title: Pasiūlymas Tarybos pamatinis sprendimas dėl kovos su seksualine prievarta prieš vaikus, jų seksualiniu išnaudojimu ir vaikų pornografija, kuriuo panaikinamas Pamatinis sprendimas 2004/68/TVR {SEC (2009) 355} {SEC (2009) 356}

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

52009PC0135

	[pic] | EUROPOS KOMISIJA |Briuselis, 25.3.2009COM (2009) 135 galutinis2009/ 0049 (CNS)PasiūlymasTARYBOS PAMATINIS SPRENDIMASdėl kovos su seksualine prievarta prieš vaikus, jų seksualiniu išnaudojimu ir vaikų pornografija, kuriuo panaikinamas Pamatinis sprendimas 2004/68/TVR {SEC (2009) 355}{SEC (2009) 356}AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS1.  PASIŪLYMO APLINKYBĖS2.  Pasiūlymo pagrindas ir tikslaiSeksualinė prievarta prieš vaikus ir seksualinis jų išnaudojimas yra itin sunkūs nusikaltimai. Jie nukreipti prieš vaikus, kurie turi teisę į ypatingą apsaugą ir globą. Šie nusikaltimai aukoms sukelia ilgalaikę fizinę, psichologinę ir socialinę žalą, kurios nepašalinus ardomos pagrindinės šiuolaikinės visuomenės vertybės, susijusios su ypatinga vaikų apsauga ir pasitikėjimu atitinkamomis valdžios institucijomis. Nepaisant tikslios ir patikimos statistikos stokos, tyrimai rodo, kad reikšminga Europos vaikų mažuma gali būti seksualiai prievartaujami ir kad tokių atvejų ilgainiui nemažėja, o tam tikrų formų seksualinio smurto net padaugėję.Bendras Europos Sąjungos politikos tikslas šioje srityje pagal Europos Sąjungos sutarties 29 straipsnį yra užkirsti kelią teisės pažeidimams prieš vaikus ir kovoti su šiais pažeidimais, aprėpiančiais seksualinę prievartą prieš vaikus ir jų seksualinį išnaudojimą. Šis tikslas turėtų būti įgyvendinamas kuriant darnesnę kovos su minėtais nusikaltimais pagal trečiąjį ramstį sistemą ir didinant jos veiksmingumą. Konkretūs tikslai būtų šie: veiksmingai vykdyti baudžiamąjį persekiojimą už nusikaltimus, apsaugoti aukų teises, užkirsti kelią vaikų seksualiniam išnaudojimui ir prievartai prieš juos ir sukurti veiksmingas stebėsenos sistemas.-  Bendrosios aplinkybėsPagrindinė seksualinės prievartos prieš vaikus ir jų išnaudojimo priežastis – vaikų pažeidžiamumas, kurį lemia įvairūs veiksniai. Minėti reiškiniai nepašalinami ir dėl nepakankamo atsako taikant teisėsaugos mechanizmus, sunkumų taip pat daugėja, nes tam tikri teisės pažeidimai yra tarpvalstybinio pobūdžio. Aukos nenoriai praneša apie prievartą, dėl nacionalinės baudžiamosios teisės ir proceso skirtumų gali būti nevienodai vykdomi tyrimai ir baudžiamasis persekiojimas, o atlikę bausmę pažeidėjai gali toliau kelti pavojų. Dėl informacinių technologijų raidos šios problemos dar pasunkėjo, nes tapo lengviau kurti ir platinti seksualinės prievartos vaizdus, pažeidėjai gali išlikti anonimiški, o atsakomybės klausimus spręsti priklauso skirtingoms jurisdikcijoms. Kadangi yra daug galimybių keliauti ir skiriasi socialinės sąlygos, skatinamas vadinamasis vaikų sekso turizmas, o seksualinius teisės pažeidimus prieš vaikus užsienyje įvykdę asmenys dažnai išvengia bausmės. Be sunkumų baudžiamojo persekiojimo srityje, organizuoti nusikaltėliai gali daug uždirbti mažai rizikuodami.Nacionalinės teisės aktai aprėpia kai kurias iš šių problemų, tačiau nevienodai. Vis dėlto jie nėra pakankamai griežti ar nuoseklūs, kad užtikrintų tvirtą socialinį atsaką į šį nerimą keliantį reiškinį.Neseniai paskelbtoje Europos Tarybos vaikų apsaugos nuo seksualinio išnaudojimo ir seksualinės prievartos konvencijoje (CETS Nr. 201) nustatytas bene aukščiausias iki šiol tarptautinis vaikų apsaugos nuo seksualinės prievartos ir išnaudojimo standartas. Pasauliniu mastu pagrindinis tarptautinis standartas yra 2000 m. Vaiko teisių konvencijos fakultatyvinis protokolas dėl vaikų pardavimo, vaikų prostitucijos ir vaikų pornografijos. Tačiau prie šios konvencijos prisijungusios dar ne visos valstybės narės.-  Pasiūlymo srityje galiojančios nuostatosES mastu Tarybos pamatiniu sprendimu 2004/68/TVR minimaliai suderinami valstybių narių teisės aktai, pagal kuriuos kriminalizuojami sunkiausi seksualinės prievartos prieš vaikus ir jų seksualinio išnaudojimo atvejai, išplečiama nacionalinė jurisdikcija ir nustatoma minimali parama aukoms. Nors reikalavimai apskritai įgyvendinti, yra tam tikrų pamatinio sprendimo trūkumų. Juo suderinti tik su tam tikrais teisės pažeidimais susiję teisės aktai, neaprėpti nauji prievartos ir išnaudojimo naudojant informacines technologijas atvejai, nepašalintos kliūtys vykdyti pažeidėjų baudžiamąjį persekiojimą ne šalies teritorijoje, neatsižvelgta į visus konkrečius vaiko poreikius ir nenumatytos tinkamos teisės pažeidimų prevencijos priemonės.Kitomis įgyvendinamomis ar numatytomis ES iniciatyvomis iš dalies atsižvelgiama į tam tikras problemas, kurios susijusios ir su seksualiniais pažeidimais prieš vaikus. Tarp jų yra 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos sprendimas 2000/375/TVR dėl kovos su vaikų pornografija internete, 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimas 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos, 2005 m. vasario 24 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2005/222/TVR dėl atakų prieš informacines sistemas, 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 854/2005/EB, patvirtinantis daugiametę Bendrijos programą, skatinančią saugesnį naudojimąsi internetu ir naujomis interneto technologijomis, ir 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2008/947/TVR dėl teismo sprendimų ir sprendimų dėl lygtinio nuteisimo tarpusavio pripažinimo principo taikymo siekiant užtikrinti lygtinio atleidimo priemonių ir alternatyvių sankcijų priežiūrą.-  Suderinamumas su kitomis Europos Sąjungos politikos sritimis ir tikslaisTikslai visiškai atitinka ES vaikų teisių rėmimo, apsaugos ir įgyvendinimo politiką vidaus ir išorės politikos srityse. ES aiškiai pripažino vaiko teisių apsaugą Europos pagrindinių teisių chartijoje, būtent jos 24 straipsnyje. Be to, Komisijos komunikate dėl ES vaiko teisių strategijos kūrimo nustatytas tikslas kuo geriau pasinaudoti esamomis politikos kryptimis ir priemonėmis iš dalies siekiant apsaugoti vaikus nuo smurto ir seksualinio išnaudojimo ES ir už jos ribų. Tikslai atitinka ir Saugesnio interneto programą, sukurtą siekiant skatinti saugesnį, ypač vaikų, naudojimąsi internetu bei naujomis interneto technologijomis ir kovoti su neteisėtu turiniu.