				|

		52014PC0171

			Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS dėl Kanarų salose taikomo AIEM mokesčio /* COM/2014/0171 final - 2014/0093 (CNS) */

			   	AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
1.           PASIŪLYMO
APLINKYBĖS
Pagal Sutarties
dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) nuostatas, taikomas atokiausiems
Sąjungos regionams, kuriems priklauso Kanarų salos, iš esmės
neleidžiama skirtingai apmokestinti vietos ir Ispanijos ar kitų
valstybių narių produktų. Tačiau dėl nuolatinių
kliūčių, kurios daro neigiamą poveikį atokiausių
regionų socialinei ir ekonominei padėčiai, SESV 349 straipsnyje
numatyta galimybė šiems regionams nustatyti konkrečias priemones.
2002 m.
birželio 20 d. Tarybos sprendimu 2002/546/EB[1], priimtu remiantis EB
sutarties 299 straipsnio 2 dalimi, Ispanijai leista iki 2014 m. birželio
30 d. taikyti mažesnį Arbitrio sobre Importaciones y Entregas de
Mercancías en las Islas Canarias (toliau – AIEM) mokestį tam tikriems
Kanarų salose gaminamiems produktams arba jiems tokio mokesčio
netaikyti. Minėto sprendimo priede pateiktas produktų, kuriems galima
taikyti mažesnį mokestį arba jo netaikyti, sąrašas. Vietoje
gaminamiems ir kitiems produktams taikomo mokesčio skirtumas, priklausomai
nuo produktų, negali būti didesnis nei 5, 15 ar 25 procentinių
punktų.
Sprendime
2002/546/EB nurodytos konkrečių priemonių priėmimo
priežastys: izoliuotumas, priklausomybė nuo žaliavų ir energijos
išteklių, būtinybė kaupti atsargas, maža vietos rinka ir žemas
eksporto lygis. Dėl visų šių kliūčių didėja
gamybos sąnaudos, todėl didėja ir vietoje gaminamų
produktų savikaina, taigi šie produktai, netaikant konkrečių
priemonių, būtų mažiau konkurencingi, palyginti su kitur
pagamintais produktais, netgi atsižvelgiant į pastarųjų
pristatymo į Kanarų salas išlaidas. Todėl išlaikyti vietos
gamybą taptų sudėtingiau. Konkrečios priemonės,
kurioms taikomas Sprendimas 2002/546/EB, buvo parengtos taip, kad vietos
pramonė būtų stiprinama didinant jos konkurencingumą.
AIEM yra netiesioginis vienkartinis valstybės mokestis, taikomas
į Kanarų salas tiekiamoms prekėms. Importuojamų prekių
mokesčio bazė grindžiama muitine verte, o Kanarų salų
gamintojų tiekiamų prekių mokesčio bazė – bendra
atlygio suma. Konkrečiomis priemonėmis, kurioms taikomas Sprendimas
2002/546/EB, nustatomas diferencijuotas mokestis, kuris palankus kai kurių
produktų gamybai vietoje. Ši mokesčio lengvata yra valstybės
pagalba, kurią turi patvirtinti Komisija. Ji tai padarė Sprendimu
dėl valstybės pagalbos NN 22/2008.
2010 m.
lapkričio 16 d. Ispanija Komisijai pateikė prašymą
pratęsti Sprendimo 2002/546/EB taikymo laikotarpį dvejiems metams,
kad jo galiojimo pabaigos data sutaptų su 2007–2013 m.
nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairių[2] galiojimo pabaiga.
Be to, Ispanija
taip pat paprašė dvejiems metams pratęsti Sprendimo dėl
valstybės pagalbos NN 22/2008, pagal kurį Ispanijos valdžios
institucijų teikiama su AIEM susijusi pagalba buvo pripažinta suderinama
su bendrąja rinka, taikymo laikotarpį. Sprendimu dėl
valstybės pagalbos SA.31950 (N 544/2010)[3], kuriuo Sprendimo
dėl valstybės pagalbos NN 22/2008 taikymo laikotarpis
pratęstas iki 2013 m. gruodžio 31 d., Komisija leido
pratęsti taikymo laikotarpį dvejiems metams.
Komisija
įvertino prašymą pratęsti Sprendimo 2002/546/EB taikymo
laikotarpį atsižvelgdama į Kanarų salų patiriamų
kliūčių mastą ir padarė išvadą, kad prašymą
pagrįstai galima patenkinti.
