               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 10 18
            COM(2017) 606 final
            2017/0265(NLE)
            Pasiūlymas
            TARYBOS SPRENDIMAS
            dėl Europos Tarybos konvencijos dėl terorizmo prevencijos (CETS Nr. 196) sudarymo Europos Sąjungos vardu

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.PASIŪLYMO DALYKAS

               Europos Tarybos konvencija dėl terorizmo prevencijos (Konvencija Nr. 196) pateikta pasirašyti 2005 m. gegužės 16 d. Europos Sąjunga Konvenciją Nr. 196 pasirašė 2015 m. spalio 22 d.
                  1
                Šis pasiūlymas susijęs su sprendimu Sąjungos vardu sudaryti Konvenciją Nr. 196. Jis turi būti skaitomas kartu su pasiūlymu, susijusiu su sprendimu sudaryti Papildomą protokolą (Konvencija Nr. 217), kuriuo papildoma Konvencija dėl terorizmo prevencijos (Konvencija Nr. 196).

               2.PASIŪLYMO APLINKYBĖS

               Konvencijos Nr. 196 tikslas – sustiprinti jos Šalių pastangas užkirsti kelią terorizmui ir jo neigiamam poveikiui, daromam galimybei visapusiškai naudotis žmogaus teisėmis, visų pirma teise į gyvybę (2 straipsnis), ir nacionalinėmis priemonėmis, ir per tarptautinį bendradarbiavimą. Taigi Konvencija Nr. 196 kriminalizuojamos šios tyčinės veikos: viešas teroristinio nusikaltimo kurstymas (5 straipsnis), verbavimas terorizmo tikslais (6 straipsnis), mokymas terorizmo tikslais (7 straipsnis), pagalba vykdant šias veikas ir bendrininkavimas, skatinimas ir bandymas vykdyti šias veikas (vadinamieji papildomi nusikaltimai, apibrėžti 9 straipsnyje). 1 straipsnyje apibrėžta „teroristinio nusikaltimo“ sąvoka, susijusi su veikomis, išvardytomis Konvencijos Nr. 196 I priede.

               Šias nuostatas, kuriomis apibrėžtos nusikalstamos veikos, papildo nuostatos, kuriomis nustatoma juridinių asmenų atsakomybė už minėtus nusikaltimus (10 straipsnis) ir sąlygos sankcijoms ir bausmėms (11 straipsnis). Šių veikų kriminalizavimo nustatymas, įgyvendinimas ir taikymas priklauso nuo sąlygų ir pagrindinių teisių apsaugos priemonių, kaip nustatyta 12 straipsnyje. Konvencijoje Nr. 196 nustatytos joje apibūdintų nusikaltimų jurisdikcijos taisyklės (14 straipsnis). Joje nustatyta pareiga vykdyti tyrimus (15 straipsnis), traukti asmenis baudžiamojon atsakomybėn ir juos išduoti (18 straipsnis). Kartu su šiomis priemonėmis nustatytos taisyklės, susijusios su terorizmo aukų apsauga, kompensacijomis ir parama joms (13 straipsnis), nacionaline prevencijos politika (3 straipsnis) ir tarptautiniu bendradarbiavimu prevencijos srityje (4 straipsnis). Konvencijoje Nr. 196 taip pat yra keletas nuostatų, kuriomis siekiama stiprinti tarptautinį bendradarbiavimą baudžiamosiose bylose teikiant savitarpio teisinę pagalbą, įskaitant spontaninį keitimąsi informacija (17 ir 22 straipsniai) ir ekstradiciją (19, 20 ir 21 straipsniai), kuriems taikoma išlyga dėl nediskriminavimo (21 straipsnis).

               Konvencijoje Nr. 196 nustatyta, kad ji teikiama pasirašyti Europos Sąjungai (Konvencijos 23 straipsnio 1 dalis). Be to, į ją įtraukta atskyrimo nuostata, kuria užtikrinama, kad Europos Sąjungos valstybių narių tarpusavio santykiams būtų taikomos ES taisyklės (26 straipsnio 3 dalis).

               Konvencija Nr. 196 įsigaliojo 2007 m. birželio 1 d. – po to, kai ją pasirašė šešios Šalys, iš kurių keturios yra Europos Tarybos valstybės narės. 2017 m. vasario 21 d. Konvenciją buvo ratifikavusios dvidešimt trys ES valstybės narės ir visos ES valstybės narės buvo ją pasirašiusios
                  2
               .

               Papildomą protokolą (Konvencija Nr. 217) Europos Taryba priėmė 2015 m. gegužės 19 d. Konvencija Nr. 196 papildoma Papildomu protokolu, kuris įsigaliojo 2017 m. liepos 1 d. Nesant Konvencijos Nr. 196 Šalimi neįmanoma būti Papildomo protokolo Šalimi
                  3
               .

               Europos Sąjunga pasirašė Konvenciją Nr. 196 ir jos Papildomą protokolą
                  4
               .

               3.PASIŪLYMO TEIKIMO PRIEŽASTYS

               Terorizmas – pasaulinis reiškinys, kuris kelia vis didesnę grėsmę pagrindinėms teisėms, demokratijai ir teisinės valstybės principui Europos Sąjungoje ir visame pasaulyje. Teroristiniai išpuoliai paliečia visus. Terorizmo aukomis gali tapti bet kurios šalies piliečiai.

               Europos Sąjungoje ir kitur pasaulyje pastaraisiais metais įvykdyti teroristiniai išpuoliai – tai nepriimtinas principų, kuriais grindžiamos mūsų demokratinės visuomenės, pažeidimas. Tokios ilgalaikės grėsmės akivaizdoje Europos Sąjunga kaip niekada anksčiau privalo veikti vieningai ir skatinti laikytis principų, kurie yra jos egzistencijos pamatas, bei juos puoselėti.

               Kovos su terorizmu veiksmus reikėtų stiprinti ne tik nacionaliniu, bet ir Europos bei dar platesniu lygmenimis. Dėl tarpvalstybinio terorizmo pobūdžio reikalingas glaudus tarptautinis bendradarbiavimas. Bendru susitarimu dėl teroristinių ir su terorizmu susijusių nusikaltimų, papildytu nuostatomis, kuriomis supaprastinamas nacionalinių valdžios institucijų bendradarbiavimas, kaip nustatyta Konvencijoje Nr. 196, prisidedama prie tolesnio baudžiamosios teisės priemonių veiksmingumo didinimo ir bendradarbiavimo Sąjungos bei tarptautiniu lygmenimis.

               Konvencija Nr. 196 susijusi su teroristinių ir su terorizmu susijusių veikų kriminalizavimu, taip pat tarptautiniu bendradarbiavimu tiriant tokius nusikaltimus, ir terorizmo aukų apsauga, kompensacijomis ir parama joms. Sutartimis, visų pirma SESV trečiosios dalies V antraštinės dalies nuostatomis, ES suteikiama kompetencija veikti srityje, kuriai taikoma Konvencija Nr. 196. Tai grindžiama tuo, kad Sąjunga jau yra priėmusi priemones įvairiose srityse, kurioms taikoma Konvencija Nr. 196, kaip antai:

               ·Direktyva (ES) 2017/541 dėl kovos su terorizmu
                  5
               , pakeičianti Tarybos pamatinį sprendimą 2002/475/TVR dėl kovos su terorizmu su pakeitimais, padarytais Pamatiniu sprendimu 2008/919/TVR, valstybių narių, kurioms ši direktyva privaloma, atžvilgiu;

               ·Tarybos sprendimas 2005/671/TVR dėl keitimosi informacija ir bendradarbiavimo teroristinių nusikaltimų srityje
                  6
               ;

               ·Direktyva (ES) 2012/29, kuria nustatomi būtiniausi nusikaltimų aukų teisių, paramos joms ir jų apsaugos standartai ir kuria pakeičiamas Tarybos pamatinis sprendimas 2001/220/TVR
                  7
               ;

               ·Tarybos direktyva (EB) 2004/80 dėl žalos atlyginimo aukoms
                  8
               ;

               ·Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2011/99 dėl Europos apsaugos orderio
                  9
               ;

               ·Tarybos pamatinis sprendimas 2009/948/TVR dėl jurisdikcijos įgyvendinimo kolizijų baudžiamuosiuose procesuose prevencijos ir sprendimo
                  10
               ;

               ·Tarybos pamatinis sprendimas 2002/465/TVR dėl jungtinių tyrimo grupių
                  11
               ;

               ·2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimas 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos
                  12
               ;

               ·Direktyva (ES) 2014/41 dėl Europos tyrimo orderio baudžiamosiose bylose
                  13
               ;

               ·Konvencija dėl Europos Sąjungos valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose
                  14
               ;

               ·Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo
                  15
               ;

               ·2006 m. gruodžio 18 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2006/960/TVR dėl keitimosi informacija ir žvalgybos informacija tarp Europos Sąjungos valstybių narių teisėsaugos institucijų supaprastinimo
                  16
               ;

               ·2008 m. birželio 23 d. Tarybos sprendimas 2008/615/TVR dėl tarpvalstybinio bendradarbiavimo gerinimo, visų pirma kovos su terorizmu ir tarpvalstybiniu nusikalstamumu srityje (Priumo sprendimas)
                  17
               .

               Todėl Europos Sąjunga priėmė išsamų kovos su terorizmu teisės aktų rinkinį. Taip parodoma, kad valstybės narės, vykdydamos tarptautinius įsipareigojimus kovos su terorizmu srityje, turi veikti per ES institucijas.

               Po Direktyvos dėl kovos su terorizmu priėmimo Europos Sąjunga yra pasirengusi galutinai įvykdyti įsipareigojimą tapti Papildomo protokolo Šalimi sudarydama tą dokumentą. Tai galima padaryti tik sudarant Konvenciją Nr. 196, ne vėliau kaip jos Papildomo protokolo sudarymo metu.

               4.TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI

               Teisinio pagrindo Sąjungos teisės aktui parinkimas turi būti grindžiamas objektyviais kriterijais, kuriems gali būti taikoma teisminė kontrolė; tai apima teisės akto tikslą ir turinį
                  18
               . Jei išnagrinėjus Europos Sąjungos aktą paaiškėja, kad juo siekiama dviejų tikslų arba tikslas turi dvi sudedamąsias dalis, ir jei vieną iš šių tikslų arba vieną iš šių dalių galima išskirti kaip pagrindinį (pagrindinę) ar dominuojantį (dominuojančią), o kitą tik kaip papildomą, aktas turi būti grindžiamas tik vienu teisiniu pagrindu – tuo, kurio reikalauja pagrindinis ar dominuojantis tikslas arba pagrindinė ar dominuojanti sudedamoji dalis.

               Svarbiausias Konvencijos Nr. 196 tikslas – nustatyti su terorizmu susijusias nusikalstamas veikas, kurios priskiriamos Sąjungos kompetencijai pagal SESV 83 straipsnio 1 dalį. Todėl Konvencijos Nr. 196 pasirašymo materialinis teisinis pagrindas yra SESV 83 straipsnio 1 dalis.

               SESV 218 straipsnio 6 dalyje nustatyta, kad Taryba, remdamasi derybininko pasiūlymu, priima sprendimą dėl susitarimo sudarymo. SESV 218 straipsnio 6 dalies a punkte nustatyta, kad tais atvejais, kai susitarimas apima sritis, kurioms taikoma įprasta teisėkūros procedūra, Taryba, prieš priimdama sprendimą dėl susitarimo sudarymo, turi gauti Europos Parlamento pritarimą.

               Konvencija Nr. 196 apima sritis, kurioms taikoma įprasta teisėkūros procedūra, visų pirma – bendrų būtiniausių taisyklių dėl nusikalstamų veikų terorizmo srityje nustatymas, taip pat policijos ir teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose (SESV 82 straipsnis, 83 straipsnio 1 dalis ir 87 straipsnis). Todėl siūlomo sprendimo procedūrinis teisinis pagrindas yra SESV 218 straipsnio 6 dalies a punktas.

               5.TERITORINIS TAIKYMAS

               Pagal Europos Sąjungos sutarties 22 protokolą Europos Sąjungos pasirašyta ir sudaryta Konvencija Nr. 196 yra privaloma visoms ES valstybėms narėms, išskyrus Daniją, ir jose taikomas. Pagal Europos Sąjungos sutarties 21 protokolą Europos Sąjungos pasirašyta ir sudaryta Konvencija Nr. 196 yra privaloma Jungtinei Karalystei ir joje taikoma tik jeigu ši valstybė narė praneša Tarybai, kad ji pageidauja dalyvauti priimant ir taikant šią priemonę. Airijai Pamatinis sprendimas 2002/475/TVR yra privalomas, todėl ji dalyvauja priimant šį sprendimą.