Šis siūlymas kruopščiai išnagrinėtas, siekiant užtikrinti, kad jo nuostatos visiškai atitiktų pagrindines teises, pirmiausia žmogaus orumą, kankinimo ir nežmoniško ar žeminančio elgesio arba bausmių draudimą, vaiko teises, teisę į laisvę ir saugumą, saviraiškos ir informavimo laisvę, asmens duomenų apsaugą, teisę į veiksmingas teisės gynimo priemones ir sąžiningą teismą, taip pat baudžiamosios teisės pažeidimų ir bausmių teisėtumo ir proporcingumo principus.Ypatingas dėmesys skirtas ES chartijos 24 straipsniui, kuriame nustatyta pozityvi pareiga imtis veiksmų, būtinų vaikų apsaugai užtikrinti. Jame teigiama, kad vaikai turi teisę į jų gerovei užtikrinti būtiną apsaugą ir globą. Be to, straipsnyje reikalaujama, kad vykdant visus su vaikais susijusius valdžios ar privačių institucijų veiksmus svarbiausi būtų vaiko interesai – tai įtvirtinta ir Jungtinių Tautų vaiko teisių konvencijoje.Naujų netinkamo naudojimosi internetu atvejų kriminalizavimas, specialių tyrimo būdų pripažinimo, draudimo vykdyti tam tikrus veiksmus ir keitimosi informacija, siekiant užtikrinti įgyvendinimą visoje ES, nuostatos atidžiai išnagrinėtos konkrečiai atkreipiant dėmesį į teisę į privataus ir šeimos gyvenimo pagarbą ir asmens duomenų apsaugą (Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 8 straipsnis, ES chartijos 7 ir 8 straipsniai). Nuostatos, kuriomis siekiama sustiprinti teisėsaugos kovą su prievartos prieš vaikus medžiagos skelbimu ir sklaida, vaikų pornografijos reklamavimu ar seksualinės prievartos prieš vaikus skatinimu, taip pat prieigos prie tinklalapių, kuriuose yra vaikų pornografijos, blokavimo nuostatos patikrintos pirmiausia atsižvelgiant į saviraiškos laisvę (Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 10 straipsnis, ES chartijos 10 straipsnis).3.  KONSULTACIJOS SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMAS4.  Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimisKonsultacijų metodai, pagrindiniai tiriamieji sektoriai ir bendras respondentų apibūdinimasPer tris susitikimus, skirtus seksualinei prievartai prieš vaikus, seksualiniam jų išnaudojimui ir prekybai žmonėmis aptarti, konsultuotasi su įvairiais srities specialistais. Be kita ko, konsultuotasi su valstybių narių vyriausybių atstovais, Komisijos ekspertų grupės dėl prekybos žmonėmis nariais, tarptautinėmis organizacijomis, pirmiausia su Europos Taryba ir UNICEF, nevyriausybinėmis organizacijomis, mokslininkų bendruomene ir tyrimų centrais bei kitomis viešosiomis institucijomis. Vėliau įvairūs ekspertai ir organizacijos pateikė nuomones ir informaciją.Atsakymų santrauka ir kaip į juos atsižvelgtaPo konsultacijų išaiškėjo:-  būtinybė patobulinti Europos Tarybos konvenciją;-  būtinybė kriminalizuoti prievartos atvejus, kurie neaprėpiami dabartiniame pamatiniame sprendime, ypač naujus teisės pažeidimus, atliekamus naudojant informacines technologijas;-  būtinybė pašalinti tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo kliūtis tarpvalstybinėse bylose;-  būtinybė užtikrinti visapusišką aukų apsaugą, ypač vykdant tyrimą ir nagrinėjant baudžiamąsias bylas;-  būtinybė užkirsti kelią teisės pažeidimams taikant intervencijos programas ir gydymą;-  būtinybė užtikrinti, kad vienoje šalyje pavojingiems pažeidėjams paskelbti apkaltinamieji nuosprendžiai ir taikomos apsaugos priemonės galiotų visose valstybėse narėse.Į konsultuojantis gautą informaciją atsižvelgta poveikio vertinime. Kai kurios per konsultacijas skirtingų suinteresuotųjų šalių pateiktos rekomendacijos į pasiūlymą neįtrauktos dėl įvairių poveikio vertinime nurodytų priežasčių.-  Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimasNepriklausomo tyrimo neprireikė.-  Poveikio vertinimasSiekiant tikslo išnagrinėtos įvairios politikos galimybės.-  1 politikos galimybė. Nesiimti ES lygmens veiksmųES nesiimtų naujų kovos su seksualine prievarta prieš vaikus ir jų seksualiniu išnaudojimu veiksmų (teisės aktai, nepolitinės priemonės, finansinė parama) ir valstybės narės galėtų tęsti Europos Tarybos konvencijos pasirašymo ir ratifikavimo procesą.-  2 politikos galimybė. Papildyti esamus teisės aktus neteisinėmis priemonėmisEsami ES teisės aktai, pirmiausia Pamatinis sprendimas 2004/68/TVR, nebūtų pakeisti. Tačiau būtų galima įvesti neteisines priemones suderintam nacionalinės teisės aktų įgyvendinimui paremti. Tai aprėptų keitimąsi informacija ir dalijimąsi patirtimi baudžiamojo persekiojimo, apsaugos ir prevencijos, sąmoningumo ugdymo, bendradarbiavimo su privačiuoju sektoriumi ir savireguliacijos skatinimo ar duomenų kaupimo mechanizmų įdiegimo srityse.-  3 politikos galimybė. Nauji teisės aktai dėl pažeidėjų baudžiamojo persekiojimo, aukų apsaugos ir teisės pažeidimų prevencijosBūtų priimtas naujas pamatinis sprendimas, į kurį būtų įtrauktas esamas pamatinis sprendimas, tam tikros Europos Tarybos konvencijos nuostatos ir papildomi elementai, kurių neaprėpia minėtas esamas sprendimas ir konvencija. Naujasis sprendimas aprėptų pažeidėjų baudžiamąjį persekiojimą, aukų apsaugą ir teisės pažeidimų prevenciją.-  4 politikos galimybė. Nauji išsamūs teisės aktai pažeidėjų baudžiamajam persekiojimui, aukų apsaugai ir teisės pažeidimų prevencijai patobulinti (kaip numatyta pagal 3 politikos galimybę) bei neteisinės priemonės (kaip numatyta pagal 2 politikos galimybę)Esamos Pamatinio sprendimo 2004/68/TVR nuostatos būtų papildytos ES veiksmais, siekiant iš dalies pakeisti materialinę baudžiamąją teisę ir procesą, apsaugoti aukas ir užkirsti kelią teisės pažeidimams, kaip numatyta pagal 3 politikos galimybę, taip pat priimti neteisines priemones, nurodytas pagal 2 politikos galimybę, nacionalinės teisės aktų įgyvendinimui pagerinti.Atsižvelgiant į ekonominio ir socialinio poveikio, taip pat poveikio pagrindinėms teisėms analizę, 3 ir 4 politikos galimybėmis išreikštas geriausias požiūris į problemas, jos leistų pasiekti pasiūlymo tikslus. Pirmenybė būtų teikiama 4 politikos galimybei, po jos geriausiai įvertinta 3 politikos galimybė.Komisija atliko darbo programoje numatytą poveikio vertinimą, kurio ataskaitą galima rasti adresuhttp://ec.europa.eu/governance/impact/cia_2009_en.htm.5.  TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI6.  Siūlomų veiksmų santraukaNaujas pamatinis sprendimas, kuriuo bus panaikintas ir į kurį bus įtrauktas Pamatinis sprendimas 2004/68/TVR, aprėps šiuos naujus aspektus:-  Materialinė baudžiamoji teisė apskritaiBūtų kriminalizuoti sunkūs seksualinės prievartos prieš vaikus ir jų išnaudojimo atvejai, kurie šiuo metu ES teisės aktuose nenumatyti. Tai, pavyzdžiui, rengimasis kelionei siekiant panaudoti seksualinę prievartą – tai itin susiję su vaikų sekso turizmu, bet ne vien su juo. Pakeista vaikų pornografijos apibrėžtis, siekiant suderinti ją su Europos Tarybos konvencija ir Fakultatyviniu protokolu. Ypatingas dėmesys skiriamas pažeidimams prieš itin pažeidžiamus vaikus, pavyzdžiui, prieš nelydimus vaikus.