Iš tiesų,
2008 m. rugpjūčio 28 d. priimtoje Komisijos ataskaitoje
Tarybai dėl specialaus Kanarų salose nustatyto AIEM mokesčio
režimo taikymo patvirtinta, kad AIEM sistema veikė pakankamai gerai ir
keisti Sprendimo 2002/546/EB nuostatų nereikia.
Todėl
2011 m. gruodžio 19 d. Tarybos sprendimu Nr. 895/2011/ES[4], kuriuo iš dalies
keičiamas Sprendimas 2002/546/EB, pastarojo taikymo laikotarpis
pratęstas iki 2013 m. gruodžio 31 d.
2013 m. kovo
4 d. Ispanijos valdžios institucijos paprašė Komisijos parengti
Tarybos sprendimą, kuriuo Ispanijai būtų leista taikyti
mažesnį AIEM mokestį tam tikriems Kanarų salose pagamintiems
produktams arba jiems tokio mokesčio netaikyti 2014–2020 m.
laikotarpiu; jos taip pat pakeitė produktų sąrašą ir kai
kuriems iš jų taikomus didžiausius mokesčio tarifus.
2013 m.
birželio 28 d. Komisija patvirtino naujas 2014–2020 m.
regioninės pagalbos teikimo gaires[5].
Šios gairės yra platesnės strategijos, kuria siekiama modernizuoti
valstybės pagalbos kontrolę, dalis, o jų tikslas – skatinti
augimą bendrojoje rinkoje remiant efektyvesnes pagalbos priemones ir
Komisijos pastangas užtikrinti reikalavimų vykdymą sutelkiant į
atvejus, kurie turi didžiausią poveikį konkurencijai.
Atsižvelgiant
į tai, kad šios gairės įsigalios 2014 m. liepos 1 d.,
atrodė pagrįsta Sprendimo 2002/546/EB su pakeitimais, padarytais
Sprendimu 895/2011/ES, taikymo laikotarpį pratęsti šešiems
mėnesiams, kad jo galiojimo pabaigos data sutaptų su dabartinių
gairių galiojimo pabaigos data. Todėl Sprendimas 2002/546/EB buvo
atitinkamai iš dalies pakeistas Sprendimu 1413/2013/ES[6], kuriuo jo taikymas
pratęstas iki 2014 m. birželio 30 d.
Komisija
išanalizavo iš Ispanijos valdžios institucijų gautą prašymą ir
daugelio įvairių suinteresuotųjų šalių, kurios savo
iniciatyva kreipėsi į Komisiją, pateiktą informaciją.
Analizėje patvirtinama, kad dėl Kanarų salų ypatumų
ribojama jų plėtra, o ten esantys veiklos vykdytojai dėl jų
patiria papildomų išlaidų. Todėl pagrįsta ir toliau
netaikyti AIEM mokesčio sąraše išvardytiems vietoje gaminamiems
pramonės produktams. Ši priemonė yra būtina ir proporcinga ir ja
nėra sumenkinamas Sąjungos teisinės tvarkos vientisumas bei
darna.
2.           ISPANIJOS PRAŠYMO IR
SPRENDIMO DĖL NUKRYPTI LEIDŽIANČIOS NUOSTATOS PROPORCINGUMO
ANALIZĖ
Remiantis SESV 110 straipsniu, jokia
valstybė narė tiesiogiai ar netiesiogiai neapmokestina kitų
valstybių narių gaminių jokiais savo vidaus mokesčiais,
didesniais už tuos, kuriais ji tiesiogiai ar netiesiogiai apmokestina panašius
vietos gaminius. Be to, jokia valstybė narė neapmokestina kitų
valstybių narių gaminių tokio pobūdžio vidaus
mokesčiais, kurie suteiktų netiesioginę apsaugą kitiems
gaminiams.
Tačiau Taryba, remdamasi SESV 349
straipsniu, gali leisti valstybėms narėms, kuriose yra
atokiausių regionų, nukrypti nuo SESV 110 straipsnio nuostatų,
kad būtų atsižvelgiama į tų regionų socialinės ir
ekonominės struktūros padėtį, kurią apsunkina kiti
veiksniai, dėl kurių labai ribojama tų regionų plėtra.