               2017/0265 (NLE)

               Pasiūlymas

               TARYBOS SPRENDIMAS

               dėl Europos Tarybos konvencijos dėl terorizmo prevencijos (CETS Nr. 196) sudarymo Europos Sąjungos vardu

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 83 straipsnio 1 dalį kartu su 218 straipsnio 6 dalies a punktu,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,

               atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą,

               kadangi:

               (1)remiantis 2015 m. rugsėjo 18 d. Tarybos sprendimu (ES) 2015/1913
                  19
               , 2015 m. spalio 22 d. pasirašyta Europos Tarybos konvencija dėl terorizmo prevencijos (CETS Nr. 196);

               (2)Europos Tarybos konvencijos dėl terorizmo prevencijos (toliau – CETS Nr. 196; Konvencija) 23 straipsnyje nurodyta, kad Konvenciją turi patvirtinti Europos Sąjunga;

               (3)Sąjunga jau yra priėmusi priemones įvairiose srityse, kurioms taikoma Konvencija;

               (4)Airijai Tarybos pamatinis sprendimas 2002/475/TVR
                  20
                yra privalomas, todėl ji dalyvauja priimant šį sprendimą;

               (5)[pagal prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėto Protokolo (Nr. 21) dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės 3 straipsnį Jungtinė Karalystė pranešė apie savo pageidavimą dalyvauti priimant ir taikant šį sprendimą;
                  ARBA
                  pagal Protokolo Nr. 21 dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės, pridėto prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo, 1 ir 2 straipsnius ir nedarant poveikio to protokolo 4 straipsniui, Jungtinė Karalystė nedalyvauja priimant šį sprendimą ir jis nėra jai privalomas ar taikomas;]

               (6)pagal prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėto Protokolo (Nr. 22) dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šį sprendimą ir jis jai nėra privalomas ar taikomas;

               (7)todėl Konvencijai turėtų būti pritarta Europos Sąjungos vardu,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               Sąjungos vardu patvirtinama Europos Tarybos konvencija dėl terorizmo prevencijos (CETS Nr. 196).

               Konvencijos tekstas pateikiamas šio sprendimo priede.

               2 straipsnis

               Tarybos pirmininkas paskiria asmenį, kuris įgaliojamas Europos Sąjungos vardu deponuoti Konvencijos 23 straipsnyje nurodytą patvirtinimo dokumentą ir taip išreikšti Europos Sąjungos sutikimą būti saistomai Konvencijos.

               3 straipsnis

               Šis sprendimas įsigalioja jį priėmus
                  21
               .

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)
                  2015 m. rugsėjo 18 d. Tarybos sprendimas (ES) 2015/1913 dėl Europos Tarybos konvencijos dėl terorizmo prevencijos (CETS Nr. 196) pasirašymo Europos Sąjungos vardu (OL L 280, 2015 10 24, p. 22) ir 2015 m. rugsėjo 18 d. Tarybos sprendimas (ES) 2015/1914 dėl Europos Tarybos konvencijos dėl terorizmo prevencijos (CETS Nr. 196) papildomo protokolo pasirašymo Europos Sąjungos vardu (OL L 280, 2015 10 24, p. 24).

                     (2)
                  Europos Tarybos sutarčių biuras,
                  Konvenciją Nr. 196 pasirašiusių ir ratifikavusių šalių lentelė
                  , 2017 m. rugpjūčio 29 d. duomenys.

                     (3)
                  Žr. Papildomo protokolo 10 straipsnį.

                     (4)
                  2015 m. rugsėjo 18 d. Tarybos sprendimas (ES) 2015/1913 dėl Europos Tarybos konvencijos dėl terorizmo prevencijos (CETS Nr. 196) pasirašymo Europos Sąjungos vardu (OL L 280, 2015 10 24, p. 22) ir 2015 m. rugsėjo 18 d. Tarybos sprendimas (ES) 2015/1914 dėl Europos Tarybos konvencijos dėl terorizmo prevencijos (CETS Nr. 196) papildomo protokolo pasirašymo Europos Sąjungos vardu (OL L 280, 2015 10 24, p. 24).

                     (5)
                  Direktyva (ES) 2017/541 dėl kovos su terorizmu, pakeičianti Tarybos pamatinį sprendimą 2002/475/TVR ir iš dalies keičianti Tarybos sprendimą 2005/671/TVR (OL L 88, 2017 3 31, p. 6).

                     (6)
                  OL L 253, 2005 9 29, p. 22.

                     (7)
                  OL L 315, 2012 11 14, p. 57.

                     (8)
                  OL L 261, 2004 8 6, p. 15.

                     (9)
                  OL L 338, 2011 12 21, p. 2.

                     (10)
                  OL L 328, 2009 12 15, p. 42.

                     (11)
                  OL L 162, 2002 6 20, p. 1.

                     (12)
                  OL L 190, 2002 7 18, p. 1.

                     (13)
                  OL L 130, 2014 5 1, p. 1.

                     (14)
                  2000 m. gegužės 29 d. Tarybos aktas, patvirtinantis Konvenciją dėl Europos Sąjungos valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose (OL C 197, 2000 7 12, p. 1).

                     (15)
                  OL L 239, 2000 9 22, p. 19.

                     (16)
                  OL L 386, 2006 12 29, p. 89.

                     (17)
                  OL L 210, 2008 6 6, p. 1.

                     (18)
                  Byla C-377/12, Komisija / Taryba, 34 punktas.

                     (19)
                  OL L 280, 2015 10 24, p. 22.

                     (20)
                  2002 m. birželio 13 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2002/475/TVR dėl kovos su terorizmu (OL L 164, 2002 6 22, p. 3).

                     (21)
                  Konvencijos įsigaliojimo Europos Sąjungoje datą Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbs Tarybos Generalinis sekretoriatas.

    ---documentbreak---

               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 10 18
            COM(2017) 606 final
            PRIEDAS
            prie
            Pasiūlymo dėl
            Tarybos sprendimo dėl Europos Tarybos Konvencijos dėl terorizmo prevencijos (CETS Nr. 196) sudarymo Europos Sąjungos vardu

               PRIEDAS

               prie

               Pasiūlymo dėl

               Tarybos sprendimo dėl Europos Tarybos Konvencijos dėl terorizmo prevencijos (CETS Nr. 196) sudarymo Europos Sąjungos vardu

               Europos Tarybos Konvencija dėl terorizmo prevencijos

               Varšuva, 2005 m. gegužės 16 d.

               Preambulė

               Europos Tarybos valstybės narės ir kitos šią Konvenciją pasirašiusios valstybės,

               manydamos, kad Europos Tarybos tikslas – siekti didesnės savo narių vienybės;

               pripažindamos bendradarbiavimo su kitomis šios Konvencijos Šalimis stiprinimo svarbą;

               norėdamos imtis veiksmingų terorizmo prevencijos priemonių ir kovoti visų pirma su viešu kurstymu daryti teroristinius nusikaltimus, verbavimu ir mokymu terorizmo tikslais;

               žinodamos, kad rimtą susirūpinimą kelia padažnėję teroristiniai nusikaltimai ir didėjanti terorizmo grėsmė;

               žinodamos, į kokią pavojingą padėtį patenka nuo teroro aktų nukentėję asmenys, ir dėl to dar kartą patvirtindamos savo tvirtą solidarumą su teroro aktų aukomis ir jų šeimomis;

               pripažindamos, kad teroristiniai nusikaltimai ir šioje Konvencijoje nurodyti nusikaltimai, kad ir kas juos įvykdytų, jokiomis aplinkybėmis nepateisinami dėl politinių, filosofinių, ideologinių, rasinių, etninių, religinių ar panašių sumetimų, ir prisimindamos visų Šalių įsipareigojimą užkirsti kelią tokiems nusikaltimams ir, jei kelias neužkertamas, patraukti už juos baudžiamojon atsakomybėn, taip pat užtikrinti, kad už tokius nusikaltimus būtų baudžiama pagal jų sunkumą;

               prisimindamos, kad būtina stiprinti kovą su terorizmu, ir dar kartą patvirtindamos, kad visomis priemonėmis, kurių imamasi teroristinių nusikaltimų prevencijos ar kovos su jais srityje, būtina paisyti teisės viršenybės ir demokratinių vertybių, žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių, taip pat kitų tarptautinės teisės nuostatų, įskaitant, kai taikytina, tarptautinę humanitarinę teisę;

               pripažindamos, kad šia Konvencija neketinama paveikti nustatytų principų, susijusių su saviraiškos laisve ir asociacijų laisve;

               prisimindamos, kad dėl savo pobūdžio ar aplinkybių teroro aktų tikslas yra stipriai įbauginti gyventojus arba neteisėtai priversti vyriausybę ar tarptautinę organizaciją atlikti bet kokį veiksmą ar susilaikyti nuo jo arba rimtai destabilizuoti ar sugriauti pagrindines politines, konstitucines, ekonomines ar socialines šalies arba tarptautinės organizacijos struktūras,

               susitarė:

               1 straipsnis. Terminai

               1.Šioje Konvencijoje „teroristinis nusikaltimas“ – bet kokie nusikaltimai, kurių aprėptis ir apibrėžtis pateiktos vienoje iš priede išvardytų tarptautinių sutarčių.

               2.Valstybė arba Europos bendrija, kuri nėra priede išvardytų tarptautinių sutarčių šalis, deponuodama savo ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo ar prisijungimo dokumentus, gali pareikšti, kad taikant šią Konvenciją tokiai Šaliai tokia tarptautinė sutartis bus laikoma neįtraukta į priedą. Toks pareiškimas netenka galios, kai tik tokį pareiškimą padariusiai šios Konvencijos Šaliai įsigalioja ta tarptautinė sutartis; apie tokį įsigaliojimą minėta šios Konvencijos Šalis praneša Europos Tarybos generaliniam sekretoriui.

               2 straipsnis. Tikslas

               Šios Konvencijos tikslas – sustiprinti jos Šalių pastangas užkirsti kelią terorizmui ir jo neigiamam poveikiui, daromam galimybei naudotis visomis žmogaus teisėmis, visų pirma teise į gyvybę, ir nacionalinėmis priemonėmis, ir per tarptautinį bendradarbiavimą, deramai atsižvelgiant į Šalių sudarytas galiojančias daugiašales ar dvišales sutartis arba susitarimus.

               3 straipsnis. Nacionalinė prevencijos politika

               1.Šalys imasi atitinkamų priemonių, visų pirma teisėsaugos institucijų ir kitų įstaigų mokymo srityje, švietimo, kultūros, informacijos, žiniasklaidos ir visuomenės sąmoningumo didinimo srityse, siekdamos užkirsti kelią teroristiniams nusikaltimams ir jų neigiamam poveikiui, kartu laikydamosi įsipareigojimų žmogaus teisių apsaugos srityje, nustatytų, kai taikytina tai Šaliai, Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijoje, Tarptautiniame pilietinių ir politinių teisių pakte, ir kitų įsipareigojimų pagal tarptautinę teisę.

               2.Šalys imasi tokių priemonių, kurių gali prireikti gerinant ir plėtojant nacionalinių institucijų bendradarbiavimą, siekiant užkirsti kelią teroristiniams nusikaltimams ir jų neigiamam poveikiui, inter alia:

               a.keičiantis informacija;

               b.stiprinant fizinę asmenų ir infrastruktūros apsaugą;

               c.tobulinant civilinių avarinių situacijų mokymo ir koordinavimo planus.

               3.Šalys skatina toleranciją kviesdamos į religijų ir kultūrų dialogą, prireikus įtraukdamos nevyriausybines organizacijas ir kitus pilietinės visuomenės veikėjus, kad būtų užkirstas kelias įtampai, galinčiai prisidėti prie teroristinių nusikaltimų darymo.

               4.Šalys stengiasi informuoti visuomenę apie teroristinius ir kitus šioje Konvencijoje nurodytus nusikaltimus, jų priežastis ir sunkumą, taip pat apie jų keliamą pavojų ir padrąsinti visuomenę teikti faktinę, konkrečią pagalbą Šalių kompetentingoms institucijoms, galinčioms prisidėti prie teroristinių nusikaltimų ir šioje Konvencijoje nurodytų nusikaltimų prevencijos.

               4 straipsnis. Tarptautinis bendradarbiavimas prevencijos srityje

               Šalys, prireikus ir deramai atsižvelgdamos į savo pajėgumus, padeda viena kitai ir remia viena kitą, siekdamos sustiprinti savo gebėjimus užkirsti kelią teroristiniams nusikaltimams, įskaitant informacijos ir geriausios patirties mainus, taip pat mokymą ir kitas bendras prevencinio pobūdžio pastangas.

               5 straipsnis. Viešas teroristinio nusikaltimo kurstymas

               1.Šioje Konvencijoje „viešas teroristinio nusikaltimo kurstymas“ – informacijos skleidimas ar kitokios pastangos padaryti ją prieinamą visuomenei, siekiant paskatinti daryti teroristinį nusikaltimą, kai toks elgesys, kuriuo tiesiogiai arba netiesiogiai skatinama daryti teroristinius nusikaltimus, kelia pavojų, kad gali būti padarytas vienas ar keli tokie nusikaltimai.

               2.Šalys patvirtina tokias priemones, kurių gali prireikti, kad viešas kurstymas daryti teroristinį nusikaltimą, kaip apibrėžta šio straipsnio 1 dalyje, kai tai daroma neteisėtai ir tyčia, pagal Šalies nacionalinę teisę būtų laikomas nusikaltimu.