-  Nauji baudžiamosios teisės pažeidimai naudojant informacines technologijasBūtų kriminalizuoti nauji seksualinės prievartos ir išnaudojimo atvejai, kuriems įvykdyti atsiranda palankios sąlygos naudojantis informacinėmis technologijomis. Tai, pavyzdžiui, sąmoningas prieigos prie vaikų pornografijos gavimas, siekiant aprėpti atvejus, kai vaikų pornografija stebima svetainėse, vaizdai neparsisiųsdinami ir neišsaugomi, taigi pornografija „neturima“ ir „neįsigyjama“. Taip pat įtraukiamas naujas teisės pažeidimas – „vaikų viliojimas“ (angl. „grooming“), kaip suformuluota Europos Tarybos konvencijoje.-  Baudžiamasis tyrimas ir baudžiamųjų bylų pradėjimasBūtų numatytos nuostatos, kurios padėtų tirti teisės pažeidimus ir teikti kaltinimus. Įtrauktas baudžiamojo persekiojimo kelių taikytinų jurisdikcijų atveju mechanizmas, tačiau jis gali būti pakeistas, kai bus priimtas Tarybos pamatinio sprendimo dėl jurisdikcijos kolizijų baudžiamuosiuose procesuose[1] pasiūlymas.-  Baudžiamasis persekiojimas už užsienyje padarytus teisės pažeidimusBūtų pakeistos jurisdikcijos taisyklės, siekiant užtikrinti, kad prievartą prieš vaikus naudojantys asmenys ir išnaudotojai iš ES būtų persekiojami, net jeigu nusikaltimus vykdo ne ES, užsiimdami vadinamuoju sekso turizmu.-  Aukų apsaugaBūtų įtrauktos naujos nuostatos, siekiant užtikrinti, kad aukos galėtų lengvai pasinaudoti teisės gynimo priemonėmis ir nekentėtų dalyvaudamos baudžiamosiose bylose.-  Teisės pažeidimų prevencijaBūtų padaryti pakeitimai, siekiant padėti užkirsti kelią seksualinei prievartai prieš vaikus ir jų išnaudojimui, imantis veiksmų, kuriais daugiausia dėmesio būtų skiriama buvusiems pažeidėjams, kad būtų išvengta recidyvo ir apribota prieiga prie vaikų pornografijos internete. Tokios prieigos ribojimo tikslas – sumažinti vaikų pornografijos apyvartą, apsunkinant viešai prieinamo interneto naudojimąsi. Tai nepakeičia šaltinio turinio pašalinimo veiksmų ar pažeidėjų baudžiamojo persekiojimo.Taigi pasiūlymas taip pat leistų pagerinti pagal Europos Tarybos konvenciją nustatytą apsaugos standartą. Kalbant apie turinį, pasiūlymas aprėpia Europos Tarybos konvencijoje nenustatytus aspektus, kaip antai užtikrinimas, kad visoje ES pažeidėjams būtų draudžiama užsiimti veikla su vaikais, būtų blokuojama prieiga prie vaikų pornografijos internete, būtų kriminalizuotas vaiko vertimas lytiškai santykiauti su trečiąja šalimi, seksualinė prievarta prieš vaikus internetu ir su vaikų aukų nebaudimu susijusi sąlyga. Pasiūlyme taip pat numatyta daugiau negu Europos Tarybos konvencijoje dėl sankcijų lygmens, nemokamų teisinių konsultacijų vaikams aukoms ir veiklos, kuria skatinama prievarta ir vaikų sekso turizmas, ribojimas. Formaliai konvencijos nuostatų įtraukimas į ES teisę padės greičiau priimti nacionalines priemones, lyginant su nacionalinėmis ratifikavimo procedūromis, ir užtikrinti geresnę įgyvendinimo stebėseną.-  Teisinis pagrindasEuropos Sąjungos sutarties 29 straipsnis, 31 straipsnio 1 dalies e punktas, 34 straipsnio 2 dalies b punktas.-  Subsidiarumo principasEuropos Sąjungos veiksmams taikomas subsidiarumo principas.Valstybės narės negali deramai pasiekti pasiūlyme numatytų tikslų dėl toliau nurodytų priežasčių.Vaikų seksualinis išnaudojimas ir prievarta prieš juos yra ir tarpvalstybinio masto, tai labiausiai pastebima vaikų pornografijos ir vaikų sekso turizmo srityse. Būtina užtikrinti, kad vaikai visose valstybėse narėse būtų apsaugoti nuo lengvai keliauti galinčių pažeidėjų iš visų valstybių narių. Būtini ES veiksmai, pirmiausia tolesni su Tarybos pamatiniu sprendimu 2004/68/TVR ir Tarybos sprendimu 2000/375/TVR[2] susiję veiksmai, nes tikslo veiksmingai apsaugoti vaikus vienos valstybės narės negali pasiekti.Pasiūlyme iškeltus tikslus lengviau bus pasiekti Europos Sąjungos masto veiksmais dėl toliau nurodytų priežasčių.Pasiūlymu bus toliau suderinta valstybių narių materialinė baudžiamoji teisė ir proceso taisyklės, tai padės kovoti su minėtais nusikaltimais. Pirma, bus išvengta to, kad nusikaltėliai rinksis, kurioje švelnesnes taisykles taikančioje valstybėje narėje palankiau vykdyti pažeidimus. Antra, dėl bendrų apibrėžčių galima skatinti keitimąsi naudingais bendrais duomenimis ir dalijimąsi patirtimi bei duomenų palyginamumą. Trečia, palengvinamas tarptautinis bendradarbiavimas. Pasiūlymu taip pat būtų pagerinta vaikų aukų apsauga. Tai humanitarinė būtinybė ir sąlyga, suteikianti galimybę aukoms teikti parodymus, būtinus siekiant vykdyti pažeidėjų baudžiamąjį persekiojimą. Taip pat bus padidintas prevencijos priemonių veiksmingumas visoje ES.Taigi pasiūlymas atitinka subsidiarumo principą.-  Proporcingumo principasPasiūlymas atitinka proporcingumo principą dėl toliau nurodytos (-ų) priežasties (-čių).Šiuo pamatiniu sprendimu nesiekiama daugiau, negu būtina minėtiems tikslams įgyvendinti Europos lygmeniu, ir jame nenumatyta jokių veiksmų, kurie nėra būtini to siekiant.-  Pasirinkta priemonėSiūloma priemonė: pamatinis sprendimas.Kitos priemonės nebūtų tinkamomis dėl toliau nurodytos (-ų) priežasties (-čių).Policijos ir teisminio bendradarbiavimo srityje kovojant su tokiais nusikaltimais kaip seksualinė prievarta prieš vaikus ir jų seksualinis išnaudojimas tik pamatinis sprendimas suteikia galimybę derinti nacionalinės teisės aktus.Kitos priemonės nebūtų tinkamos dėl toliau nurodytos (-ų) priežasties (-čių).Neteisinės priemonės ir savireguliacija padėtų pagerinti padėtį tam tikrose srityse, kuriose itin svarbus įgyvendinimas. Tačiau kitose srityse, kuriose reikalingi nauji teisės aktai, nauda būtų nedidelė. Tai taikytina baudžiamajam persekiojimui ir apkaltinamųjų nuosprendžių skelbimui už elgesį, aprėpiantį įvairius vaikų prievartos ir išnaudojimo atvejus, kurie turėtų būti aiškiai numatyti teisėje ( nulla poena sine lege (nėra bausmės be įstatymo) – Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 7 straipsnis, ES chartijos 49 straipsnis) ir tam tikroms priemonėms, kuriomis kišamasi į pagrindinių teisių sritį ir kurios taip pat turi būti vykdomos „pagal teisę“ (minėtos konvencijos 8 ir 10 straipsniai, ES chartijos 52 straipsnio 1 dalis).7.  POVEIKIS BIUDŽETUIPasiūlymas neturi poveikio Bendrijos biudžetui.8.  PAPILDOMA INFORMACIJA9.  