Tokia nukrypti leidžiančia nuostata negali būti sumenkinamas
Sąjungos teisinės tvarkos, taip pat vidaus rinkos ir bendros
politikos krypčių, pvz., SESV 113 straipsniu grindžiamos bendros
mokesčių politikos, vientisumas bei darna. Todėl tokios nukrypti
leidžiančios nuostatos turi išlikti proporcingos, t. y. jos neturi
viršyti to, kas būtina problemoms, kylančioms dėl nepalankių
pagrindinių sąlygų, trukdančių augti tų regionų
ekonomikai, išspręsti, ir per daug neiškraipyti konkurencijos bendrojoje
rinkoje. Vadinasi, bet kokia nuostata, kuria leidžiama nukrypti nuo SESV 110
straipsnio, turėtų apsiriboti visišku arba daliniu nuostolių,
kuriuos dėl didesnių sąnaudų patiria minėtų
regionų gamintojai, atlyginimu.
Kanarų salų ekonomika labai
priklauso nuo turizmo. Ši priklausomybė kelia didelę grėsmę
Kanarų salų plėtrai, kadangi pasikeitę pomėgiai,
gaivalinės nelaimės ar ekonomikos nuosmukis gali turėti
didžiulį poveikį salyno ekonominei ir socialinei padėčiai.
Būtent taip atsitiko per 2008 ir 2009 m. pasaulinę finansų
krizę, kuri padarė didelę įtaką salose
besilankančių turistui skaičiui, taigi ir salų ekonomikai.
Sumažėjus turistų skaičiui itin išaugo nedarbas, jo lygis
čia tapo didesnis negu žemyninėje Ispanijoje, kuri kartu su Graikija
yra dvi valstybės narės, pasižyminčios didžiausiu nedarbo lygiu
Europos Sąjungoje. Dar akivaizdžiau augo jaunimo nedarbo lygis – tai
galima paaiškinti tuo, kad didelė dalis jaunimo dirba turizmo sektoriui
būdingus sezoninius darbus.
Kanarų saloms taip pat būdinga
mažesnio masto rinka, todėl pramonės įmonės negali pasiekti
optimalaus gamybos lygio. Dauguma pramonės įrenginių yra skirti
plataus masto gamybai, kad būtų pasiektas didesnis našumas ir
pelningumas. Kadangi tie įrenginiai neskirti mažesnėms rinkoms,
susidaro nepanaudotas gamybinis pajėgumas, o tai reiškia, kad
pramonės įmonės yra priverstos mažinti gamybos lygį daugiau
negu būtina gamybos sąnaudoms sumažinti, taigi masto ekonomijos galimybės
ribojamos.
Kanarų salų eksporto galimybes
riboja su Kanarų salomis besiribojančių šalių ir
teritorijų (Maroko, Vakarų Sacharos ir Mauritanijos) sumažėjusi
perkamoji galia ir ženklus išsivystymo skirtumas.
Dar vienas Kanarų salų ypatumas,
turintis didelės įtakos čia įsisteigusių veiklos
vykdytojų patiriamoms papildomoms išlaidoms, yra teritorinis susiskaldymas
ir atstumas iki daugumos žaliavų šaltinių, dėl kurio
padidėja transporto išlaidos. Šią problemą pagilino naftos
kainų kilimas, nemažai prisidėjęs prie transporto išlaidų
augimo.
Kanarų salų vandens ištekliai
riboti. Nepakankamas vandens kiekis akivaizdžiai lemia jo kainą ir
dėl to susidaro nepalanki konkurencinė padėtis palyginti su
kitose Ispanijos ar Europos Sąjungos dalyse esančiomis pramonės
šakomis. Tai itin svarbu toms pramonės šakoms, kuriose vanduo naudojamas
kaip svarbi žaliava (pvz., maisto, chemijos, popieriaus), o taip pat toms,
kurioms būdinga daug šaldymo procesų.
Esama projektų dviejose didžiosiose
Kanarų salose įvesti gamtines dujas, tačiau neaišku, kada
šį kurą bus galima efektyviai naudoti. Gamtinių dujų
nebuvimas – svarbus elementas, dėl kurio netenkama konkurencingumo, nes
šilumos ir energijos gamyba naudojant kitus šaltinius yra daug brangesnė.