               6 straipsnis. Verbavimas terorizmo tikslais

               1.Šioje Konvencijoje „verbavimas terorizmo tikslais“ – kito asmens skatinimas daryti teroristinį nusikaltimą arba dalyvauti jį darant, arba prisijungti prie susivienijimo ar grupės, siekiant prisidėti prie vieno ar daugiau teroristinių to susivienijimo ar grupės nusikaltimų darymo.

               2.Šalys patvirtina tokias priemones, kurių gali prireikti, kad verbavimas terorizmo tikslais, kaip apibrėžta šio straipsnio 1 dalyje, kai tai daroma neteisėtai ir tyčia, pagal Šalies nacionalinę teisę būtų laikomas nusikaltimu.

               7 straipsnis. Mokymas terorizmo tikslais

               1.Šioje Konvencijoje „mokymas terorizmo tikslais“ – nurodymų, kaip pasigaminti ar naudoti sprogmenis, šaunamuosius ginklus ar kitokius ginklus arba kenksmingas ar pavojingas medžiagas, teikimas, ar kitoks konkrečių metodų ar technikos mokymas, siekiant padaryti teroristinį nusikaltimą ar prisidėti prie jo padarymo, žinant, kad įgyti įgūdžiai yra skirti šiam tikslui.

               2.Šalys patvirtina tokias priemones, kurių gali prireikti, kad mokymas terorizmo tikslais, kaip apibrėžta šio straipsnio 1 dalyje, kai tai daroma neteisėtai ir tyčia, pagal Šalies nacionalinę teisę būtų laikomas nusikaltimu.

               8 straipsnis. Teroristinio nusikaltimo rezultato nereikšmingumas

               Tam, kad veiksmas būtų laikomas nusikaltimu, kaip nustatyta šios Konvencijos 5–7 straipsniuose, nebūtina, kad teroristinis nusikaltimas būtų iš tikrųjų padarytas.

               9 straipsnis. Papildomi nusikaltimai

               1.Šalys patvirtina tokias priemones, kurių gali prireikti, kad pagal nacionalinę teisę šie veiksmai būtų laikomi nusikaltimais:

               a.bendrininkavimas darant šios Konvencijos 5–7 straipsniuose nurodytus nusikaltimus;

               b.šios Konvencijos 5–7 straipsniuose nurodytų nusikaltimų organizavimas ar nurodymas kitiems įvykdyti tuos nusikaltimus;

               c.prisidėjimas prie vieno ar daugiau nusikaltimų, nurodytų šios Konvencijos 5–7 straipsniuose, kai juos daro bendro tikslo siekiančių asmenų grupė. Toks veiksmas laikomas tyčiniu ir padaromas:

               i.siekiant sudaryti sąlygas grupės nusikalstamai veiklai ar nusikalstamam tikslui pasiekti, kai tokia veikla ar tikslas apima šios Konvencijos 5–7 straipsniuose nurodytų nusikaltimų darymą, arba

               ii.žinant grupės ketinimą įvykdyti nusikaltimą, nurodytą šios Konvencijos 5–7 straipsniuose.

               2.Šalys taip pat patvirtina tokias priemones, kurių gali prireikti, kad pagal Šalių nacionalinę teisę pasikėsinimas padaryti šios Konvencijos 6 ir 7 straipsniuose nurodytus nusikaltimus būtų laikomas nusikaltimu.

               10 straipsnis. Juridinių asmenų atsakomybė

               1.Šalys, laikydamosi savo teisės principų, patvirtina tokias priemones, kurių gali prireikti, kad būtų nustatyta juridinių asmenų atsakomybė už dalyvavimą darant šios Konvencijos 5–7 ir 9 straipsniuose nurodytus nusikaltimus.

               2.Laikantis Šalies teisės principų, juridinių asmenų atsakomybė gali būti baudžiamoji, civilinė arba administracinė.

               3.Tokia atsakomybė neapriboja nusikaltimus padariusių fizinių asmenų baudžiamosios atsakomybės.

               11 straipsnis. Sankcijos ir priemonės

               1.Šalys patvirtina tokias priemones, kurių gali prireikti, kad už šios Konvencijos 5–7 ir 9 straipsniuose nurodytus nusikaltimus būtų baudžiama veiksmingomis, proporcingomis ir atgrasančiomis bausmėmis.

               2.Į ankstesnį teistumą pagal įsiteisėjusį apkaltinamąjį nuosprendį, priimtą užsienio valstybėse dėl šioje Konvencijoje nurodytų nusikaltimų, gali būti atsižvelgiama tiek, kiek leidžiama vadovaujantis nacionaline teise, kai bausmė nustatoma pagal nacionalinę teisę.

               3.Šalys užtikrina, kad pagal šios Konvencijos 10 straipsnį kaltais pripažintiems juridiniams asmenims būtų skiriamos veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios baudžiamosios ar nebaudžiamosios sankcijos, įskaitant pinigines baudas.

               12 straipsnis. Sąlygos ir apsaugos priemonės

               1.Šalys užtikrina, kad kriminalizavimo nustatymas, įgyvendinimas ir taikymas pagal šios Konvencijos 5–7 ir 9 straipsnius būtų atliekamas laikantis įsipareigojimų žmogaus teisių apsaugos srityje, visų pirma teisės į saviraiškos laisvę, laisvės jungtis į asociacijas, religijos laisvės, kaip nustatyta, kai taikytina tai Šaliai, Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijoje ir Tarptautiniame pilietinių ir politinių teisių pakte, taip pat kitų įsipareigojimų pagal tarptautinę teisę.

               2.Be to, kriminalizavimui nustatyti, įgyvendinti ir taikyti pagal šios Konvencijos 5–7 ir 9 straipsnius turėtų būti taikomas proporcingumo principas, atsižvelgiant į teisėtus tikslus ir jų svarbą demokratinėje visuomenėje, taip pat turėtų būti draudžiama visų formų savivalė arba diskriminacinis ar rasistinis požiūris.

               13 straipsnis. Terorizmo aukų apsauga, kompensacijos ir parama joms

               Šalys patvirtina tokias priemones, kurių gali prireikti siekiant apsaugoti ir paremti terorizmo, įvykdyto jų teritorijoje, aukas. Šios priemonės gali apimti, taikant atitinkamas nacionalines sistemas ir laikantis nacionalinės teisės aktų, inter alia, finansinę paramą ir kompensacijas terorizmo aukoms ir artimiems jų šeimų nariams.

               14 straipsnis. Jurisdikcija

               1.Šalys imasi tokių priemonių, kurių joms gali prireikti savo jurisdikcijai dėl šioje Konvencijoje nurodytų nusikaltimų nustatyti, jeigu:

               a.nusikaltimas padaromas tos Šalies teritorijoje;

               b.nusikaltimas padaromas laive, plaukiojančiame su tos Šalies vėliava, arba orlaivyje, registruotame pagal tos Šalies įstatymus;

               c.nusikaltimą padaro tos Šalies pilietis.

               2.Šalys taip pat gali nustatyti savo jurisdikciją dėl šioje Konvencijoje nurodytų nusikaltimų, kai:

               a.nusikaltimu buvo siekiama padaryti ar buvo padarytas šios Konvencijos 1 straipsnyje nurodytas nusikaltimas tos Šalies teritorijoje arba prieš tos Šalies pilietį;

               b.nusikaltimu buvo siekiama padaryti ar buvo padarytas šios Konvencijos 1 straipsnyje nurodytas nusikaltimas prieš tos Šalies valstybės ar vyriausybės infrastruktūrą užsienyje, įskaitant tos Šalies diplomatines ar konsulines patalpas;

               c.nusikaltimu buvo siekiama padaryti ar buvo padarytas šios Konvencijos 1 straipsnyje nurodytas nusikaltimas, siekiant priversti tą Šalį veikti arba susilaikyti nuo veiksmų;

               d.nusikaltimą padaro asmuo be pilietybės, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta yra tos Šalies teritorijoje;

               e.nusikaltimas padaromas orlaivyje, kuriuo naudojasi tos Šalies vyriausybė.

               3.Šalys imasi tokių priemonių, kurių gali prireikti nustatyti jų jurisdikciją dėl bet kurio iš šioje Konvencijoje nurodytų nusikaltimų tuo atveju, kai įtariamas nusikaltimo padarymu asmuo yra jų teritorijoje ir Šalis neišduoda jo kitai Šaliai, kurios jurisdikcija yra pagrįsta prašomosios Šalies teisėje vienodai galiojančia jurisdikcijos taisykle.

               4.Šia Konvencija neatimama galimybė vykdyti baudžiamąją jurisdikciją, nustatytą pagal nacionalinės teisės normas.

               5.Kai daugiau negu viena Šalis tvirtina turinti jurisdikciją dėl įtariamo nusikaltimo, nurodyto šioje Konvencijoje, su tuo susijusios Šalys prireikus konsultuojasi, siekdamos baudžiamajam persekiojimui nustatyti tinkamiausią jurisdikciją.

               15 straipsnis. Pareiga tirti

               1.Šalis, gavusi informaciją, kad asmuo, padaręs arba įtariamas padaręs šioje Konvencijoje nurodytą nusikaltimą, gali būti jos teritorijoje, imasi pagal jos nacionalinę teisę būtinų priemonių, kad būtų ištirti toje informacijoje pateikti faktai.

               2.Įsitikinusi, kad tai leidžiama pagal aplinkybes, Šalis, kurios teritorijoje yra asmuo, padaręs arba įtariamas padaręs nusikaltimą, pagal savo nacionalinę teisę imasi tinkamų priemonių to asmens buvimui užtikrinti siekiant, kad jis būtų patrauktas baudžiamojon atsakomybėn arba išduotas.

               3.Asmuo, dėl kurio imamasi šio straipsnio 2 dalyje nurodytų priemonių, turi teisę:

               a.nedelsdamas pranešti apie tai valstybės, kurios pilietis jis yra arba kuri kitais pagrindais turi teisę ginti tokio asmens teises, artimiausiam atitinkamam atstovui arba, jei toks asmuo neturi pilietybės, valstybės, kurios teritorijoje tas asmuo nuolat gyvena, artimiausiam atitinkamam atstovui;

               b.būti tos valstybės atstovo aplankytas;

               c.žinoti apie šios dalies a ir b punktuose nurodytas savo teises.

               4.Šio straipsnio 3 dalyje minėtomis teisėmis naudojamasi pagal tos Šalies, kurios teritorijoje yra asmuo, padaręs arba įtariamas padaręs nusikaltimą, įstatymus ir kitus teisės aktus tuo atveju, kai minėti įstatymai ir kiti teisės aktai padeda visapusiškai įgyvendinti tikslus, kuriems pasiekti yra skirtos pagal šio straipsnio 3 dalį suteiktos teisės.

               5.Šio straipsnio 3 ir 4 dalių nuostatomis neapribojama Šalies, siekiančios vykdyti savo jurisdikciją pagal 14 straipsnio 1 dalies c punktą arba to paties straipsnio 2 dalies d punktą, teisė prašyti Tarptautinį Raudonojo Kryžiaus komitetą palaikyti ryšį su asmeniu, įtariamu padarius nusikaltimą, ir jį aplankyti.

               16 straipsnis. Konvencijos netaikymas

               Ši Konvencija netaikoma, kai šios Konvencijos 5–7 ir 9 straipsniuose nurodytas nusikaltimas padaromas vienoje valstybėje, jeigu asmuo, įtariamas padaręs nusikaltimą, yra tos valstybės pilietis ir yra jos teritorijoje ir jeigu jokia kita valstybė neturi pagrindo pagal šios Konvencijos 14 straipsnio 1 arba 2 dalį vykdyti jurisdikciją, turint omenyje, kad tokiais atvejais prireikus taikomos šios Konvencijos 17 ir 20–22 straipsnių nuostatos.

               17 straipsnis. Tarptautinis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose

               1.Šalys teikia viena kitai kuo didesnę pagalbą tiriant baudžiamąsias bylas arba vykdant baudžiamuosius ar ekstradicijos procesus, susijusius su šios Konvencijos 5–7 ir 9 straipsniuose nurodytais nusikaltimais, įskaitant pagalbą renkant Šalių turimus bylai reikalingus įrodymus.

               2. Šalys šio straipsnio 1 dalyje nustatytus įpareigojimus vykdo vadovaudamosi tarp jų sudarytomis tarptautinėmis sutartimis ar kitais susitarimais dėl tarpusavio teisinės pagalbos. Jeigu tokių tarptautinių sutarčių ar susitarimų nėra, Šalys teikia viena kitai pagalbą pagal savo nacionalinę teisę.

               3.Šalys kuo plačiau bendradarbiauja tarpusavyje pagal atitinkamą prašomosios Šalies teisę, tarptautines sutartis, susitarimus ir priemones, baudžiamųjų tyrimų ar procesų, susijusių su nusikaltimais, už kuriuos prašančiojoje Šalyje pagal šios Konvencijos 10 straipsnį juridinis asmuo gali būti laikomas atsakingu, srityje.

               4.Šalys gali apsvarstyti, ar nereikėtų sukurti papildomų priemonių, kurios leistų su kitomis Šalimis dalytis informacija ar įrodymais, kurių reikia baudžiamajai, civilinei ar administracinei atsakomybei nustatyti pagal šios Konvencijos 10 straipsnį.