Galiojančių teisės aktų panaikinimasPriėmus šį pasiūlymą, galiojantys teisės aktai bus panaikinti.2009/xxxx(CNS)PasiūlymasTARYBOS PAMATINIS SPRENDIMASdėl kovos su seksualine prievarta prieš vaikus, jų seksualiniu išnaudojimu ir vaikų pornografija, kuriuo panaikinamas Pamatinis sprendimas 2004/68/TVREUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos Sąjungos sutartį, ypač į jos 29 straipsnį, 31 straipsnio 1 dalies e punktą ir 34 straipsnio 2 dalies b punktą,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę[3],kadangi:10.  Seksualinė prievarta prieš vaikus ir jų seksualinis išnaudojimas, įskaitant vaikų pornografiją, yra sunkūs žmogaus teisių ir pagrindinės vaiko teisės į darnų ugdymą ir vystymąsi, pažeidimai.11.  Vaikų pornografijos, kurią sudaro seksualinės prievartos prieš vaikus, taip pat kitų itin sunkių formų seksualinės prievartos prieš vaikus ir jų seksualinio išnaudojimo vaizdai, daugėja, ji plinta naudojant naujas technologijas ir internetą.12.  Pamatiniu sprendimu 2004/68/TVR dėl kovos su seksualiniu vaikų išnaudojimu ir vaikų pornografija[4] suderinami valstybių narių teisės aktai, kuriais kriminalizuojami sunkiausi seksualinės prievartos prieš vaikus ir jų seksualinio išnaudojimo atvejai, išplečiama nacionalinė jurisdikcija ir nustatoma minimali parama aukoms.13.  Jungtinių Tautų vaiko teisių konvencijos fakultatyvinis protokolas dėl vaikų pardavimo, vaikų prostitucijos ir vaikų pornografijos ir ypač Europos Tarybos vaikų apsaugos nuo seksualinio išnaudojimo ir seksualinės prievartos konvencija yra reikšmingos priemonės siekiant sustiprinti tarptautinį bendradarbiavimą šioje srityje.14.  Kovojant su tokiais sunkiais baudžiamosios teisės pažeidimais kaip seksualinis vaikų išnaudojimas ir vaikų pornografija būtinas išsamus požiūris, aprėpiantis pažeidėjų baudžiamąjį persekiojimą, vaikų aukų apsaugą ir pažeidimų prevenciją. Bet kuri kovos su šiais pažeidimais priemonė turėtų būti įgyvendinama vaiko interesų labui ir gerbiant jo teises. Pamatinis sprendimas 2004/68/TVR turi būti pakeistas nauja priemone, kuria būtų numatyta tokia išsami teisinė sistema, leidžianti pasiekti tikslą.15.  Už sunkią seksualinę prievartą prieš vaikus ir seksualinį jų išnaudojimą turėtų būti taikomos veiksmingos, proporcingos ir atgrasios sankcijos. Pirmiausia – už naujų formų seksualinę prievartą ir seksualinį išnaudojimą, kuriems palankias sąlygas sudaro informacinių technologijų naudojimas. Taip pat reikėtų išaiškinti vaikų pornografijos apibrėžtį ir ją priartinti prie nurodytųjų tarptautinėse priemonėse.16.  Turėtų būti palengvintas teisės pažeidimų tyrimas ir kaltinimų teikimas baudžiamosiose bylose, atsižvelgiant į tai, kad vaikams aukoms sunku apskųsti prievartą prieš juos naudojančius asmenis, ir į pažeidėjų anonimiškumą kibernetinėje erdvėje.17.  Turėtų būti pakeistos jurisdikcijos taisyklės, siekiant užtikrinti, kad prievartą prieš vaikus naudojantys asmenys arba išnaudotojai iš ES būtų persekiojami, net jeigu nusikaltimus įvykdo ne ES, pirmiausia užsiimdami vadinamuoju sekso turizmu.18.  Vaikai aukos turėtų turėti galimybę lengvai pasinaudoti teisės gynimo priemonėmis ir turėtų nekentėti dalyvaudamos baudžiamosiose bylose.19.  Siekiant užkirsti kelią recidyvui ir sumažinti jo atvejų skaičių, turėtų būti įvertinamas pažeidėjų keliamas pavojus ir galimybė, kad seksualiniai pažeidimai prieš vaikus bus pakartoti. Pažeidėjai turėtų turėti galimybę dalyvauti veiksmingose intervencijos programose ar savarankiškai naudotis atitinkamomis priemonėmis.20.  Jei atsižvelgiant į keliamą pavojų ir galimybę, kad pažeidimai bus pakartoti, tinkama, nuteistiems pažeidėjams turėtų būti laikinai arba visam laikui užkirstas kelias vykdyti veiksmus, susijusius su reguliariais kontaktais su vaikais. Turėtų būti sudarytos sąlygos tokius draudimus įgyvendinti visoje ES.21.  Kovojant su vaikų pornografija, ypač jeigu nustatoma, kad originali medžiaga nėra ES, turėtų būti nustatyti prieigos iš ES teritorijos prie tinklalapių, kuriuose, kaip nustatyta, yra vaikų pornografijos arba per kuriuos tokia pornografija platinama, blokavimo mechanizmai.22.  Laikantis subsidiarumo ir proporcingumo principų šiuo pamatiniu sprendimu nesiekiama daugiau, negu būtina minėtiems tikslams įgyvendinti Europos lygmeniu, ir jame nenumatyta jokių veiksmų, kurie nėra būtini to siekiant.23.  Šiuo pamatiniu sprendimu gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje pripažįstamų principų: pirmiausia tai žmogaus orumas, kankinimo ir nežmoniško ar žeminančio elgesio ar bausmės draudimas, vaiko teisės, teisė į laisvę ir saugumą, saviraiškos ir informacijos laisvė, asmens duomenų apsauga, teisė į veiksmingas gynimo priemones ir sąžiningą teismą, taip pat baudžiamosios teisės pažeidimų ir bausmių teisėtumo ir proporcingumo principai. Pirmiausia šiuo pamatiniu sprendimu siekiama užtikrinti, kad būtų visiškai gerbiamos šios teisės. Šiuo pamatiniu sprendimu nesiekiama reglamentuoti nepilnamečių savanoriškų tarpusavio lytinių santykių,PRIĖMĖ ŠĮ PAMATINĮ SPRENDIMĄ:1 straipsnis ApibrėžtysŠiame pamatiniame sprendime:a) vaikas – bet kuris 18 metų nesulaukęs asmuo;b) vaikų pornografija:i) bet kokia vaizdinė medžiaga, kurioje vaizduojamas tikras arba apsimestinis vaiko arba bet kurio vaiko išvaizdos asmens ar tikroviškai vaizduojamo nesamo vaiko atviras lytinis santykiavimas;ii) bet koks vaiko ar bet kurio vaiko išvaizdos asmens arba tikroviškai vaizduojamo nesamo vaiko lyties organų vaizdavimas pirmiausia seksualinėms reikmėms;c) vaikų prostitucija – vaiko išnaudojimas lytiniams santykiams kaip užmokestį už tai duodant arba žadant pinigų ar kitokį atlygį arba kompensaciją, nesvarbu, ar šis užmokestis, pažadas ar kompensacija duodama vaikui, ar trečiajam asmeniui;d) pornografinis renginys – tiesioginis demonstravimas auditorijai:i) vaiko tikro arba apsimestinio atviro lytinio santykiavimo;ii) vaiko lyties organų, pirmiausia seksualinėms reikmėms;e) informacinė sistema – bet kuris įrenginys arba tarpusavyje sujungtų ar susijusių įrenginių, iš kurių vienas ar daugiau naudojami automatiškai apdoroti duomenims pagal programą, grupė.2 straipsnis Su seksualine prievarta susiję teisės pažeidimai24.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad būtų baudžiamas toliau nurodytas tyčinis elgesys:a) lytinis santykiavimas su vaiku, pagal nacionalinę teisę nesulaukusiu amžiaus, nuo kurio jis gali duoti sutikimą lytiškai santykiauti;b) lytinis santykiavimas su vaiku, kai:i) naudojama prievarta, jėga arba grasinimai;ii) piktnaudžiaujama pripažintu pasitikėjimu, valdžia arba įtaka vaikui;iii) naudojamasi itin pažeidžiama vaiko padėtimi, pirmiausia dėl jo protinės arba fizinės negalios ar priklausomumo;c) vaiko vertimas lytiškai santykiauti su trečiąja šalimi;d) seksualinėms reikmėms tyčia sąlygų vaikui, pagal nacionalinę teisę nesulaukusiam amžiaus, nuo kurio jis gali duoti sutikimą lytiškai santykiauti, stebėti seksualinę prievartą ar lytinius santykius sudarymas, net jeigu jis neturi dalyvauti;e) seksualinėms reikmėms tyčia sąlygų vaikui atlikti tikrus ar apsimestinius atvirus lytinius santykius ar rodyti lytinius organus sudarymas, įskaitant atvejus, kai naudojamos informacinės ir komunikacinės technologijos.25.  