Kadangi čia nėra perdirbimo
įmonių ir atliekos turi būti gabenamos į žemyninę
valstybės dalį, o nuodingos atliekos valomos ne Kanarų salose,
pramoninių atliekų šalinimas ir nuodingų atliekų valymas
lemia didesnes išlaidas aplinkos apsaugai.
Pirmiau išdėstyti Kanarų salų
ypatumai iš dalies veikia visą vietos gamybą. Todėl tikslinga
patikrinti, kaip galiojančio diferencijuoto mokesčio taikymas
paveikė vietos gamybos rinkos dalį, ir jį pakoreguoti taip, kad
konkurencija nebūtų pernelyg iškraipoma.
Norint gauti išvadas dėl priimtinų
diferencijuotų tarifų, buvo atlikta analizė, kurioje atsižvelgta
ne tik į vidutinę vietos gamybos rinkos dalį 2008–2011 m.
laikotarpiu, bet ir į jos raidą bei suinteresuotųjų
šalių, kurios susisiekė su Komisija, kad pateiktų susijusią
informaciją, duomenis. Analizuojant pramonės šakas, kurios gamina
skirtingais bendraisiais muitų tarifais apmokestinamus produktus, buvo
nagrinėjama ne tik atskirų rinkos dalių, bet ir visų
produktų bendros rinkos dalies raida.  Remiantis šiomis priežastimis
galima paaiškinti tai, kodėl produktai, kurių vidutinė vietos
gamybos rinkos dalis panaši, yra apmokestinami skirtingais maksimaliais
diferencijuotais tarifais.
Tabako atveju siūloma palikti 25 %
diferencijuotą tarifą, o minimalų mokestį už 1000
cigarečių padidinti nuo 6 EUR iki 18 EUR, kaip to
reikalauja Ispanijos valdžios institucijos.
Ispanijos valdžios institucijos į
produktų, kuriems taikomas diferencijuotas mokestis, sąrašą
įtraukė kai kuriuos produktus, kurių vietos gamybos rinkos dalis
itin maža. Ispanijos valdžios institucijos argumentavo tuo, kad ketinama
didinti šių produktų gamybą vietoje, o be diferencijuoto
mokesčio tai būtų neįmanoma.
Bendrai iš 139 produktų, minimų
Ispanijos valdžios institucijų prašyme, 119 produktų atveju Komisija
sutinka su prašomu tarifu, o likusiems 20, Komisijos nuomone, turėtų
būti taikomas mažiau diferencijuotas tarifas, kad būtų užkirstas
kelias galimiems rinkos iškraipymo atvejams.
Remiantis išsamia Komisijos atlikta analize,
galima nustatyti skirtingus produktų sąrašus pagal diferencijuotus mokesčio
tarifus, sektorių ir bendrąjį muitų tarifą:
5 %
Žemės
ūkio ir žuvininkystės produktai:
0207
11/0207 13
Mineralai:
2516 90 00
00/6801/6802
Statybinės
medžiagos:
3816/3824
40 00 00/3824 50/3824 90 45 00/3824 90 70 00/ 3824 90 97 99/ 6809
Cheminės
medžiagos:
2804 30 00
00/2804 40 00 00/3105 20 90 00/3208/3209/3210/3212 90 00 00/3213/3214/3304 99
00 00/3925 90 80 00/ 3401/3402/3406/3814 00 90/3923 90 00 00/4012 11 00/4012 12
00/4012 13/4012 19
Metalo apdirbimo pramonė:
7604/7608
Maisto pramonė:
0210 12 11 00/0210 12 19 00/0210 19 40 00/0210 19 81/0305 41 00/0305 43
00 90/
0901
22 00 00/1101/1102/1601/1602/1704 90 30 00/1704 90 51 00/1704 90 55 00/
1704
90 75 00/1704 90 71 00/1806/1901 20 00 00/1901 90 91 00/1901 90 99/