               18 straipsnis. Išdavimas arba patraukimas baudžiamojon atsakomybėn

               1.Šalis, kurios teritorijoje yra asmuo, įtariamas padaręs nusikaltimą, tais atvejais, kai ji turi jurisdikciją pagal šios Konvencijos 14 straipsnį, jei ji neišduoda tokio asmens, privalo nedarydama jokių išimčių ir neatsižvelgdama į tai, ar nusikaltimas buvo padarytas jos teritorijoje, neatidėliodama perduoti bylą savo kompetentingoms institucijoms baudžiamajam persekiojimui vykdyti tos Šalies teisės aktų nustatyta tvarka. Tos institucijos priima sprendimą tokia pat tvarka kaip ir dėl bet kurio kito sunkaus nusikaltimo pagal tos Šalies teisę.

               2.Jeigu Šalis pagal savo nacionalinę teisę gali išduoti ar kitaip perduoti vieną iš savo piliečių tik jei toks asmuo bus grąžintas į tą Šalį atlikti teismo proceso ar proceso, kurio siekiant buvo prašoma išduoti ar kitaip perduoti asmenį, metu paskirtos bausmės, ir ta Šalis, ir asmens ekstradicijos prašanti Šalis sutinka su šia galimybe ir su kitomis sąlygomis, kurias jos laiko tinkamomis, tokios sąlyginės ekstradicijos arba perdavimo pakanka šio straipsnio 1 dalyje nustatytam įsipareigojimui įvykdyti.

               19 straipsnis. Ekstradicija

               1.Šios Konvencijos 5–7 ir 9 straipsniuose nurodyti nusikaltimai yra laikomi įtrauktais į visas Šalių ekstradicijos sutartis, sudarytas prieš įsigaliojant šiai Konvencijai, kaip nusikaltimai, už kuriuos išduodama. Šalys įsipareigoja įtraukti šiuos nusikaltimus, kaip nusikaltimus, už kuriuos išduodama, į visas ekstradicijos sutartis, kurios tarp jų bus sudarytos vėliau.

               2.Jeigu Šalis, kuri yra nustačiusi, kad ekstradicija galima tik tuo atveju, jei yra sudaryta tarptautinė sutartis, gauna kitos Šalies, su kuria ji nesudariusi ekstradicijos sutarties, ekstradicijos prašymą, prašomoji Šalis gali savo nuožiūra laikyti šią Konvenciją teisiniu pagrindu išduoti už nusikaltimus, nurodytus šios Konvencijos 5–7 ir 9 straipsniuose. Kitos ekstradicijos sąlygos nustatomos prašomosios Šalies teisėje.

               3.Šalys, kurios nėra nustačiusios, kad ekstradicija galima tik tuo atveju, jei yra sudaryta tarptautinė sutartis, tarpusavyje tokius šios Konvencijos 5–7 ir 9 straipsniuose nurodytus nusikaltimus pripažįsta nusikaltimais, už kuriuos išduodama, pagal prašomosios Šalies teisės reikalavimus.

               4.Jeigu būtina, ekstradicijos tarp Šalių tikslais šios Konvencijos 5–7 ir 9 straipsniuose nurodyti nusikaltimai laikomi padarytais ne tik toje vietoje, kur jie buvo padaryti, bet ir Šalių, kurios nustatė savo jurisdikciją pagal šios Konvencijos 14 straipsnį, teritorijose.

               5.Visų ekstradicijos sutarčių ir susitarimų, sudarytų tarp Šalių dėl šios Konvencijos 5–7 ir 9 straipsniuose nurodytų nusikaltimų, nuostatos laikomos iš dalies pakeistomis tarp Šalių tiek, kiek jos neatitinka šios Konvencijos.

               20 straipsnis. Sąlygos dėl politinės išlygos neįtraukimas

               1.Ekstradicijai vykdyti arba tarpusavio teisinei pagalbai teikti nė vienas šios Konvencijos 5–7 ir 9 straipsniuose nurodytas nusikaltimas nelaikomas politiniu nusikaltimu arba nusikaltimu, susijusiu su politiniu nusikaltimu, arba nusikaltimu, padarytu dėl politinių motyvų. Atitinkamai, ekstradicijos arba tarpusavio teisinės pagalbos prašymas dėl tokio nusikaltimo negali būti atmestas vien tuo pagrindu, kad jis yra susijęs su politiniu nusikaltimu arba nusikaltimu, susijusiu su politiniu nusikaltimu, arba nusikaltimu, padarytu dėl politinių motyvų.

               2.Neapribodamos 1969 m. gegužės 23 d. Vienos konvencijos dėl tarptautinių sutarčių teisės 19–23 straipsnių taikymo kitiems šios Konvencijos straipsniams, bet kokia valstybė ar Europos bendrija gali, pasirašydamos šią Konvenciją arba deponuodamos šios Konvencijos ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo ar prisijungimo dokumentą, pareikšti, kad pasilieka teisę netaikyti šio straipsnio 1 dalies dėl ekstradicijos už šioje Konvencijoje nurodytus nusikaltimus. Šalis įsipareigoja taikyti šią išlygą, atsižvelgdama į kiekvieną konkretų atvejį, priimdama tinkamai pagrįstą sprendimą.

               3.Bet kuri Šalis gali visiškai arba iš dalies atšaukti išlygą, kurią padarė pagal šio straipsnio 2 dalį, pareiškimu, kurį ji pateikia Europos Tarybos generaliniam sekretoriui. Pareiškimas įsigalioja nuo jo gavimo dienos.

               4.Šalis, padariusi išlygą pagal šio straipsnio 2 dalį, negali reikalauti, kad bet kuri kita Šalis taikytų šio straipsnio 1 dalį; tačiau ji gali, jei jos išlyga yra dalinė ar sąlyginė, reikalauti, kad šis straipsnis būtų taikomas tiek, kiek ji pati jį taiko.

               5.Išlyga galioja trejus metus nuo šios Konvencijos įsigaliojimo atitinkamai Šaliai dienos. Tačiau tokios išlygos galiojimas gali būti pratęstas tokiam pat laikotarpiui.

               6.Likus dvylikai mėnesių iki išlygos galiojimo termino pabaigos, Europos Tarybos generalinis sekretorius įspėja atitinkamą Šalį dėl tokio termino pabaigos. Ne vėliau kaip likus trims mėnesiams iki išlygos galiojimo termino pabaigos, Šalis Europos Tarybos generaliniam sekretoriui praneša, kad ji toliau taiko savo išlygą, iš dalies ją keičia arba atšaukia. Jeigu Šalis Europos Tarybos generaliniam sekretoriui praneša, kad ji toliau taiko savo išlygą, ji privalo paaiškinti tokį pratęsimą pateisinančius motyvus. Jei atitinkama Šalis pranešimo nepateikia, Europos Tarybos generalinis sekretorius tai Šaliai praneša, kad jos išlyga laikoma savaime pratęsta šešiems mėnesiams. Jei atitinkama Šalis iki šio termino pabaigos nepraneša savo ketinimo toliau taikyti ar pakeisti savo išlygą, išlyga nustoja galioti.

               7.Kai Šalis, gavusi iš kitos Šalies prašymą išduoti asmenį, to asmens neišduoda taikydama šią išlygą, ji be jokių išimčių ir nedelsdama perduoda šią bylą savo kompetentingoms baudžiamąjį persekiojimą vykdančioms institucijoms, išskyrus atvejus, kai prašančioji ir prašomoji Šalys susitaria kitaip. Kompetentingos institucijos tam, kad vykdytų baudžiamąjį persekiojimą prašomojoje Šalyje, priima sprendimą tokiomis pat sąlygomis, kurios būtų taikomos bet kokio sunkaus nusikaltimo atveju pagal tos Šalies teisę. Prašomoji Šalis apie galutinį proceso rezultatą nedelsdama praneša prašančiajai Šaliai ir Europos Tarybos generaliniam sekretoriui, kuris tą pranešimą nusiunčia 30 straipsnyje numatytam Šalių pasitarimui.

               8.Sprendimas atsisakyti patenkinti ekstradicijos prašymą remiantis šia išlyga nedelsiant siunčiamas prašančiajai Šaliai. Jeigu per pagrįstą laiką prašomojoje Šalyje nepriimamas joks teismo sprendimas dėl bylos esmės pagal šio straipsnio 7 dalį, prašančioji Šalis gali apie šį faktą pranešti Europos Tarybos generaliniam sekretoriui, kuris klausimą perduoda 30 straipsnyje numatytam Šalių pasitarimui. Per šį pasitarimą apsvarstomas klausimas ir pateikiama nuomonė, ar atsisakymas atitinka Konvenciją, ir ta nuomonė pateikiama Ministrų Komitetui, kad tuo klausimu būtų padarytas pareiškimas. Atlikdamas funkcijas pagal šią straipsnio dalį, Ministrų Komitetas kviečia rinktis tik valstybes, kurios yra šios Konvencijos Šalys.

               21 straipsnis. Išlyga dėl diskriminavimo

               1.Nė viena šios Konvencijos nuostata negali būti aiškinama kaip nuostata, kuria įpareigojama išduoti arba suteikti tarpusavio teisinę pagalbą, jeigu prašomoji Šalis turi pakankamą pagrindą manyti, kad prašymas išduoti dėl šios Konvencijos 5–7 ir 9 straipsniuose nurodytų nusikaltimų arba tarpusavio teisinės pagalbos prašymas dėl tokių nusikaltimų buvo pateiktas tam, kad būtų vykdomas asmens baudžiamasis persekiojimas arba jis būtų nubaustas dėl savo rasės, religijos, pilietybės, etninės kilmės arba politinių pažiūrų, arba tam, kad patenkinus tokį prašymą būtų pabloginta tokio asmens padėtis dėl bet kurios iš šių priežasčių.

               2.Nė viena šios Konvencijos nuostata negali būti aiškinama kaip nuostata, kuria įpareigojama išduoti, jeigu asmeniui, dėl kurio paduotas ekstradicijos prašymas, iškyla pavojus būti kankinamam, patirti nežmonišką ar žeminantį elgesį ar būti taip baudžiamam.

               3.Nė viena šios Konvencijos nuostata taip pat negali būti aiškinama kaip nuostata, kuria įpareigojama išduoti asmenį, jei tokiam asmeniui, dėl kurio yra paduotas ekstradicijos prašymas, gresia mirties bausmė arba, jeigu prašomosios Šalies teisės aktais nenustatomas įkalinimas iki gyvos galvos, įkalinimas iki gyvos galvos be lygtinio paleidimo galimybės, išskyrus atvejus, kai pagal galiojančias ekstradicijos sutartis prašomoji Šalis privalo taikyti ekstradiciją, jei prašančioji Šalis patikina prašomąją Šalį, kad mirties bausmė nebus skiriama arba, jei ji jau yra paskirta, nebus vykdoma, arba kad atitinkamam asmeniui nebus taikomas įkalinimas iki gyvos galvos be lygtinio paleidimo galimybės.

               22 straipsnis. Savanoriška informacija

               1.Šalies kompetentingos institucijos, nepažeisdamos savo tyrimų ar procedūrų, gali be išankstinio prašymo nusiųsti kitos Šalies kompetentingoms institucijoms informaciją, gautą joms atliekant tyrimus, kai joms atrodo, kad tokios informacijos atskleidimas gali padėti informaciją gaunančiai Šaliai pradėti ar vykdyti tyrimus ar procedūras arba paskatinti tą Šalį pateikti prašymą pagal šią Konvenciją.

               2.Informaciją pateikianti Šalis gali pagal savo nacionalinę teisę nustatyti informaciją gaunančiai Šaliai naudojimosi tokia informacija sąlygas.

               3.Informaciją gaunančiai Šaliai tokios sąlygos yra privalomos.

               4.Tačiau bet kuri Šalis gali bet kada pareikšti pateikdama pareiškimą Europos Tarybos generaliniam sekretoriui, kad ji pasilieka teisę nesilaikyti informaciją suteikiančios Šalies sąlygų pagal šio straipsnio 2 dalį, jei negauna išankstinio pranešimo apie informacijos, kuri bus suteikta, pobūdį ir nesutinka su jos perdavimu.

               23 straipsnis. Pasirašymas ir įsigaliojimas

               1.Ši Konvencija teikiama pasirašyti Europos Tarybos valstybėms narėms, Europos bendrijai ir valstybėms, kurios nėra narės ir kurios dalyvavo ją rengiant.

               2.Ši Konvencija turi būti ratifikuota, priimta arba patvirtinta. Ratifikavimo, priėmimo arba patvirtinimo dokumentai deponuojami Europos Tarybos generaliniam sekretoriui.

               3.Ši Konvencija įsigalioja pirmą mėnesio, einančio po to, kai pasibaigia trijų mėnesių laikotarpis, skaičiuojamas nuo tos dienos, kai šešios šią Konvenciją pasirašiusios Šalys, įskaitant bent keturias Europos Tarybos valstybes nares, pareiškia sutinkančios įsipareigoti pagal šią Konvenciją, laikydamosi šio straipsnio 2 dalies nuostatų, dieną.