Šio straipsnio 1 dalies a punkto ir 1 dalies e punkto nuostatomis nesiekiama reglamentuoti vaikų savanoriškų tarpusavio lytinių santykių.3 straipsnis Su seksualiniu išnaudojimu susiję teisės pažeidimaiKiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad būtų baudžiamas toliau nurodytas tyčinis elgesys:a) vaiko verbavimas užsiimti vaikų prostitucija arba dalyvauti pornografiniuose renginiuose;b) vaiko vertimas užsiimti vaikų prostitucija arba dalyvauti pornografiniuose renginiuose, gavimas iš to naudos, ar kitoks vaiko išnaudojimas tokioms reikmėms;c) lytinis santykiavimas su vaiku naudojantis vaikų prostitucija;d) sąmoningas dalyvavimas pornografiniuose renginiuose, kuriuose dalyvauja vaikai.4 straipsnis Su vaikų pornografija susiję teisės pažeidimaiKiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad būtų baudžiamas toliau nurodytas tyčinis elgesys, atliekamas naudojant informacinę sistemą arba be jos, neturint tam teisės:a) vaikų pornografijos gamyba;b) vaikų pornografijos platinimas, sklaida arba perdavimas;c) vaikų pornografijos siūlymas, tiekimas arba sąlygų ją gauti sudarymas;d) vaikų pornografijos įsigijimas arba turėjimas;e) sąmoningas prieigos prie vaikų pornografijos įgijimas naudojant informacinę sistemą.5 straipsnis Vaikų kurstymas seksualinėms reikmėmsKiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad būtų baudžiamas toliau nurodytas tyčinis elgesys:informacine sistema besinaudojančio suaugusiojo siūlymas susitikti su amžiaus, nuo kurio pagal atitinkamas nacionalinės teisės nuostatas gali duoti sutikimą lytiškai santykiauti, nesulaukusiu vaiku 2 straipsnio a punkte ir 4 straipsnio a punkte nurodytų teisės pažeidimų atlikimo tikslu, jeigu po pasiūlymo imtasi realių veiksmų, kad toks susitikimas įvyktų.6 straipsnis Kurstymas, prisidėjimas, privedimas, kėsinimasis ir rengimasis padaryti teisės pažeidimą26.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad kurstymas padaryti 2–5 straipsniuose nurodytus teisės pažeidimus, prisidėjimas arba privedimas prie jų būtų baudžiamas.27.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad kėsinimasis padaryti 2–4 straipsniuose nurodytus teisės pažeidimus būtų baudžiamas.28.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad būtų baudžiamas toliau nurodytas tyčinis elgesys:a) medžiagos, kuria reklamuojama galimybė padaryti bet kurį iš 2–5 straipsniuose nurodytų teisės pažeidimų, sklaida;b) rengimasis kelionei siekiant atlikti bet kurį iš 2–5 straipsniuose nurodytų teisės pažeidimų.7 straipsnis Bausmės ir sunkinančios aplinkybės29.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už 2–6 straipsniuose nurodytus teisės pažeidimus būtų skiriama maksimali laisvės atėmimo bent šešeriems metams bausmė.30.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už 2–6 straipsniuose nurodytus teisės pažeidimus būtų skiriama maksimali laisvės atėmimo bent dešimčiai metų bausmė, esant bent vienai iš toliau nurodytų aplinkybių, jeigu jos dar nėra teisės pažeidimo sudėties elementai:a) vaikas pagal nacionalinę teisę dar nesulaukęs amžiaus, nuo kurio gali duoti sutikimą lytiškai santykiauti,b) teisės pažeidimas padarytas prieš itin pažeidžiamą vaiką pirmiausia dėl jo protinės ar fizinės negalios ar priklausomumo;c) teisės pažeidimas padarytas šeimos nario, kartu su vaiku gyvenančio asmens arba savo įtaka pasinaudojusio asmens;d) teisės pažeidimas padarytas kartu veikusios asmenų grupės;e) teisės pažeidimai padaryti nusikalstamos organizacijos, kaip apibrėžta Pamatiniame sprendime 2008/841/TVR[5];f) kaltininkas jau anksčiau baustas už tokios paties pobūdžio teisės pažeidimus.31.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už 2–6 straipsniuose nurodytus teisės pažeidimus būtų skiriama maksimali laisvės atėmimo bent dvylikai metų bausmė, esant bent vienai iš toliau nurodytų aplinkybių:a) dėl teisės pažeidimo iškilo pavojus vaiko gyvybei;b) teisės pažeidimas susijęs su dideliu smurtu ar lėmė didelę žalą vaikui.32.  Siekdamos užkirsti kelią pasikartojantiems 2–6 straipsnyje nurodytiems teisės pažeidimams ir sumažinti pasikartojimo pavojų, kiekviena valstybė narė, jei tinkama, atsižvelgdama į pažeidėjo asmenines aplinkybes ir ypač į 16 straipsnyje minimą rizikos vertinimą, gali numatyti, kad šio straipsnio 1, 2 ir 3 dalyse minimos baudžiamosios sankcijos būtų skiriamos kartu su kitomis pagal nacionalinę teisę numatytomis sankcijomis ir priemonėmis, įskaitant 17 straipsnyje minimas konkrečias intervencijos programas ir priemones.8 straipsnis Teisių atėmimas po apkaltinamųjų nuosprendžių33.  Jeigu atlikus 16 straipsnyje minimą vertinimą nustatoma, kad asmuo kelia grėsmę ir yra pavojus, kad teisės pažeidimai bus pakartoti, kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad dėl bet kurio iš 2–6 straipsniuose minimo teisės pažeidimo nuteistam fiziniam asmeniui galėtų būti laikinai arba visam laikui užkirstas kelias vykdyti veiksmus, susijusius su reguliariais kontaktais su vaikais.34.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad informacija apie priemonę, pagal kurią laikinai arba visam laikui užkertamas kelias už kurį nors iš 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų nuteistam fiziniam asmeniui vykdyti veiksmus, susijusius su reguliariais kontaktais su vaikais, būtų įrašyta į bausmę paskelbusios valstybės narės nuosprendžių registrą.35.  Nukrypdama nuo Tarybos pamatinio sprendimo dėl valstybių narių keitimosi informacija iš nuosprendžių registro organizavimo ir turinio[6] 7 straipsnio 2 dalies ir 9 straipsnio 2 dalies, kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad veiksmingo priemonės, pagal kurią laikinai arba visam laikui užkertamas kelias asmeniui vykdyti veiksmus, susijusius su reguliariais kontaktais su vaikais, įgyvendinimo reikmėms, pirmiausia jeigu prašančioji valstybė narė nustato, kad galimybė vykdyti tam tikrus veiksmus priklauso nuo sąlygų, kurios leidžia užtikrinti, kad kandidatai nenuteisti už bet kurį šio pamatinio sprendimo 2–6 straipsniuose minimą teisės pažeidimą, informacija apie teisių atėmimą priėmus apkaltinamąjį nuosprendį už kurį nors šio pamatinio sprendimo 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų, perduodama, kai to reikalaujama pagal minėto pamatinio sprendimo 6 straipsnį, iš valstybės narės, kurios pilietis yra minėtas asmuo, centrinės institucijos, ir kad su tokiu minėto pamatinio sprendimo 7 straipsnio 2 ir 4 dalyse numatytu teisių atėmimu susiję asmens duomenys gali bet kokiu atveju būti panaudoti tokiu tikslu.36.