1904
10 10/1905/2005 20 20/2006 00 31 00/2008 11 96 00/2008 11 98 00/2008 19 92/
2008
19 93/2008 19 95/2008 19 99/2309
Gėrimai:
2009 11/2009 12 00/2009 19/2009 41/2009
49/2009 50/2009 61/2009 71/2009 79/2009 89/ 2009 90/2201/2202/2204
Tekstilė ir oda:
6112 31/6112 41
Popierius:
4818 90 90 00/4823 90 85 90
Poligrafija ir leidyba:
4910
10 %
Žemės ūkio ir žuvininkystės
produktai:
0203 11/0203 12/0203 19/0701 90/0703
Statybinės medžiagos:
2523 29 00 00/
Maisto pramonė:
0210 11 11 00/0210 11 31 00/1905/2105
Popierius:
4808/4819/4823 90 40 00/
15 %
Žemės ūkio ir žuvininkystės
produktai:
0407 21 00 00/0407 29 10 00/0407 90 10 00
Statybinės medžiagos:
2523 90/7010
Cheminės medžiagos:
3809 91 00/3917 21/3917 23/3917 32 00/ 3917 33
00/3917 39 00/3917 40 00/3923 10 00/39 23 21 00/3923 30 10/3924 10 00
Metalo apdirbimo pramonė:
7309 00/7610 10 00 00/9403 20 80 90
Maisto pramonė:
0403/0901 21/1902/2103 20 00 00/2103 30/2103
90 90/2106 90 98/
Gėrimai:
2203/2208 40
Tekstilė ir oda:
6302
Popierius:
4818 10/4818 20/4818 30/4821
Poligrafija ir leidyba
4909/4911
25 %
Tabakas:
2402
Šie produktų sąrašai atitinka 349
straipsnyje nustatytą tikslą priimti konkrečias priemones,
kuriomis būtų atsižvelgiama į atokiausiems rajonams
priklausančių Kanarų salų ypatumus, o konkurencija
nebūtų iškraipoma taip, kad būtų galima pakenkti vidaus
rinkai.
Kai Ispanijos valdžios institucijos pateiks
šio Tarybos sprendimo 2 straipsnyje numatytą ataskaitą,
būtų tikslinga, kad Komisija įvertintų diferencijuotų
tarifų poveikį ir nustatytų pokyčių poreikį. Tuo
metu taip pat būtų svarbu patikrinti, ar tų produktų,
kuriems prašoma taikyti diferencijuotą mokestį ir kurių vietos
gamyba šiuo metu nedidelė, vietos gamyba išaugo.
3.           TEISINIAI PASIŪLYMO
ASPEKTAI
Siūlomų
priemonių santrauka
Leisti Ispanijai
taikyti mažesnį vadinamąjį AIEM mokestį tam tikriems
Kanarų salose gaminamiems produktams arba jiems tokio mokesčio
netaikyti.
Teisinis
pagrindas
SESV 349
straipsnis.
Subsidiarumo
principas
Tik Taryba yra
įgaliota priimti konkrečias atokiausiems regionams skirtas priemones
pagal SESV 349 straipsnį siekiant šiems regionams priderinti
Sutarčių, taip pat bendrų politikos krypčių taikymo
sąlygas, kadangi nuolatinės kliūtys neigiamai veikia
atokiausių regionų socialinę ir ekonominę padėtį.
Todėl
pasiūlymas atitinka subsidiarumo principą.
Proporcingumo
principas
Pasiūlymas
atitinka proporcingumo principą dėl toliau nurodytų
priežasčių.
Pasirinkta
priemonė
Siūloma
priemonė – Tarybos sprendimas.
Kitos
priemonės būtų netinkamos dėl toliau nurodytos priežasties.
Nukrypti leidžiančios nuostatos, kurias
leidžiama taikyti vadovaujantis SESV 349 straipsniu, nurodomos Tarybos
sprendimuose.
4.           POVEIKIS BIUDŽETUI
Pasiūlymas
neturi poveikio Europos Sąjungos biudžetui.