               4.Bet kuriai kitai šią Konvenciją pasirašiusiai Šaliai, kuri vėliau pareiškia sutinkanti įsipareigoti pagal šią Konvenciją, ji įsigalioja pirmą mėnesio, einančio po to, kai pasibaigia trijų mėnesių laikotarpis, skaičiuojamas nuo tos dienos, kai tokia Šalis pareiškia sutinkanti įsipareigoti pagal šią Konvenciją, laikydamasi šio straipsnio 2 dalies nuostatų, dieną.

               24 straipsnis. Prisijungimas prie Konvencijos

               1.Šiai Konvencijai įsigaliojus, Europos Tarybos Ministrų Komitetas, pasikonsultavęs su šios Konvencijos Šalimis ir joms vienbalsiai pritarus, gali bet kurią valstybę, kuri nėra Europos Tarybos narė ir kuri nedalyvavo rengiant šią Konvenciją, pakviesti prisijungti prie šios Konvencijos. Sprendimas priimamas Europos Tarybos statuto 20 straipsnio d dalyje nustatytos daugumos sprendimu ir vienbalsiu Šalių, turinčių teisę posėdžiauti Ministrų Komitete, atstovų sutarimu.

               2.Kiekvienai prie šios Konvencijos pagal šio straipsnio 1 dalį prisijungiančiai valstybei ši Konvencija įsigalioja pirmą mėnesio, einančio po to, kai pasibaigia trijų mėnesių laikotarpis, skaičiuojamas nuo tos dienos, kai prisijungimo dokumentas buvo deponuotas Europos Tarybos generaliniam sekretoriui, dieną.

               25 straipsnis. Teritorinis taikymas

               1.Kiekviena valstybė arba Europos bendrija, pasirašydama šią Konvenciją arba deponuodama savo ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo ar prisijungimo dokumentą, gali nurodyti teritoriją ar teritorijas, kurioms taikoma ši Konvencija.

               2.Kiekviena valstybė bet kada vėliau Europos Tarybos generaliniam sekretoriui adresuotu pareiškimu gali išplėsti šios Konvencijos taikymą bet kuriai kitai pareiškime nurodytai teritorijai. Tokiai teritorijai ši Konvencija įsigalioja pirmą mėnesio, einančio po to, kai pasibaigia trijų mėnesių laikotarpis, skaičiuojamas nuo tos dienos, kai Generalinis sekretorius gauna tokį pareiškimą, dieną.

               3.Kiekvienas pareiškimas pagal šio straipsnio pirmesnes dalis dėl kiekvienos iš jame nurodytų teritorijų Europos Tarybos generaliniam sekretoriui adresuotu pranešimu gali būti atšauktas. Atšaukimas įsigalioja pirmą mėnesio, einančio po to, kai pasibaigia trijų mėnesių laikotarpis, skaičiuojamas nuo tos dienos, kai Generalinis sekretorius gauna tokį pranešimą, dieną.

               26 straipsnis. Konvencijos poveikis

               1.Ši Konvencija papildo galiojančias daugiašales ar dvišales sutartis arba susitarimus tarp Šalių, įskaitant šių Europos Tarybos sutarčių nuostatas:

               –Europos konvencijos dėl ekstradicijos, pateiktos pasirašyti 1957 m. gruodžio 13 d. Paryžiuje (ETS Nr. 24);

               –Europos konvencijos dėl savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose, pateiktos pasirašyti 1959 m. balandžio 20 d. Strasbūre (ETS Nr. 30);

               –Europos konvencijos dėl kovos su terorizmu, pateiktos pasirašyti 1977 m. sausio 27 d. Strasbūre (ETS Nr. 90);

               –Europos konvencijos dėl savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose papildomo protokolo, pateikto pasirašyti 1978 m. kovo 17 d. Strasbūre (ETS Nr. 99);

               –Europos konvencijos dėl savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose antrojo papildomo protokolo, pateikto pasirašyti 2001 m. lapkričio 8 d. Strasbūre (ETS Nr. 182);

               –Protokolo, iš dalies pakeičiančio Europos konvenciją dėl kovos su terorizmu, pateikto pasirašyti 2003 m. gegužės 15 d. Strasbūre (ETS Nr. 190).

               2.Jei dvi ar daugiau Šalių jau sudarė susitarimą ar sutartį dėl šioje Konvencijoje nagrinėjamų dalykų arba kitaip reglamentavo savo santykius tokiais klausimais arba jei jos tai padarytų ateityje, jos visada turi teisę taikyti tą susitarimą ar sutartį arba atitinkamai reglamentuoti tuos santykius. Tačiau jei Šalys nustato tarpusavio santykius dėl šioje Konvencijoje nagrinėjamų dalykų kitaip, negu reglamentuojama šioje Konvencijoje, jos tai daro taip, kad toks nustatymas atitiktų Konvencijos tikslus ir principus.

               3.Šalys, kurios yra Europos Sąjungos valstybės narės, tarpusavio santykiams taiko Bendrijos ir Europos Sąjungos taisykles tiek, kiek yra Bendrijos ar Europos Sąjungos taisyklių, kuriomis reglamentuojamas konkretus dalykas ir kurios taikomos konkrečiu atveju, nepažeidžiant šios Konvencijos objekto ir tikslo ir netrukdant Šalims iki galo taikyti šią Konvenciją.

               4.Nė viena šios Konvencijos nuostata neturi įtakos kitoms Šalies ir asmenų teisėms, įsipareigojimams ir atsakomybei pagal tarptautinę teisę, įskaitant tarptautinę humanitarinę teisę.

               5.Šia Konvencija nereguliuojama nei tarptautinė humanitarinė teisė, kuria reglamentuojama ginkluotųjų pajėgų veikla ginkluoto konflikto metu, kaip šios sąvokos suprantamos pagal tarptautinę humanitarinę teisę, nei veikla, kurią Šalies karinės pajėgos vykdo atlikdamos oficialias pareigas, kai tokia veikla reglamentuojama kitomis tarptautinės teisės normomis.

               27 straipsnis. Konvencijos pataisos

               1.Šios Konvencijos pataisas gali siūlyti bet kuri Šalis, Europos Tarybos Ministrų Komitetas arba Šalių pasitarimas.

               2.Europos Tarybos generalinis sekretorius pasiūlymus dėl šios Konvencijos pataisų pateikia Šalims.

               3.Be to, apie bet kokias Šalies ar Ministrų Komiteto siūlomas pataisas pranešama Šalių pasitarimui, kuris Ministrų Komitetui pateikia savo nuomonę dėl pasiūlytos pataisos.

               4.Ministrų Komitetas apsvarsto pasiūlytą pataisą ir bet kokią Šalių pasitarimo pateiktą nuomonę ir gali pritarti pataisai.

               5.Visų pataisų, kurias Ministrų Komitetas priima pagal šio straipsnio 4 dalį, tekstas siunčiamas Šalims, kad šios joms pritartų.

               6.Bet kokia pagal šio straipsnio 4 dalį patvirtinta pataisa įsigalioja trisdešimtą dieną po to, kai visos Šalys praneša Generaliniam sekretoriui apie jos priėmimą.

               28 straipsnis. Priedo persvarstymas

               1.Kad būtų atnaujintas priede pateiktų sutarčių sąrašas, bet kuri Šalis ar Ministrų Komitetas gali pasiūlyti jį pakeisti. Šie pasiūlymai dėl pakeitimo turi būti susiję tik su visuotinėmis konkrečiai su tarptautiniu terorizmu susijusiomis sutartimis, sudarytomis Jungtinių Tautų sistemoje ir jau įsigaliojusiomis. Europos Tarybos generalinis sekretorius praneša apie tokius pasiūlymus Šalims.

               2.Ministrų Komitetas, pasikonsultavęs su Šalimis, kurios nėra narės, siūlomą pakeitimą gali priimti Europos Tarybos statuto 20 straipsnio d dalyje numatyta balsų dauguma. Pakeitimas įsigalioja pasibaigus vienų metų laikotarpiui nuo tos dienos, kai jis buvo nusiųstas Šalims. Per šį laikotarpį bet kuri Šalis gali pranešti Europos Tarybos generaliniam sekretoriui, kad ji nepritaria kurio nors pakeitimo įsigaliojimui tai Šaliai.

               3.Jeigu vienas trečdalis Šalių Europos Tarybos generaliniam sekretoriui praneša, kad nepritaria pakeitimo įsigaliojimui, pakeitimas neįsigalioja.

               4.Jeigu mažiau kaip vienas trečdalis Šalių praneša apie savo nepritarimą, pakeitimas įsigalioja tik toms Šalims, kurios apie nepritarimą nepranešė.

               5.Jeigu pakeitimas yra įsigaliojęs pagal šio straipsnio 2 dalį ir jeigu kuri nors Šalis yra pranešusi apie savo nepritarimą dėl jo, tas pakeitimas tai Šaliai įsigalioja pirmą mėnesio, einančio po tos dienos, kurią ji Europos Tarybos generaliniam sekretoriui pranešė, kad pritaria pakeitimui, dieną.

               29 straipsnis. Ginčų sprendimas

               Ginčą, kilusį tarp Šalių dėl šios Konvencijos aiškinimo ar taikymo, Šalys siekia išspręsti derybomis ar kitomis pasirinktomis taikiomis priemonėmis, įskaitant ginčo pateikimą arbitražo teismui, kurio sprendimai ginčo Šalims yra privalomi, arba Tarptautiniam Teisingumo Teismui, kaip suinteresuotosios Šalys susitaria.

               30 straipsnis. Šalių konsultacijos

               1.Šalys periodiškai konsultuojasi, siekdamos:

               a.pateikti pasiūlymus, kaip palengvinti ar pagerinti šios Konvencijos veiksmingą taikymą ir įgyvendinimą, įskaitant bet kokių problemų ir bet kokių pareiškimų, padarytų pagal šią Konvenciją, poveikio nustatymą;

               b.parengti savo nuomonę apie atsisakymo patenkinti ekstradicijos prašymą, pateiktą joms pagal 20 straipsnio 8 dalį, atitiktį Konvencijai;

               c.pateikti pasiūlymus dėl šios Konvencijos pataisų pagal 27 straipsnį;

               d.parengti savo nuomonę dėl bet kokio pasiūlymo dėl šios Konvencijos pataisos, apie kurią joms pranešama pagal 27 straipsnio 3 dalį;

               e.pareikšti nuomonę bet kokiu klausimu, susijusiu su šios Konvencijos taikymu, ir palengvinti informacijos apie svarbius teisinius, politinius ar technologinius pokyčius mainus.

               2.Šalių pasitarimą šaukia Europos Tarybos generalinis sekretorius, kai jam atrodo būtina, ir tuo atveju, kai dauguma Šalių ar Ministrų Komitetas reikalauja jį sušaukti.

               3.Šalims atlikti funkcijas pagal šį straipsnį padeda Europos Tarybos sekretoriatas.

               31 straipsnis. Denonsavimas

               1.Bet kuri Šalis Europos Tarybos generaliniam sekretoriui adresuotu pranešimu bet kuriuo metu gali denonsuoti šią Konvenciją.

               2.Toks denonsavimas įsigalioja pirmą mėnesio, einančio po to, kai pasibaigia trijų mėnesių laikotarpis, skaičiuojamas nuo tos dienos, kai Generalinis sekretorius gauna tokį pranešimą, dieną.

               32 straipsnis. Pranešimas

               Europos Tarybos generalinis sekretorius praneša Europos Tarybos valstybėms narėms, Europos bendrijai, prie šios Konvencijos rengimo prisidėjusioms valstybėms, kurios nėra narės, ir visoms prie šios Konvencijos prisijungusioms ar pakviestoms prisijungti valstybėms apie:

               a.kiekvieną pasirašymą;

               b.kiekvieno ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo arba prisijungimo dokumento deponavimą;

               c.kiekvieną šios Konvencijos įsigaliojimo datą pagal 23 straipsnį;

               d.kiekvieną pareiškimą pagal 1 straipsnio 2 dalį, 22 straipsnio 4 dalį ir 25 straipsnį;

               e.kiekvieną su šia Konvencija susijusį aktą, pranešimą ar informaciją.

               Tai patvirtindami, toliau nurodyti tinkamai įgalioti asmenys pasirašė šią Konvenciją.

               PRIIMTA 2005 m. gegužės 16 d. Varšuvoje anglų ir prancūzų kalbomis. Abu tekstai yra autentiški ir vienu egzemplioriumi deponuojami Europos Tarybos archyvuose. Europos Tarybos generalinis sekretorius patvirtintas kopijas siunčia kiekvienai Europos Tarybos valstybei narei, Europos bendrijai, prie šios Konvencijos rengimo prisidėjusioms valstybėms, kurios nėra narės, ir visoms pakviestoms prisijungti prie šios Konvencijos valstybėms.

               Priedas

               1.Konvencija dėl kovos su neteisėtu orlaivio pagrobimu, pasirašyta 1970 m. gruodžio 16 d. Hagoje.