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad kitoje valstybėje narėje paskirta priemonė, pagal kurią laikinai arba visam laikui užkertamas kelias už kurį nors iš 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų nuteistam asmeniui vykdyti veiksmus, susijusius su reguliariais kontaktais su vaikais, būtų pripažįstama ir įgyvendinama.9 straipsnis Juridinių asmenų atsakomybė37.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad juridiniai asmenys galėtų būti traukiami atsakomybėn, jeigu kurį nors 2–6 straipsniuose nurodytų teisės pažeidimų jų naudai padarė bet koks asmuo, veikęs individualiai arba kaip juridinio asmens organo dalis, jeigu jis, eidamas vadovo pareigas juridiniame asmenyje, turėjo įgaliojimą:a) atstovauti juridiniam asmeniui;b) priimti sprendimus juridinio asmens vardu;c) vykdyti juridinio asmens kontrolę.38.  Valstybės narės taip pat imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad juridiniai asmenys galėtų būti laikomi atsakingais, jeigu dėl šio straipsnio 1 dalyje minimo asmens priežiūros ar kontrolės stokos jo prižiūrimas asmuo galėjo įvykdyti bet kurį iš 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų to juridinio asmens labui.39.  Juridinių asmenų atsakomybė pagal šio straipsnio 1 ir 2 dalis nepažeidžia galimybės pradėti baudžiamąją bylą prieš fizinius asmenis, kurie yra bet kurio iš 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų kaltininkai arba bendrininkai.40.  Šiame pamatiniame sprendime „juridinis asmuo“ — bet kuris juridinio asmens statusą pagal galiojančią teisę turintis subjektas, išskyrus valstybes ar valstybinės valdžios įgaliojimus vykdančias valstybines organizacijas ir viešąsias tarptautines organizacijas.10 straipsnis Sankcijos juridiniams asmenims41.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad juridinis asmuo, kuris laikomas atsakingu pagal 9 straipsnio 1 dalį, būtų baudžiamas veiksmingomis, proporcingomis ir atgrasančiomis sankcijomis, kurios aprėpia baudžiamąsias ar nebaudžiamąsias sankcijas ir gali aprėpti kitas sankcijas, pavyzdžiui:a) teisės į valstybės teikiamas lengvatas arba pagalbą atėmimą;b) teisės verstis komercine veikla atėmimą laikinai arba visam laikui;c) teisminės priežiūros paskyrimą;d) teisminį likvidavimą;e) padalinių, kurie panaudoti teisės pažeidimui padaryti, uždarymą laikinai arba visam laikui.42.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad juridinis asmuo, kuris laikomas atsakingu pagal 9 straipsnio 2 dalį, būtų baudžiamas veiksmingomis, proporcingomis ir atgrasančiomis sankcijomis ar priemonėmis.11 straipsnis Sankcijų netaikymas aukaiKiekviena valstybė narė numato galimybę nevykdyti baudžiamojo persekiojimo ar neskirti sankcijų 3 straipsnyje ir 4 straipsnio a punkte nurodytų teisės pažeidimų aukoms vaikams už dalyvavimą neteisėtoje veikloje, kurį tiesiogiai lemia tai, kad jie yra minėtų teisės pažeidimų aukos.12 straipsnis Tyrimas ir baudžiamasis persekiojimas43.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų tyrimai ar baudžiamasis persekiojimas už juos nepriklausytų nuo aukos pranešimo ar kaltinimo ir kad baudžiamosios bylos galėtų būti tęsiamos, net jeigu auka atsiėmė savo pareiškimus.44.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių suteikti galimybę, kad baudžiamasis persekiojimas už bet kurį iš 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų vyktų pakankamą laiką po to, kai auka sulaukė pilnametystės, ir atitiktų padarytą teisės pažeidimą.45.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad pagal nacionalinę teisę tam tikriems profesionalams, kurie kviečiami dirbti su vaikais, taikomos slaptumo taisyklės netrukdytų tiems profesionalams teikti pranešimų už vaikų apsaugą atsakingoms tarnyboms, jeigu pagrįstai manoma, kad vaikas yra 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų auka.46.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių paskatinti kiekvieną asmenį, kuris žino arba, vadovaudamasis gera valia, įtaria, kad padaryti 2–6 straipsniuose minimi teisės pažeidimai, pranešti apie tai kompetentingoms tarnyboms.47.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad 2–6 straipsniuose minimi teisės pažeidimai būtų veiksmingai tiriami ir už juos būtų veiksmingai vykdomas baudžiamasis persekiojimas, sudarydama galimybę vykdyti slaptas operacijas bent tose bylose, kuriose naudojama informacinė sistema.48.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių suteikti galimybę tyrimo vienetams ar tarnyboms nustatyti 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų aukas, pirmiausia nagrinėjant vaikų pornografijos medžiagą, pavyzdžiui, nuotraukas ar garso ir vaizdo įrašus, perduotus ar pateiktus naudojant informacinę sistemą.13 straipsnis Jurisdikcija ir baudžiamojo persekiojimo derinimas49.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių, kad nustatytų savo jurisdikciją 2–6 straipsniuose minimiems teisės pažeidimams, kai:a) visas teisės pažeidimas arba jo dalis padaryta jos teritorijoje;b) pažeidėjas yra jos pilietis arba jo įprastinė gyvenamoji vieta yra jos teritorijoje;c) teisės pažeidimas padarytas prieš jos pilietį arba asmenį, kurio įprastinė gyvenamoji vieta yra jos teritorijoje;d) teisės pažeidimas padarytas tos valstybės narės teritorijoje įsisteigusio juridinio asmens naudai.50.  Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad jos jurisdikcija aprėptų tokias situacijas, kai 4 ir 5 straipsniuose ir, kiek tai tinkama, 2 ir 6 straipsniuose minimi teisės pažeidimai padaromi naudojant informacinę sistemą, prieiga prie kurios yra jos teritorijoje, nepaisant to, ar ta informacinė sistema yra jos teritorijoje.51.  Kalbant apie baudžiamąjį persekiojimą už bet kurį iš 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų, padarytų ne susijusios valstybės teritorijoje, šio straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu atveju kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad jos jurisdikcija nepriklausytų nuo sąlygos, kad veikos yra baudžiamosios teisės pažeidimai vietoje, kurioje jos padarytos.52.  