2014/0093 (CNS)
Pasiūlymas
TARYBOS SPRENDIMAS
dėl Kanarų salose taikomo AIEM
mokesčio
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 349 straipsnį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento
nuomonę[7],

laikydamasi specialios teisėkūros
procedūros,
kadangi:
(1)       pagal 349 SESV
straipsnį, atsižvelgdama į atokiausių regionų
struktūros nulemtą socialinę ir ekonominę padėtį,
kurią sunkina jų atokumas, izoliuotumas, mažumas, sunkios
topografinės ir klimato sąlygos bei ekonominė priklausomybė
nuo keleto produktų, Taryba nustato konkrečias priemones, kuriomis
visų pirma siekiama šiems regionams nustatyti Sutarčių, taip pat
bendrų politikos krypčių taikymo sąlygas;
(2)       todėl turėtų
būti priimtos konkrečios priemonės siekiant šiems regionams
nustatyti Sutarties taikymo sąlygas. Priimant priemones reikia atsižvelgti
į konkrečius tų regionų ypatumus ir ribotas jų
galimybes, bet nesumenkinti Bendrijos teisinės tvarkos, taip pat vidaus
rinkos ir bendrų politikos krypčių vientisumo bei darnos;
(3)       vienos pagrindinių
Kanarų salose nustatytų kliūčių visų pirma yra
paslaugų sektoriaus, ypač turizmo, dominavimas regiono gamyboje,
Kanarų salų ekonomikos priklausomybė nuo šio sektoriaus bei
nedidelė pramonės sektoriaus dalis Kanarų salų BVP;
(4)       antra, salynui būdingas
izoliuotumas, dėl kurio užkertamas kelias asmenų, prekių ir
paslaugų judėjimo laisvei. Priklausomybė nuo konkrečių
transporto rūšių, oro transporto ir jūrų transporto
didesnė, nes šios transporto rūšys dar nėra iki galo
liberalizuotos. Kadangi šios transporto rūšys mažiau efektyvios ir
brangesnės už kelių ir geležinkelio transportą, patiriama
daugiau gamybos sąnaudų;
(5)       izoliuotumas lemia ir
didesnes gamybos sąnaudas dėl priklausomybės nuo žaliavų ir
energijos išteklių, būtinybės kaupti atsargas bei sunkumų
apsirūpinti gamybos įranga;
(6)       maža rinka ir žemas eksporto
lygis, geografinis salyno susiskaldymas ir būtinybė išlaikyti
įvairias, bet nedideles gamybos linijas siekiant patenkinti mažos rinkos
poreikius, mažina masto ekonomijos galimybes;
(7)       daugeliu atvejų sunkiau
arba brangiau gauti specializuotų ir techninio aptarnavimo paslaugų,
apmokyti vadovus ir specialistus, samdyti subrangovus ar plėtoti
verslą už Kanarų salų rinkos ribų. Be to, dėl
ribotų platinimo galimybių sukaupiama per daug atsargų;
(8)       kalbant apie aplinkos
apsaugos sritį, pramoninių atliekų šalinimas ir nuodingų
atliekų valymas lemia didesnes išlaidas aplinkos apsaugai. Šios išlaidos
didesnės dėl to, kad čia esančios perdirbimo
įmonės perdirba tik tam tikrus produktus, taigi atliekos turi
būti gabenamos į žemyninę valstybės dalį, o nuodingos
atliekos valomos ne Kanarų salose;
(9)       remiantis visa šia
informacija ir Ispanijos valdžios institucijų pranešimu, rekomenduotina
atnaujinti leidimą dėl mokesčio taikymo produktams, nurodytiems
sąraše, pagal kurį vietos produktai gali būti atleidžiami nuo
mokesčio;
(10)     2002 m. birželio
20 d. Tarybos sprendimu 2002/546/EB[8],
priimtu remiantis EB sutarties 299 straipsniu, iš pradžių Ispanijai buvo
leista iki 2011 m. gruodžio 31 d. taikyti mažesnį
vadinamąjį Arbitrio sobre Importaciones y Entregas de Mercancías
en las Islas Canarias (toliau – AIEM) mokestį tam tikriems Kanarų
salose gaminamiems produktams arba jiems tokio mokesčio netaikyti.
Minėto sprendimo priede pateiktas produktų, kuriems galima taikyti
mažesnį mokestį arba jo netaikyti, sąrašas. Vietoje gaminamiems
ir kitiems produktams taikomo mokesčio tarifų skirtumas, priklausomai
nuo produktų, negali būti didesnis nei 5, 15 ar 25 procentinių
punktų;
(11)     2011 m. gruodžio
19 d. Tarybos sprendimu Nr. 895/2011/ES[9], kuriuo iš dalies
keičiamas Tarybos sprendimas 2002/546/EB, pastarojo taikymo laikotarpis
pratęstas iki 2013 m. gruodžio 31 d.;
(12)     2013 m. gruodžio
17 d. Tarybos sprendimu Nr. 1413/2013/ES[10], kuriuo iš dalies
keičiamas Tarybos sprendimas 2002/546/EB, pastarojo taikymo laikotarpis
pratęstas iki 2014 m. birželio 30 d.;
(13)     AIEM mokesčiu siekiama
savarankiško Kanarų salų pramonės gamybos sektorių
vystymosi ir salų ekonomikos įvairinimo;
(14)     didžiausios leidžiamos taikyti
lengvatos susijusiems pramonės produktams – priklausomai nuo sektoriaus ir
produkto – svyruoja nuo 5 % iki 15 %;
(15)     tačiau didžiausia
lengvata, taikytina galutiniams tabako gaminiams, yra didesnė, kadangi
tabako sektorius yra išimtinis atvejis. Tabako pramonės, kuri Kanarų
salose labai išplėtota, apimtys kelerius metus smarkiai mažėjo.