               2.Konvencija dėl kovos su smurtu prieš civilinės aviacijos saugumą, sudaryta 1971 m. rugsėjo 23 d. Monrealyje;

               3. Konvencija dėl nusikaltimų, padarytų tarptautiniu mastu saugomiems asmenims, įskaitant diplomatus, prevencijos ir baudimo už juos, priimta 1973 m. gruodžio 14 d. Niujorke;

               4. Tarptautinė konvencija dėl kovos su įkaitų ėmimu, priimta 1979 m. gruodžio 17 d. Niujorke;

               5. Branduolinių medžiagų fizinės saugos konvencija, priimta 1980 m. kovo 3 d. Vienoje;

               6. Protokolas dėl kovos su smurtu tarptautinę civilinę aviaciją aptarnaujančiuose oro uostuose, sudarytas 1988 m. vasario 24 d. Monrealyje;

               7. Konvencija dėl kovos su neteisėtais veiksmais prieš saugią jūrų laivybą, priimta 1988 m. kovo 10 d. Romoje;

               8. Protokolas dėl kovos su neteisėtais veiksmais prieš stacionarių platformų kontinentiniame šelfe saugą, priimtas 1988 m. kovo 10 d. Romoje;

               9. Tarptautinė konvencija dėl kovos su teroristų vykdomais sprogdinimais, priimta 1997 m. gruodžio 15 d. Niujorke;

               10. Tarptautinė konvencija dėl kovos su terorizmo finansavimu, priimta 1999 m. gruodžio 9 d. Niujorke;

               11.Tarptautinė konvencija dėl kovos su branduolinio terorizmo veiksmais, priimta 2005 m. balandžio 13 d. Niujorke
                  1
               .

                     (1)
                  Priedo pakeitimas, kurį ministrų pavaduotojai priėmė 1034-ajame susirinkime (2008 m. rugsėjo 11 d., 10.1 punktas) ir kuris, vadovaujantis Konvencijos 28 straipsniu, įsigaliojo 2009 m. rugsėjo 13 d.


|

52010PC0444

/* COM/2010/0444 final */  Pasiūlymas TARYBOS SPRENDIMAS dėl 1,3-dichlorpropeno neįtraukimo į Tarybos direktyvos 91/414/EEB I priedą

	[pic] | EUROPOS KOMISIJA |Briuselis, 2010.9.1KOM(2010) 444 galutinis2010/0239 (NLE)PasiūlymasTARYBOS SPRENDIMASdėl 1,3-dichlorpropeno neįtraukimo į Tarybos direktyvos 91/414/EEB I priedą(Tekstas svarbus EEE)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMASPridedamas Tarybos sprendimo pasiūlymas yra susijęs su veikliosios medžiagos 1,3-dichlorpropeno neįtraukimu į Tarybos direktyvos 91/414/EEB leidžiamų medžiagų sąrašą (I priedą). Pasiūlymas dėl neįtraukimo grindžiamas keletu susirūpinimą keliančių problemų, nustatytų atliekant antrąjį šios veikliosios medžiagos, kuri nepatvirtinta nuo 2007 m. rugsėjo mėn., vertinimą.Direktyvoje 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką nustatoma suderinta augalų apsaugos produktų registravimo ir teikimo rinkai sistema. Šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje numatyta 12 metų laikotarpiu vykdytina programa, skirta laipsniškai įvertinti rinkoje esančias veikliąsias medžiagas, kurių yra pesticidų sudėtyje, siekiant jas įtraukti į direktyvos I priedą. Reglamente (EB) Nr. 451/2000 ir Reglamente (EB) Nr. 1490/2002 nustatytos išsamios pirmiau minėtos darbų programos antrojo ir trečiojo etapo įgyvendinimo taisyklės.1,3-dichlorpropenas yra viena iš veikliųjų medžiagų, įtrauktų į šios darbų programos antrąjį etapą. Komisijos sprendimu 2007/619/EB ji nebuvo įtraukta į Direktyvos 91/414/EEB I priedą visų pirma dėl didelio kiekio į aplinką išmetamų žinomų ir nežinomų polichlorintų priemaišų, apie kurių patvarumą, toksikologines charakteristikas, patekimą į auginamas kultūras, kaupimąsi, metabolines charakteristikas ir likučių koncentraciją nėra jokios informacijos, taip pat dėl nepadarytos rizikos vartotojams vertinimo išvados, dėl požeminio vandens užteršimo rizikos ir dėl rizikos paukščiams, žinduoliams, vandens organizmams ir kitiems atsitiktinai paveiktiems organizmams.2008 m. birželio mėn. pranešimo apie veikliąją medžiagą autorius pakartotinai pateikė naują dokumentų rinkinį Reglamente (EB) Nr. 33/2008 numatyta skubos tvarka. Šis dokumentų rinkinį įvertino paskirtoji ataskaitą rengianti valstybė narė (Ispanija) ir Europos maisto saugos tarnyba (toliau – EMST), kuri savo 1,3-dichlorpropeno rizikos vertinimo išvadas pateikė 2009 m. rugsėjo 30 d.Vis dėlto, remiantis pranešėjo pateiktais papildomais duomenimis ir informacija, visų konkrečių susirūpinimą keliančių problemų, dėl kurių medžiaga pirmą kartą nebuvo įtraukta į sąrašą, išspręsti nebuvo galima. Todėl 2010 m. liepos 9 d. Komisija pateikė Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatiniam komitetui Komisijos sprendimo dėl 1,3-dichlorpropeno neįtraukimo į Tarybos direktyvos 91/414/EEB I priedą projektą.Komitetas nepateikė jokios nuomonės, o balsavimo rezultatai yra tokie:-  14 valstybių narių (150 balsų) balsavo už;-  11 valstybės narės (154 balsai) balsavo prieš;-  2 valstybės narės (41 balsas) susilaikė.Todėl pagal Direktyvos 91/414/EEB 19 straipsnį ir kaip numatyta Tarybos sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnyje, Komisija turi pateikti Tarybai pasiūlymą dėl taikytinų priemonių, o Taryba kvalifikuota balsų dauguma turi priimti sprendimą per tris mėnesius.Sprendimo projektui netaikoma Europos Parlamento teisė tikrinti (Tarybos sprendimo 1999/468/EB 8 straipsnis).2010/0239 (NLE)PasiūlymasTARYBOS SPRENDIMASdėl 1,3-dichlorpropeno neįtraukimo į Tarybos direktyvos 91/414/EEB I priedą(Tekstas svarbus EEE)EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,atsižvelgdama į 1991 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvą 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką[1], ypač į jos 8 straipsnio 2 dalies ketvirtą pastraipą,kadangi:1.  Komisijos sprendimu 2007/619/EB[2] nuspręsta veikliosios medžiagos 1,3-dichlorpropeno neįtraukti į Direktyvos 91/414/EEB I priedą. Šis sprendimas priimtas įgyvendinant antrąjį darbų programos, nustatytos Komisijos reglamentuose (EB) Nr. 451/2000[3] ir (EB) Nr. 703/2001[4], etapą; šiuose reglamentuose nustatytos išsamios darbų programos, nurodytos Direktyvos 91/414/EEB 8 straipsnio 2 dalyje, antrojo etapo įgyvendinimo taisyklės ir veikliųjų medžiagų, kurias reikia įvertinti dėl jų galimo įtraukimo į Direktyvos 91/414/EEB I priedą, sąrašas.2.  Pirminio pranešimo autorius pateikė naują paraišką pagal Direktyvos 91/414/EEB 6 straipsnio 2 dalį ir 2008 m. sausio 17 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 33/2008, nustatantį išsamias Tarybos direktyvos 91/414/EEB nuostatų taikymo taisykles, susijusias su veikliųjų medžiagų, įtrauktų į šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje nurodytą darbų programą, bet neįtrauktų į jos I priedą, vertinimo įprasta ir skubos tvarka[5]. Jis paprašė taikyti skubos tvarką pagal Reglamento (EB) Nr. 33/2008 III skyrių ir pateikė atnaujintą dokumentų rinkinį. Paraiška pateikta Ispanijai, kuri Reglamentu (EB) Nr. 451/2000 paskirta ataskaitą rengiančia valstybe nare.3.  Paraiška atitinka Reglamento (EB) Nr. 33/2008 15 straipsnyje nustatytus esminius ir procedūrinius reikalavimus ir buvo pateikta per to reglamento 13 straipsnio antrame sakinyje nurodytą laikotarpį.4.  Ispanija įvertino pranešėjo pateiktą naują informaciją bei duomenis ir 2009 m. balandžio 15 d. parengė papildomą ataskaitą.5.  Valstybės narės ir Europos maisto saugos tarnyba (toliau – EMST) kartu peržiūrėjo papildomą ataskaitą ir 2009 m. rugsėjo 30 d. pateikė Komisijai kaip EMST išvadą dėl 1,3-dichlorpropeno[6]. Šią ataskaitą valstybės narės ir Komisija peržiūrėjo Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatiniame komitete ir 2010 m. liepos 9 d. pateikė kaip Komisijos 1,3-dichlorpropeno peržiūros ataskaitą.6.  Naujame ataskaitą rengiančios valstybės narės vertinime ir naujoje EMST išvadoje daugiausia dėmesio skirta susirūpinimą keliančioms problemoms, dėl kurių medžiaga nebuvo įtraukta į sąrašą: didelis kiekis į aplinką išmetamų žinomų ir nežinomų polichlorintų priemaišų, apie kurių patvarumą, toksikologines charakteristikas, patekimą į auginamas kultūras, kaupimąsi, metabolines charakteristikas ir likučių koncentraciją nėra jokios informacijos, taip pat nepadaryta rizikos vartotojams vertinimo išvada, požeminio vandens užteršimo rizika ir rizika paukščiams, žinduoliams, vandens organizmams ir kitiems atsitiktinai paveiktiems organizmams.7.  Atnaujintame dokumentų rinkinyje pranešėjas pateikė naujus duomenis ir informaciją, padedančius nagrinėti susirūpinimą keliančias problemas, dėl kurių medžiaga neįtraukta į sąrašą: visų pirma su įvairių priemaišų nustatymu, galimu likučių kiekiu auginamose kultūrose, požeminio vandens užteršimo rizika ir rizika paukščiams, žinduoliams, vandens organizmams ir kitiems atsitiktinai paveiktiems organizmams susijusius klausimus. Atliktas naujas vertinimas, kuris įtrauktas į papildomą ataskaitą ir į EMST išvadą dėl 1,3-dichlorpropeno.8.  Vis dėlto, remiantis pranešėjo pateiktais papildomais duomenimis ir informacija, visų konkrečių susirūpinimą keliančių problemų, dėl kurių medžiaga nebuvo įtraukta į sąrašą, išspręsti nebuvo galima.9.  Visų pirma, susirūpinimą kelia vienuolikos nenustatytų gamybos priemaišų poveikis vartotojams. Be to, nebuvo pakankamai įvertintas galimas požeminio vandens užteršimas 1,3-dichlorpropenu, jo atitinkamu toksišku skilimo produktu ( EZ )-3-chlorakrilo rūgštimi ir vienuolika nenustatytų gamybos priemaišų, taip pat galimas ilgalaikis dešimties gamybos priemaišų plitimas atmosferoje. Be to, nustatyta, kad rizika atsitiktinai paveiktiems organizmams nėra priimtina.10.  Komisija paragino pranešėją pateikti pastabų apie bendros peržiūros rezultatus ir apie tai, ar jis ketina toliau remti šios medžiagos įtraukimą. Be to, kaip nurodyta Reglamento (EB) Nr. 33/2008 21 straipsnio 1 dalyje, Komisija paragino pranešėją pateikti pastabų apie peržiūros ataskaitos projektą. Pranešėjas pateikė savo pastabas ir jos buvo atidžiai išnagrinėtos.11.  Tačiau, nepaisant pranešėjo teiginių, nustatyta, kad minėtosios problemos negali būti išspręstos, o remiantis pateikta informacija atlikti ir per EMST ekspertų posėdžius apsvarstyti vertinimai neparodė, jog galima tikėtis, kad augalų apsaugos produktai, kurių sudėtyje yra 1,3-dichlorpropeno, siūlomomis naudojimo sąlygomis iš esmės atitiktų Direktyvos 91/414/EEB 5 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose nustatytas sąlygas.12.  Todėl 1,3-dichlorpropenas neturėtų būti įtrauktas į Direktyvos 91/414/EEB I priedą.13.  Sprendimas 2007/619/EB turėtų būti panaikintas.14.  Šiuo sprendimu neapribojama galimybė teikti kitas paraiškas dėl 1,3-dichlorpropeno pagal Direktyvos 91/414/EEB 6 straipsnio 2 dalį ir Reglamento (EB) Nr. 33/2008 II skyrių.15.  Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatinis komitetas nepateikė nuomonės per Komiteto pirmininko nustatytą terminą,PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:1 straipsnisVeiklioji medžiaga 1,3-dichlorpropenas neįtraukiama į Direktyvos 91/414/EEB I priedą.2 straipsnisSprendimas 2007/619/EB panaikinamas.3 straipsnisŠis sprendimas skirtas valstybėms narėms.Priimta BriuselyjeTarybos varduPirmininkas [1] OL L 230, 1991 8 19, p. 1.[2] OL L 249, 2007 9 25, p. 11.[3] OL L 55, 2000 2 29, p. 25.[4] OL L 98, 2001 4 7, p. 6.[5] OL L 15, 2008 1 18, p. 5.[6] Europos maisto saugos tarnyba. Europos Komisijos prašymu parengta veikliosios med˛iagos pesticido ( EZ )-1,3-dichlorpropeno keliamos rizikos vertinimo bendros peržiūros išvada. EMST leidinys (2009 m.); 7(10):1341. [102 pp.]. doi:10.2903/j.efsa.2009.1341. Galima rasti adresu www.efsa.europa.eu.