Kalbant apie baudžiamąjį persekiojimą už bet kurį iš 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų, padarytą ne susijusios valstybės teritorijoje, šio straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu atveju kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad jos jurisdikcija nepriklausytų nuo sąlygos, kad baudžiamąjį persekiojimą būtų galima pradėti tik po to, kai apie jį teisės pažeidimo vietoje praneša auka, arba demaskavus valstybei, kurioje padarytas teisės pažeidimas.53.  Jeigu 2–6 straipsniuose minimas teisės pažeidimas priklauso daugiau negu vienos valstybės narės jurisdikcijai ir jeigu bet kuri atitinkamų valstybių narių gali pagrįstai vykdyti baudžiamąjį persekiojimą remdamasi tomis pačiomis aplinkybėmis, atitinkamos valstybės narės bendradarbiauja, kad nuspręstų, kuri jų persekios pažeidėjus, siekdamos, jeigu įmanoma, centralizuoti bylą vienoje valstybėje narėje. Šiuo tikslu valstybės narės gali kreiptis į Eurojustą ar bet kurią Europos Sąjungoje sukurtą organizaciją arba naudotis bet kuriuo joje sukurtu mechanizmu, kad palengvintų savo teisminių institucijų bendradarbiavimą ir jų veiksmų derinimą.Sprendžiant, kuri valstybė narė persekios teisės pažeidėjus, būtina specialiai atsižvelgti į šiuos veiksnius:a) valstybę narę, kurios teritorijoje veikos padarytos;b) valstybę narę, kurios pilietis arba gyventojas yra kaltininkas;c) aukų kilmės valstybę narę;d) valstybę narę, kurios teritorijoje kaltininkas rastas.14 straipsnis Aukų apsauga ir parama joms54.  Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad, jeigu asmens, prieš kurį padaryti 2–6 straipsniuose minimi teisės pažeidimai, amžius neaiškus ir yra priežasčių manyti, kad jis yra vaikas, asmuo laikomas vaiku ir jam nedelsiant suteikiama apsauga ir parama pagal šį straipsnį.55.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad teisminės institucijos galėtų paskirti specialų aukos atstovą, jeigu pagal nacionalinę teisę tėvų pareigų turėtojams neleidžiama atstovauti vaikui baudžiamosiose bylose dėl interesų konflikto tarp jų ir aukos arba jeigu vaikas nelydimas.56.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad konkretūs veiksmai siekiant trumpalaikės ir ilgalaikės aukų apsaugos ir paramos joms, kad jos fiziškai ir psichiškai atsigautų, būtų pritaikyti, atsižvelgiant į specialų kiekvienos vaiko aukos ypatingų aplinkybių vertinimą ir vaiko požiūrį, poreikius ir rūpesčius.57.  Kiekviena valstybė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad, jei tinkama, 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų aukos galėtų gauti nemokamas teisines konsultacijas ir joms būtų nemokamai teisiškai atstovaujama su minėtais teisės pažeidimais susijusiose baudžiamosiose bylose.58.  Bet kurio iš 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų aukos laikomos ypač pažeidžiamomis, kaip nurodyta 2001 m. kovo 15 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2001/220/TVR dėl nukentėjusiųjų padėties baudžiamosiose bylose[7] 2 straipsnio 2 dalyje, 8 straipsnio 4 dalyje ir 14 straipsnio 1 dalyje.59.  Kiekviena valstybė narė imasi visų įmanomų priemonių tinkamai pagalbai aukos šeimai užtikrinti. Kiekviena valstybė narė visų pirma, jei tinkama ir įmanoma, minėtai šeimai taiko Tarybos pamatinio sprendimo 2001/220/TVR 4 straipsnį.60.  Šiame pamatiniame sprendime minimos apsaugos ir paramos priemonės taikomos kartu su Tarybos pamatinio sprendimo dėl prekybos žmonėmis prevencijos, kovos su ja ir aukų apsaugos, kuriuo panaikinamas Pamatinis sprendimas 2002/629/TVR, nuostatomis.15 straipsnis Vaikų aukų dalyvavimas baudžiamuosiuose tyrimuose ir baudžiamosiose bylose61.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad vykdant bet kurio iš 2–6 straipsniuose nurodytų teisės pažeidimų baudžiamąjį tyrimą:a) po to, kai faktai pranešami kompetentingoms institucijoms, nebūtų nepagrįstai nukeliami pokalbiai su vaiku auka;b) jei būtina, pokalbiai su vaiku auka vyktų šiam tikslui sukurtose arba pritaikytose patalpose;c) pokalbius su vaiku auka vykdytų šiam tikslui parengti profesionalai;d) jei įmanoma ir tinkama, visus pokalbius su vaiku auka rengtų tie patys asmenys;e) pokalbių būtų kuo mažiau ir jie būtų vykdomi, tik jeigu tai griežtai būtina nagrinėjant baudžiamąją bylą;f) vaiką auką galėtų lydėti jo teisinis atstovas arba, jei tinkama, jo pasirinktas suaugusysis, nebent dėl to asmens priimtas pagrįstas priešingas sprendimas.62.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad bet kurio iš 2–6 straipsniuose nurodytų teisės pažeidimų baudžiamuosiuose tyrimuose visi pokalbiai su vaikais aukomis arba, jei tinkama, su vaikais liudytojais, galėtų būti filmuojami ir kad šie nufilmuoti pokalbiai galėtų būti naudojami kaip įrodymai nagrinėjant baudžiamąsias bylas pagal jos nacionalinės teisės taisykles.63.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad nagrinėjant su bet kuriuo iš 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų susijusią baudžiamąją bylą teisme:a) teisėjas galėtų priimti sprendimą, kad byla būtų nagrinėjama uždarame teismo posėdyje;b) vaikas auka galėtų būti išklausytas teismo rūmuose, juose nebūdamas, visų pirma naudojant atitinkamas komunikacines technologijas.16 straipsnis Rizikos vertinimas64.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad būtų įvertinama, ar už 2–6 straipsniuose minimus teisės pažeidimus nuteisti asmenys kelia grėsmę ir ar yra pavojus, kad kuris nors 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų bus pakartotas, siekdamos:a) nustatyti tinkamas intervencijos programas ar priemones;b) nuspręsti, ar reikia pažeidėjui laikinai arba visam laikui užkirsti kelią vykdyti veiksmus, susijusius su reguliariais kontaktais su vaikais.65.  Šio straipsnio 1 dalyje minimas vertinimas nuolat peržiūrimas, kad būtų atsižvelgiama į pakitusias aplinkybes, kurios turi įtakos grėsmei ir galimam pavojui.17 straipsnis Intervencijos programos arba priemonės66.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad būtų galimybė pasinaudoti veiksmingomis intervencijos programomis ar priemonėmis, siekiant užkirsti kelią pasikartojantiems seksualinio pobūdžio teisės pažeidimams prieš vaikus ir sumažinti pasikartojimo pavojų. Nagrinėjant baudžiamąją bylą bet kada yra galimybė pasinaudoti šiomis programomis ar priemonėmis – kalėjime ir už jo – pagal nacionalinę teisę nustatytomis sąlygomis.Tokios intervencijos programos arba priemonės pritaikomos, siekiant atsižvelgti į konkrečius seksualinius teisės pažeidimus darančių vaikų, įskaitant nesulaukusiųjų baudžiamosios atsakomybės amžiaus, vystymosi poreikius.67.