Esminė vietos tabako gamybos nuosmukio Kanarų salose priežastis –
anksčiau aprašytos tradicinės kliūtys, patiriamos dėl
izoliuotumo. Esama pagrindo palikti didelę lengvatą tabakui.
Mokesčio lengvata yra tiesiogiai susijusi su tikslu išlaikyti gamybą
Kanarų salose;
(16)     mokesčio ir iš jo
surenkamų pajamų paskirstymas nacionaliniu lygmeniu prisideda prie
Kanarų salų socialinės ir ekonominės plėtros skatinimo
tikslų. Iš šio mokesčio gautų pajamų įtraukimas į
Kanarų salų ekonominės ir mokesčių sistemos lėšas
ir jo panaudojimas ekonominės ir socialinės plėtros strategijai
yra teisinė prievolė;
(17)     priemonės turi būti
taikomos 6,5 metų. Tačiau reikės įvertinti jų
rezultatus. Todėl Ispanijos institucijos ne vėliau kaip iki
2017 m. rugsėjo 30 d. privalo pateikti Komisijai ataskaitą
dėl 1 straipsnyje nurodytų priemonių taikymo, kad būtų
galima patikrinti taikytų priemonių poveikį ir jų
indėlį skatinant ar išlaikant vietos ekonominės veiklos
rūšis, atsižvelgiant į atokiausiems regionams iškylančias
kliūtis. Pagal tai prireikus bus pakoreguota taikymo sritis ir pagal
Bendrijos taisykles patvirtintos mokesčio lengvatos;
(18)     mokesčio lengvata,
taikoma AIEM, turi išlikti proporcinga, kad nebūtų sumenkinamas
Sąjungos teisinės tvarkos vientisumas bei darna, taip pat
neiškreiptos konkurencijos vidaus rinkoje apsauga ir valstybės pagalbos
politika;
(19)     šis sprendimas neturi
įtakos galimam SESV 107 ir 108 straipsnių taikymui,
PRIĖMĖ ŠĮ
SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1.         Nukrypstant nuo Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo 28, 30 ir 110 straipsnių nuostatų,
Ispanijos valdžios institucijoms leidžiama iki 2020 m. gruodžio 31 d.
priede išvardytiems Kanarų salose gaminamiems produktams nustatyti
mažesnį vadinamąjį Arbitrio sobre las Importaciones y
Entregas de Mercancias en las islas Canarias (AIEM) mokestį arba jiems
tokio mokesčio netaikyti. Šios lengvatos turi būti ekonominės ir
socialinės Kanarų salų plėtros strategijos dalis ir
padėti skatinti vietos veiklą.
2.         Taikant 1 straipsnyje nurodytą
mažesnį mokestį arba atleidimą nuo mokesčio, skirtumas
negali viršyti:
a) 5 % priedo A dalyje išvardytiems
produktams;
b) 10 % priedo B dalyje išvardytiems
produktams;
c) 15 % priedo C dalyje išvardytiems
produktams;
d) 25 % priedo D dalyje išvardytiems produktams.
Tačiau Ispanijos valdžios institucijos gali nustatyti ne didesnį negu
18 EUR už 1 000 cigarečių minimalų mokestį
cigaretėms, kuris taikytinas tik tuo atveju, jeigu AIEM mokestis,
susidaręs pritaikius įprastas apmokestinimo formas, yra mažesnis už
šią sumą.
2 straipsnis
Ispanijos institucijos ne vėliau kaip iki
2017 m. rugsėjo 30 d. pateikia Komisijai ataskaitą dėl
1 straipsnyje nurodytų priemonių taikymo, kad būtų galima
patikrinti taikytų priemonių poveikį ir jų indėlį
skatinant ir išlaikant vietos ekonominės veiklos rūšis, atsižvelgiant
į atokiausiems regionams iškylančias kliūtis.