               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 07 27
            COM(2017) 390 final
            2017/0168(NLE)
            Pasiūlymas
            TARYBOS SPRENDIMAS
            dėl Europos Sąjungos ir Seišelių Respublikos susitarimo, kuriuo iš dalies keičiamas Europos bendrijos ir Seišelių Respublikos susitarimas dėl trumpalaikio bevizio režimo, sudarymo

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS

               2013 m. birželio 26 d. Reglamentu (ES) Nr. 610/2013
                  1
                (toliau – Šengeno sienų kodekso pakeitimų reglamentas) iš dalies pakeista Konvencija dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo
                  2
               , Reglamentas (EB) Nr. 562/2006
                  3
                (Šengeno sienų kodeksas) ir Reglamentas (EB) Nr. 810/2009
                  4
                (Vizų kodeksas), taip pat, be kitų pakeitimų, pateikta nauja trečiųjų šalių piliečių trumpalaikio buvimo Šengeno erdvėje sąvokos apibrėžties formuluotė. Nuo 2013 m. spalio 18 d. trečiųjų šalių piliečiams, neatsižvelgiant į tai, ar jiems taikomas reikalavimas turėti vizą, ar ne, ketinantiems trumpam vykti į Šengeno erdvę, ilgiausia leidžiamo buvimo trukmė yra „90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį“. Priešingai nei pagal apibrėžtį, galiojusią iki 2013 m. spalio 18 d. (trys mėnesiai per šešių mėnesių laikotarpį nuo pirmojo atvykimo dienos), nauja formuluotė yra tikslesnė, nes trukmė apskaičiuojama dienomis, o ne mėnesiais. Be to, iš apibrėžties išbraukta frazė „nuo pirmojo atvykimo dienos“, kuri keldavo daug abejonių ir klausimų.

               Šengeno sienų kodekso pakeitimų reglamentu nustatyti visi reikiami ES vizų ir sienų acquis, t. y. Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo, Šengeno sienų kodekso, Vizų kodekso ir Reglamento (EB) Nr. 539/2001
                  5
               , pakeitimai. Vis dėlto trumpalaikio buvimo sąvoka įtvirtinta ir Europos Sąjungos sudarytuose tarptautiniuose susitarimuose. Su Antigva ir Barbuda
                  6
               , Bahamomis
                  7
               , Barbadosu
                  8
               , Brazilija
                  9
               , Mauricijumi
                  10
               , Sent Kitsu ir Neviu
                  11
                ir Seišeliais
                  12
                sudarytuose susitarimuose dėl bevizio režimo bevizio režimo trukmei apibrėžti vis dar taikoma senoji apibrėžtis („trys mėnesiai per šešis mėnesius nuo pirmojo atvykimo dienos“
                  13
               ).

               2014 m. liepos 16 d. Komisija priėmė rekomendaciją dėl Tarybos sprendimo, kuriuo suteikiami įgaliojimai pradėti derybas siekiant iš dalies pakeisti Europos Sąjungos ir pirmiau minėtų šalių susitarimus dėl trumpalaikio bevizio režimo
                  14
               , kurią Taryba priėmė 2014 m. spalio 9 d.
                  15
                Siekta šių septynių šalių atžvilgiu įgyvendinti naująją trumpalaikio buvimo apibrėžtį, nustatytą Šengeno sienų kodekso pakeitimų reglamente. Be to, susitarimuose dėl bevizio režimo sąvoką „trumpalaikis buvimas“ apibrėžus dienomis, o ne mėnesiais, paprasčiau atlikti patikrinimus ir skaičiavimus elektroninėmis ir (arba) IT priemonėmis, taip pat patogiau naudotis centralizuotomis sienų valdymo sistemomis, kaip antai siūloma atvykimo ir išvykimo sistema (toliau – AIS)
                  16
               .

               Tarybai įgaliojus Komisija pradėjo derybas siekiant iš dalies pakeisti susitarimus dėl bevizio režimo, sudarytus su septyniomis šalimis (Antigva ir Barbuda, Bahamomis, Barbadosu, Brazilija, Mauricijumi, Sent Kitsu ir Neviu ir Seišeliais).

               Derybos su Seišelių Respublika sėkmingai užbaigtos 2016 m. liepos 15 d. parafavus iš dalies keičiantį susitarimą. Abi susitariančiosios šalys susitarė naująją sąvokos „trumpalaikis buvimas“ apibrėžtį taikyti visame ES ir Seišelių Respublikos susitarime dėl bevizio režimo. Be to, susitarimu keičiami keli techniniai aspektai (žr. toliau), tačiau visi pakeitimai yra nereikšmingi vertinant keliautojų požiūriu.

                  Apie ypatingą Jungtinės Karalystės ir Airijos padėtį kalbama susitarimo preambulėje.

               2.TEISINIS PAGRINDAS, SUBSIDIARUMO IR PROPORCINGUMO PRINCIPAI

               •Teisinis pagrindas

               Susitarimą turi patvirtinti abi susitariančiosios šalys laikydamosi savo atitinkamų procedūrų. Sąjungos lygiu Taryba turi priimti sprendimus dėl susitarimo pasirašymo ir sudarymo.

               Šis pasiūlymas teikiamas Tarybai, kad ji suteiktų įgaliojimus pasirašyti Susitarimą, kuriuo iš dalies keičiamas Europos bendrijos ir Seišelių Respublikos susitarimas dėl trumpalaikio bevizio režimo.

               Susitarimu užtikrinamas teisinis nuoseklumas ir valstybių narių praktikos suvienodinimas taikant naująją trumpalaikio buvimo apibrėžtį, nustatytą Šengeno sienų kodekso pakeitimų reglamente, kuriame pateiktas tikslus sąvokos „trumpalaikis buvimas“ išaiškinimas.

               Šio pasiūlymo teisinis pagrindas – Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 77 straipsnio 2 dalies a punktas kartu su jos 218 straipsniu.

               Sąjunga neturi įgaliojimų iš dalies keisti susitarimų dėl bevizio režimo, kurie privalomi keturioms šalims, susijusioms su Šengeno acquis, įskaitant bendrą vizų politiką, įgyvendinimu. Siekiant užtikrinti vienodą požiūrį ir vienodą nuostatų dėl leidžiamo buvimo Šengeno erdvėje trukmės įgyvendinimą, prie susitarimo pridedama bendra deklaracija, kurioje nurodomas Seišelių Respublikos ir Islandijos, Lichtenšteino, Norvegijos bei Šveicarijos pageidavimas atitinkamai pakeisti jų galiojančius dvišalius susitarimus dėl bevizio režimo.

               Pridedamas pasiūlymas yra susitarimo sudarymo teisinė priemonė. Taryba sprendimą priims kvalifikuota balsų dauguma po to, kai susitarimą Sąjungos vardu pasirašys Tarybai pirmininkaujančios valstybės narės paskirtas asmuo, ir gavusi Europos Parlamento pritarimą pagal SESV 218 straipsnio 6 dalies antros pastraipos a punktą.

               •Subsidiarumo principas (neišimtinės kompetencijos atveju)

               Jeigu Europos Sąjunga yra viena iš tarptautinio susitarimo susitariančiųjų šalių, valstybės narės negali pačios teisiškai įgyvendinti jokių tokio susitarimo pakeitimų. Susitarimą dėl bevizio režimo su Seišelių Respublika sudarė Europos Sąjunga. Todėl veiksmų reikia imtis Sąjungos lygiu.

               Be to, valstybių narių sudaryti susitarimai dėl bevizio režimo darytų poveikį Sąjungos acquis vizų srityje (SESV 3 straipsnio 2 dalis).

               •Proporcingumo principas

               Šiuo pasiūlymu neviršijama to, kas būtina nustatytam tikslui pasiekti, būtent – iš dalies pakeisti galiojantį Sąjungos ir Seišelių susitarimą dėl bevizio režimo.

               3.POVEIKIS BIUDŽETUI

               Dėl šio pasiūlymo ES biudžetas nepatirs papildomų išlaidų.

               4. EX POST VERTINIMO, KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI

               •Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis

               2014 m. spalio 9 d. Taryba priėmė derybinius nurodymus, kuriais Komisijai suteikė įgaliojimus pradėti derybas su Seišelių Respublika siekiant iš dalies pakeisti šių dviejų susitariančiųjų šalių susitarimą dėl bevizio režimo. Valstybės narės apie derybų eigą buvo informuojamos Vizų darbo grupės posėdžiuose.

               5.KITI ELEMENTAI

               •Derybų rezultatai

                  Komisijos manymu, Tarybos derybiniuose nurodymuose išdėstyti tikslai buvo pasiekti ir susitarimo projektas Sąjungai yra priimtinas.

                  Galutinį susitarimo turinį galima apibendrinti taip, kaip išdėstyta toliau.

                  a. Buvimo trukmė

                  Susitarimu bevizis režimas nustatytas Europos Sąjungos ir Seišelių Respublikos piliečiams, vykstantiems į kitos susitariančiosios šalies teritoriją ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį (vietoje „ne ilgiau kaip trims mėnesiams per šešių mėnesių laikotarpį nuo pirmojo atvykimo dienos“). Naujoji apibrėžtis taikoma visame Europos Sąjungos ir Seišelių Respublikos susitarime dėl trumpalaikio bevizio režimo.

                  b. Baigiamoji nuostata – susitarimo taikymo sustabdymas (8 straipsnio 4 dalis)

               Susitarimu 8 straipsnio 4 dalies paskutinis sakinys iš dalies pakeičiamas taip: „Jei priežasčių, dėl kurių sustabdytas šio susitarimo taikymas, nebelieka, taikymą sustabdžiusi Susitariančioji Šalis nedelsdama informuoja apie tai kitą Susitariančiąją Šalį ir panaikina tą sustabdymą.“ Dabartinį tekstą papildžius žodžiais „ir panaikina tą sustabdymą“ iš dalies pakeistame susitarime patikslinama, kad bevizio režimo taikymo sustabdymas faktiškai panaikinamas, jeigu nebelieka priežasčių, dėl kurių jo taikymas buvo sustabdytas. Šiuo pakeitimu susitarimo dėl bevizio režimo su Seišelių Respublika formuluotė suderinama su visų kitų susitarimų dėl bevizio režimo, kuriuos Sąjunga pasirašė 2015 ir 2016 m., formuluotėmis. Dėl šio pakeitimo 2016 m. birželio 14 d. konsultuotasi su Vizų darbo grupe; nė viena valstybė narė nepareiškė prieštaravimų.

                  c. Žodis „bendrija“ pakeičiama „Sąjunga“

                  2009 m. gruodžio 1 d. įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, įtvirtintas Europos Sąjungos teisinis subjektiškumas. Vis dėlto tarptautiniuose susitarimuose, kurie įsigaliojo iki Lisabonos sutarties įsigaliojimo, kaip antai Europos bendrijos ir Seišelių Respublikos susitarime dėl trumpalaikio bevizio režimo, tebėra įtvirtinta sąvoka „Europos bendrija“. Todėl iš dalies keičiančiu susitarimu visame susitarime dėl bevizio režimo žodis „bendrija“ pakeičiamas žodžiu „Sąjunga“.

                  d. Bendros deklaracijos

                  Prie susitarimo pridedamos dvi bendros deklaracijos:

                  - dėl 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį išaiškinimo ir

                  - dėl Islandijos, Norvegijos, Šveicarijos ir Lichtenšteino.

                  e. Įsigaliojimas

                  Šis susitarimas įsigalioja pirmą kito mėnesio dieną praėjus penkiems mėnesiams po to, kai paskutinė susitariančioji šalis praneša kitai, kad ratifikavimo procedūros yra baigtos. Siekiant užtikrinti teisinį tikrumą ir suteikti galimybę keliautojams suprasti teisės normas ir jų laikytis, reikia nustatyti pakankamai ilgą pereinamąjį laikotarpį. Per šešis mėnesius po to, kai baigiamos susitarimo ratifikavimo procedūros, prieš įsigaliojant naujajai trumpalaikio buvimo apibrėžčiai ir susijusiam atgaline data apskaičiuojamam 180 dienų atskaitos laikotarpiui, keliautojai galės pabaigti savo trumpalaikį buvimą, vis dar apskaičiuojamą tik pagal senąją apibrėžtį.

                  Iš dalies keičiantis susitarimas neturi poveikio visoms kitoms galiojančio Europos bendrijos ir Seišelių Respublikos susitarimo dėl trumpalaikio bevizio režimo nuostatoms, įskaitant nuostatas dėl teritorinės taikymo srities.

