikos.

                     (14)
                  Aiškinamosios ataskaitos 21 punktas.

                     (15)
                  2000 m. gegužės 29 d. Tarybos aktas, patvirtinantis Konvenciją dėl Europos Sąjungos valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose, OL C 197, 2000 7 12, p. 1; Tarybos pagrindų sprendimas 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos, OL L 190, 2002 7 18, p. 1; Tarybos pamatinis sprendimas 2003/577/TVR dėl turto arba įrodymų arešto aktų vykdymo Europos Sąjungoje, OL L 196, 2003 8 2, p. 45; Tarybos pamatinis sprendimas 2006/783/TVR dėl tarpusavio pripažinimo principo taikymo nutarimams konfiskuoti; Tarybos pamatinis sprendimas 2008/978/TVR dėl Europos įrodymų orderio, OL L 350, 2008 12 30; Tarybos pamatinis sprendimas 2009/948/TVR dėl jurisdikcijos įgyvendinimo kolizijų baudžiamuosiuose procesuose prevencijos ir sprendimo, OL L 328, 2009 12 15, p. 42; Direktyva 2014/41/ES dėl Europos tyrimo orderio baudžiamosiose bylose, OL L 130, 2014 5 1, p. 1; Direktyva 2014/42/ES dėl nusikaltimų priemonių ir pajamų iš nusikaltimų įšaldymo ir konfiskavimo Europos Sąjungoje, OL L 127, 2014 4 29, p. 39.

                     (16)
                  Prie susijusių teisėkūros procedūra priimtų aktų galima priskirti Direktyvą 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 281, 1995 11 23, p. 31.), Reglamentą (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 8, 2001 1 12, p. l.) ir Tarybos pamatinį sprendimą 2008/977/TVR dėl asmens duomenų, tvarkomų vykdant policijos ir teisminį bendradarbiavimą baudžiamosiose bylose, apsaugos (OL L 350, 2008 12 30, p. 60.).

                     (17)
                  C-377/12, Komisija prieš Tarybą, 34 punktas.

                     (18)
                  Ten pat, sprendimo 34 punktas.

                     (19)
                  OL C , , p. .

                     (20)
                  Tarybos pamatinis sprendimas 2003/568/TVR dėl kovos su korupcija privačiame sektoriuje, OL L 192, 2003 7 31, p. 54.

                     (21)
                  Aiškinamosios ataskaitos 21 punktas.

                     (22)
                  2000 m. gegužės 29 d. Tarybos aktas, patvirtinantis Konvenciją dėl Europos Sąjungos valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose, OL C 197, 2000 7 12, p. 1; Tarybos pagrindų sprendimas 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos, OL L 190, 2002 7 18, p. 1; Tarybos pamatinis sprendimas 2003/577/TVR dėl turto arba įrodymų arešto aktų vykdymo Europos Sąjungoje, OL L 196, 2003 8 2, p. 45; Tarybos pamatinis sprendimas 2006/783/TVR dėl tarpusavio pripažinimo principo taikymo nutarimams konfiskuoti; Tarybos pamatinis sprendimas 2008/978/TVR dėl Europos įrodymų orderio, OL L 350, 2008 12 30; Tarybos pamatinis sprendimas 2009/948/TVR dėl jurisdikcijos įgyvendinimo kolizijų baudžiamuosiuose procesuose prevencijos ir sprendimo, OL L 328, 2009 12 15, p. 42; Direktyva 2014/41/ES dėl Europos tyrimo orderio baudžiamosiose bylose, OL L 130, 2014 5 1, p. 1; Direktyva 2014/42/ES dėl nusikaltimų priemonių ir pajamų iš nusikaltimų įšaldymo ir konfiskavimo Europos Sąjungoje, OL L 127, 2014 4 29, p. 39.

                     (23)
                  Tarybos sprendimas […..]