Remdamasi tuo, Komisija teikia ataskaitą
Tarybai su išsamia ekonomine ir socialine analize ir, jei taikoma, su
pasiūlymu priderinti šio sprendimo nuostatas.
3 straipsnis
Šis sprendimas taikomas nuo 2014 m.
liepos 1 d.
4 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Ispanijos Karalystei.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 179, 2002 7 9, p. 22–27.
[2]               OL C 54, 2006 3 4, p. 13.
[3]               OL C 237, 2011 8 13, p. 1.
[4]               OL L 345, 2011 12 29, p. 17.
[5]               OL C 209, 2013 7 23, p. 1.
[6]               OL L 353, 2013 12 28, p. 13, 14.
[7]               OL C […].
[8]               OL L 179, 2001 7 29, p. 22.
[9]               OL L 345, 2011 12 29, p. 17.
[10]             OL L 353, 2013 12 28, p. 13, 14.
PRIEDAS
A. Produktų, nurodytų 1
straipsnio 2 dalies a punkte, sąrašas pagal Bendrojo muitų tarifo
nomenklatūrą
Žemės
ūkio ir žuvininkystės produktai:
0207
11/0207 13
Mineralai:
2516 90 00
00/6801/6802
Statybinės
medžiagos:
3816/3824
40 00 00/3824 50/3824 90 45 00/3824 90 70 00/ 3824 90 97 99/ 6809
Cheminės
medžiagos:
2804 30 00
00/2804 40 00 00/3105 20 90 00/3208/3209/3210/3212 90 00 00/3213/3214/3304 99
00 00/3925 90 80 00/ 3401/3402/3406/3814 00 90/3923 90 00 00/4012 11 00/4012 12
00/4012 13/4012 19
Metalo apdirbimo pramonė:
7604/7608
Maisto pramonė:
0210 12 11 00/0210 12 19 00/0210 19 40 00/0210 19 81/0305 41 00/0305 43
00 90/
0901
22 00 00/1101/1102/1601/1602/1704 90 30 00/1704 90 51 00/1704 90 55 00/
1704
90 75 00/1704 90 71 00/1806/1901 20 00 00/1901 90 91 00/1901 90 99/
1904
10 10/1905/2005 20 20/2006 00 31 00/2008 11 96 00/2008 11 98 00/2008 19 92/
2008
19 93/2008 19 95/2008 19 99/2309
Gėrimai:
2009 11/2009 12 00/2009 19/2009 41/2009
49/2009 50/2009 61/2009 71/2009 79/2009 89/ 2009 90/2201/2202/2204
Tekstilė ir oda:
6112 31/6112 41
Popierius:
4818 90 90 00/4823 90 85 90
Poligrafija ir leidyba:
4910
B. Produktų, nurodytų 1
straipsnio 2 dalies b punkte, sąrašas pagal Bendrojo muitų tarifo
nomenklatūrą
Žemės ūkio ir žuvininkystės
produktai:
0203 11/0203 12/0203 19/0701 90/0703
Statybinės medžiagos:
2523 29 00 00/
Maisto pramonė:
0210 11 11 00/0210 11 31 00/1905/2105
Popierius:
4808/4819/4823 90 40 00
C. Produktų, nurodytų 1
straipsnio 2 dalies c punkte, sąrašas pagal Bendrojo muitų tarifo
nomenklatūrą
Žemės ūkio ir žuvininkystės
produktai:
0407 21 00 00/0407 29 10 00/0407 90 10 00
Statybinės medžiagos:
2523 90/7010
Cheminės medžiagos:
3809 91 00/3917 21/3917 23/3917 32 00/ 3917 33
00/3917 39 00/3917 40 00/3923 10 00/39 23 21 00/3923 30 10/3924 10 00
Metalo apdirbimo pramonė:
7309 00/7610 10 00 00/9403 20 80 90
Maisto pramonė:
0403/0901 21/1902/2103 20 00 00/2103 30/2103
90 90/2106 90 98/
Gėrimai:
2203/2208 40
Tekstilė ir oda:
6302
Popierius:
4818 10/4818 20/4818 30/4821
Poligrafija ir leidyba:
4909/4911
D. Produktų, nurodytų 1
straipsnio 2 dalies d punkte, sąrašas pagal Bendrojo muitų tarifo
nomenklatūrą
Tabakas:
2402