               6.IŠVADA

               Atsižvelgdama į minėtus rezultatus, Komisija siūlo Tarybai gavus Europos Parlamento pritarimą patvirtinti Europos Sąjungos ir Seišelių Respublikos susitarimą, kuriuo iš dalies keičiamas Europos bendrijos ir Seišelių Respublikos susitarimas dėl trumpalaikio bevizio režimo.

               2017/0168 (NLE)

               Pasiūlymas

               TARYBOS SPRENDIMAS

               dėl Europos Sąjungos ir Seišelių Respublikos susitarimo, kuriuo iš dalies keičiamas Europos bendrijos ir Seišelių Respublikos susitarimas dėl trumpalaikio bevizio režimo, sudarymo

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 77 straipsnio 2 dalies a punktą kartu su 218 straipsnio 6 dalies antros pastraipos a punkto v papunkčiu,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,

               atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą
                  17
               ,

               kadangi:

               (1)2009 m. lapkričio 30 d. sprendimu Taryba sudarė Europos bendrijos ir Seišelių Respublikos susitarimą dėl trumpalaikio bevizio režimo. Pagal Susitarimą numatomas bevizis režimas Europos Sąjungos ir Seišelių Respublikos piliečiams, vykstantiems į kitos Susitariančiosios Šalies teritoriją „ne ilgiau kaip trims mėnesiams per šešių mėnesių laikotarpį“;

               (2)Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 610/2013
                  18
                nustatyti horizontaliojo pobūdžio Sąjungos vizų ir sienų acquis pakeitimai, o trumpalaikis buvimas apibrėžtas kaip ne ilgesnis nei 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį;

               (3)siekiant visapusiškai suderinti Sąjungos trumpalaikio buvimo tvarką, būtina naująją apibrėžtį įtvirtinti Sąjungos ir Seišelių Respublikos susitarime dėl trumpalaikio bevizio režimo;

               (4)Komisija Sąjungos vardu derėjosi su Seišelių Respublika dėl susitarimo, kuriuo iš dalies keičiamas Europos bendrijos ir Seišelių Respublikos susitarimas dėl trumpalaikio bevizio režimo (toliau – Susitarimas);

               (5)pagal Tarybos sprendimą (ES) 2017/[...] Susitarimas buvo pasirašytas;

               (6)šiuo sprendimu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kurias įgyvendinant Jungtinė Karalystė nedalyvauja pagal Tarybos sprendimą 2000/365/EB
                  19
               ; todėl Jungtinė Karalystė nedalyvauja priimant šį sprendimą ir jis nėra jai privalomas ar taikomas;

               (7)šiuo sprendimu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kurias įgyvendinant Airija nedalyvauja pagal Tarybos sprendimą 2002/192/EB
                  20
               ; todėl Airija nedalyvauja priimant šį sprendimą ir jis nėra jai privalomas ar taikomas;

               (8)todėl susitarimas turėtų būti patvirtintas,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               Sąjungos vardu patvirtinamas Europos Sąjungos ir Seišelių Respublikos susitarimas, kuriuo iš dalies keičiamas Europos bendrijos ir Seišelių Respublikos susitarimas dėl trumpalaikio bevizio režimo (toliau – Susitarimas).

               Susitarimo tekstas pridedamas prie šio sprendimo.

               2 straipsnis

               Tarybos pirmininkas Sąjungos vardu pateikia Susitarimo 2 straipsnyje numatytą pranešimą
                  21
               .

               3 straipsnis

               Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)
                  OL L 182, 2013 6 29, p. 1.

                     (2)
                  OL L 239, 2000 9 22, p. 19.

                     (3)
                  OL L 105, 2006 4 13, p. 1.

                     (4)
                  OL L 243, 2009 9 15, p. 1.

                     (5)
                  OL L 081, 2001 3 21, p. 1.

                     (6)
                  OL L 169, 2009 6 30, p. 3.

                     (7)
                  OL L 169, 2009 6 30, p. 24.

                     (8)
                  OL L 169, 2009 6 30, p. 10.

                     (9)
                  Su Brazilija ES sudarė du susitarimus. Vieną susitarimą, skirtą paprastų pasų turėtojams (OL L 255, 2012 9 21, p. 4), ir atskirą susitarimą, skirtą diplomatinių, tarnybinių ir oficialių pasų turėtojams (OL L 66, 2011 3 12, p. 2).

                     (10)
                  OL L 169, 2009 6 30, p. 17.

                     (11)
                  OL L 169, 2009 6 30, p. 38.

                     (12)
                  OL L 169, 2009 6 30, p. 31.

                     (13)
                  Plg. susitarimų straipsnius „Tikslas“ ir „Buvimo trukmė“.

                     (14)
                  COM(2014) 468 final.

                     (15)
                  Tarybos sprendimas, kuriuo Komisijai suteikiami įgaliojimai pradėti derybas siekiant iš dalies pakeisti susitarimus dėl trumpalaikio bevizio režimo, kuriuos Europos Sąjunga (Bendrija) yra sudariusi su Antigva ir Barbuda, Bahamų Sandrauga, Barbadosu, Brazilijos Federacine Respublika, Mauricijaus Respublika, Sent Kitso ir Nevio Federacija ir Seišelių Respublika, priimtas 2014 m. spalio 9 d.

                     (16)
                  COM(2016) 194 final.

                     (17)
                  Pritarimas pareikštas [...].

                     (18)
                  2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 610/2013, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 562/2006, nustatantis taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Bendrijos kodeksą (Šengeno sienų kodeksas), Konvencija dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo, Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1683/95 ir (EB) Nr. 539/2001 bei Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 767/2008 ir (EB) Nr. 810/2009 (OL L 182, 2013 6 29, p. 1).

                     (19)
                  2000 m. gegužės 29 d. Tarybos sprendimas 2000/365/EB dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas (OL L 131, 2000 6 1, p. 43).

                     (20)
                  2002 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimas 2002/192/EB dėl Airijos prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas (OL L 64, 2002 3 7, p. 20).

                     (21)
                  Susitarimo įsigaliojimo datą Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbs Tarybos Generalinis sekretoriatas.

    ---documentbreak---

               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 07 27
            COM(2017) 390 final
            PRIEDAS
            prie
            Pasiūlymo dėl Tarybos sprendimo
            dėl Europos Sąjungos ir Seišelių Respublikos susitarimo, kuriuo iš dalies keičiamas Europos bendrijos ir Seišelių Respublikos susitarimas dėl trumpalaikio bevizio režimo, sudarymo

               PRIEDAS

               SUSITARIMAS

               Europos Sąjungos ir Seišelių Respublikos susitarimas, kuriuo iš dalies keičiamas Europos bendrijos ir Seišelių Respublikos susitarimas dėl trumpalaikio bevizio režimo

               EUROPOS SĄJUNGA

               ir

               SEIŠELIŲ RESPUBLIKA (toliau – Seišeliai),

               toliau kartu – Susitariančiosios Šalys,

               ATSIŽVELGDAMOS į Europos bendrijos ir Seišelių Respublikos susitarimą dėl trumpalaikio bevizio režimo (toliau – Susitarimas), kuris įsigaliojo 2010 m. sausio 1 d.,

               PATVIRTINDAMOS, kad svarbu palengvinti žmonių tarpusavio ryšius,

               ATKREIPDAMOS DĖMESĮ Į TAI, kad Susitarimas skirtas Susitariančiųjų Šalių piliečių naudai,

               ATSIŽVELGDAMOS Į TAI, kad Susitarime nustatyta trumpalaikio buvimo apibrėžtis (trys mėnesiai per šešių mėnesių laikotarpį nuo pirmo atvykimo) nepakankamai tiksli ir visų pirma tai, kad dėl formuluotės „nuo pirmojo atvykimo dienos“ gali kilti abejonių ir klausimų,

               PRISIMINDAMOS, kad 2013 m. birželio 26 d. Reglamentu (ES) Nr. 610/2013 nustatyti horizontaliojo pobūdžio ES „vidaus“ vizų ir sienų acquis pakeitimai ir trumpalaikis buvimas apibrėžtas kaip „90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį“,

               ATSIŽVELGDAMOS Į TAI, kad atvykimo ir išvykimo sistemai, kurią turi įdiegti Europos Sąjunga, reikalinga vienoda ir tiksli trumpalaikio buvimo apibrėžtis, taikytina visiems trečiųjų šalių piliečiams,

               NORĖDAMOS užtikrinti sklandų keliautojų srautą Susitariančiųjų Šalių sienos perėjimo punktuose,

               DAR KARTĄ PATVIRTINDAMOS, kad Susitarimas taikomas visų Europos Sąjungos valstybių narių, išskyrus Jungtinę Karalystę ir Airiją, piliečiams,

               ATSIŽVELGDAMOS į Protokolą dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės ir Protokolą dėl Šengeno acquis integravimo į Europos Sąjungos teisės sistemą, pridėtus prie Europos Sąjungos sutarties ir prie Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo, ir patvirtindamos, kad šio Susitarimo nuostatos netaikomos Jungtinei Karalystei ir Airijai,

               SUSITARĖ:

               1 straipsnis

               Susitarimas iš dalies keičiamas pagal šio straipsnio nuostatas:

               (1)pavadinime ir 3 straipsnio 5 dalyje, 6 straipsnio 1 dalyje ir 8 straipsnio 7 dalyje žodis „bendrija“ pakeičiamas žodžiu „Sąjunga“;

               (2)1 straipsnyje frazė „trims mėnesiams per šešių mėnesių laikotarpį“ pakeičiama fraze „90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį“;

               (3)4 straipsnio 1 dalis pakeičiama taip:

               „Europos Sąjungos piliečiai Seišelių teritorijoje gali būti ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį.“;

               (4)4 straipsnio 2 dalis pakeičiama taip:

               „Seišelių piliečiai valstybių narių, taikančių visą Šengeno acquis, teritorijoje gali būti ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį.“ Tas laikotarpis apskaičiuojamas neatsižvelgiant į buvimą valstybėje narėje, kuri dar netaiko viso Šengeno acquis.

               Seišelių piliečiai kiekvienos valstybės narės, kuri dar netaiko viso Šengeno acquis, teritorijoje gali būti ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį, neatsižvelgiant į apskaičiuotą buvimo valstybių narių, kurios taiko visą Šengeno acquis, teritorijoje laikotarpį.“;

               (5)4 straipsnio 3 dalyje žodžiai „tris mėnesius“ pakeičiami žodžiais „90 dienų“, o žodis „Bendrijos“ – žodžiu „Sąjungos“;

               (6)Paskutinis 8 straipsnio 4 dalies sakinys pakeičiamas taip:

               „Jei priežasčių, dėl kurių sustabdytas šio Susitarimo taikymas, nebelieka, taikymą sustabdžiusi Susitariančioji Šalis nedelsdama informuoja apie tai kitą Susitariančiąją Šalį ir panaikina tą sustabdymą.“

               2 straipsnis

               Šį Susitarimą Susitariančiosios Šalys ratifikuoja arba tvirtina pagal savo atitinkamas procedūras ir jis įsigalioja pirmą kito mėnesio dieną praėjus penkiems mėnesiams po to, kai paskutinė Susitariančioji Šalis praneša kitai, kad pirmiau nurodytos procedūros yra baigtos.

               Pasirašytas du tūkstančiai septynioliktųjų metų ... mėn. … d. [vieta] dviem egzemplioriais anglų, bulgarų, čekų, danų, estų, graikų, ispanų, italų, kroatų, latvių, lenkų, lietuvių, maltiečių, nyderlandų, portugalų, prancūzų, rumunų, slovakų, slovėnų, suomių, švedų, vengrų ir vokiečių kalbomis; tekstai kiekviena šių kalbų yra vienodai autentiški.

               Europos Sąjungos vardu

               Seišelių Respublikos vardu

               BENDRA DEKLARACIJA DĖL ISLANDIJOS, NORVEGIJOS, ŠVEICARIJOS IR LICHTENŠTEINO

               Pageidautina, kad Norvegijos, Islandijos, Šveicarijos bei Lichtenšteino valdžios institucijos ir Seišelių valdžios institucijos nedelsdamos iš dalies pakeistų dvišalius susitarimus dėl trumpalaikio bevizio režimo pagal šiame Susitarime nustatytas sąlygas.

               Bendra deklaracija dėl 90 dienų laikotarpio per bet kurį 180 dienų laikotarpį išaiškinimo

               Susitariančiosios Šalys sutaria, kad maksimalus 90 dienų laikotarpis per bet kurį 180 dienų laikotarpį, kaip nustatyta Susitarimo 4 straipsnyje, reiškia nepertraukiamą buvimo laikotarpį arba kelis laikotarpius iš eilės, kurių bendra trukmė neviršija 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį.

               Sąvoka „per bet kurį“ reiškia, kad taikomas slankus 180 dienų ataskaitinis laikotarpis, kai, siekiant patikrinti, ar ir toliau tenkinamas 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį reikalavimas, atsižvelgiama į kiekvieną buvimo dieną per pastarąsias 180 dienų. Be kita ko, tai reiškia, kad naujas buvimo iki 90 dienų laikotarpis leidžiamas, jei šalyje nebūta nepertraukiamą 90 dienų laikotarpį.

               ________