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už 2–6 straipsniuose minimus teisės pažeidimus nuteisti asmenys, jei yra pavojus, kad jie pakartos teisės pažeidimus:a) turėtų galimybę pasinaudoti šio straipsnio 1 ir 2 dalyse minimomis programomis arba priemonėmis arba jiems tokia galimybė būtų pasiūlyta;b) gautų pasiūlymą pasinaudoti konkrečiomis programomis arba priemonėmis, atsižvelgiant į jų keliamą grėsmę ir galimą bet kurio iš 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų pakartojimo pavojų;c) būtų išsamiai informuojami apie pasiūlymo pasinaudoti minėtomis programomis arba priemonėmis priežastis;d) sutiktų dalyvauti konkrečiose programose arba pasinaudoti priemonėmis išsamiai susipažinę su faktais;e) galėtų atsisakyti ir būtų supažindinti su galimomis atsisakymo pasekmėmis.68.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad baudžiamojoje byloje dalyvaujantys asmenys, įvykdę bet kurį iš 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų, turėtų galimybę pasinaudoti šio straipsnio 1 ir 2 dalyse minimomis programomis ir priemonėmis tokiomis sąlygomis, kurios nebūtų žalingos ir neprieštarautų teisei į gynybą ir sąžiningo bei nešališko teismo reikalavimams, pirmiausia tinkamai atsižvelgiant į nekaltumo prezumpcijos principo taisykles.69.  Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad asmenys, kurie baiminasi galį padaryti bet kurį iš 2–6 straipsniuose minimų teisės pažeidimų, jei tinkama, galėtų pasinaudoti veiksmingomis intervencijos programomis arba priemonėmis, sukurtomis pavojui, kad teisės pažeidimai gali būti įvykdyti, įvertinti ir užkirsti jiems kelią.18 straipsnis Prieigos prie svetainių, kuriose yra vaikų pornografijos, blokavimasKiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad kompetentingos teisminės ar policijos institucijos įsakytų blokuoti interneto naudotojų prieigą prie interneto tinklalapių, kuriuose yra vaikų pornografijos arba per kuriuos ji platinama, arba kitu panašiu būdu pasiektų, kad ši prieiga būtų blokuojama, atsižvelgdamos į atitinkamas apsaugos priemones, pirmiausia užtikrindamos, kad būtų blokuojama tokia prieiga, kurią būtina blokuoti, kad vartotojams būtų pranešama apie blokavimo priežastį ir kad turinio teikėjams būtų pranešama apie galimybę tam prieštarauti.19 straipsnis Teritorinė taikymo sritisŠis pamatinis sprendimas taikomas Gibraltarui.20 straipsnis Pamatinio sprendimo 2004/68/TVR panaikinimasPamatinis sprendimas 2004/68/TVR panaikinamas.21 straipsnis Įgyvendinimas70.  Valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad šio pamatinio sprendimo būtų laikomasi ne vėliau negu [PO DVEJŲ METŲ NUO PRIĖMIMO].71.  Ne vėliau negu [PO DVEJŲ METŲ NUO PRIĖMIMO] valstybės narės pateikia Tarybos generaliniam sekretoriatui ir Komisijai nuostatų, kuriomis į jų nacionalinės teisės aktus perkeliamos šiuo pamatiniu sprendimu joms nustatytos pareigos, tekstus. Ne vėliau negu [PO KETVERIŲ METŲ NUO PRIĖMIMO] Taryba, atsižvelgdama į ataskaitą su šia informacija ir Komisijos ataskaitą raštu, įvertina, kokiu mastu valstybės narės laikėsi šio pamatinio sprendimo ir apsvarsto pakeitimų būtinybę.22 straipsnis ĮsigaliojimasŠis pamatinis sprendimas įsigalioja jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dieną.Priimta Briuselyje [DATA]Tarybos varduPirmininkas [1] 2009 d. sausio 20 d. Čekijos, Lenkijos, Slovėnijos, Slovakijos ir Švedijos pateiktas Tarybos pamatinio sprendimo dėl jurisdikcijos kolizijų baudžiamuosiuose procesuose prevencijos ir sprendimo, Tarybos dokumentas Nr. 5208/09 pasiūlymas.[2] 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos sprendimas dėl kovos su vaikų pornografija internete, OL L 138, 2000 6 9, p. 1.[3] OL C […], […], p. […].[4] OL L 13, 2004 1 20, p. 14.[5] OL L 300, 2004 11 11, p. 42.[6] Priimta 2009 m. vasario 26–27 d. TVR taryboje. Galutinė nuoroda – po paskelbimo.[7] OL L 82, 2001 3 22, p. 1.


               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2015 06 22
            COM(2015) 304 final
            2015/0135(NLE)
            Pasiūlymas
            TARYBOS SPRENDIMAS
            dėl valstybių narių ES vardu atliekamo Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra, 2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo, išskyrus aspektus, susijusius su teisminiu bendradarbiavimu civilinėse bylose

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS

               1.1.Įvadas

               Atsakomybė ir kompensacija už žalą, padarytą vykdant konkrečių rūšių laivybos veiklą, yra reglamentuojami tarptautiniu lygiu įvairiomis Tarptautinės jūrų organizacijos (toliau – TJO) konvencijomis, kurios paremtos tais pačiais pagrindiniais principais. Šie principai yra: griežta laivo savininko atsakomybė, privalomas draudimas nuo žalos trečiosioms šalims, žalą patiriančių asmenų teisė pareikšti tiesioginį atgręžtinį reikalavimą draudikui, atsakomybės apribojimas ir, naftos bei pavojingų ir kenksmingų medžiagų (toliau – PKM) atveju, specialus kompensacijų fondas, per kurį žala atlyginama tuo atveju, kai ji viršija laivo savininko atsakomybės ribas.

               1996 m. Tarptautinė konvencija dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra (toliau – 1996 m. HNS konvencija) yra paskutinė iš TJO konvencijų, susijusių su atsakomybe, kurią, kad įsigaliotų, valstybės narės dar turi ratifikuoti. Tai yra svarbi tarptautinės atsakomybės jūrų sektoriuje sistema, visų pirma dėl to, kad pavojingų ir kenksmingų medžiagų, įskaitant suskystintas gamtines dujas (SGD) ir suskystintas naftos dujas (SND), vežimas jūra yra klestintis verslas, sudarantis didelę jūrų transporto sektoriaus dalį.

               Į 1996 m. HNS konvencijos 2010 m. protokolą (toliau – 2010 m. protokolas) įtraukta pakeitimų, kurie būtini siekiant spręsti problemas, nustatytas 1996 m. HNS konvencijoje. 2010 m. protokolas ir Konvencijos nuostatos su pakeitimais, padarytais Protokolu, turi būti suprantami, aiškinami ir taikomi kartu kaip vienas dokumentas, kaip nurodyta Protokolo 2 ir 18 straipsniuose. Protokolo konsoliduotą redakciją, vadinamą „2010 m. HNS konvencija“, parengė TJO sekretoriatas ir ją 98-ajame posėdyje 2011 m. patvirtino TJO Teisės komitetas. 2010 m. HNS konvencija kaip vienintelis, konsoliduotas Konvencijos dokumentas įsigalios tada, kai įsigalios 2010 m. protokolas.

               Pagal Protokolo 20 straipsnio 8 dalį (2010 m. HNS konvencijos 45 straipsnio 8 dalis) valstybei pasirašius, ratifikavus ar priėmus 2010 m. protokolą nustoja galioti tos valstybės pasirašyta arba ratifikuota 1996 m. HNS konvencija.

               Neįsigaliojo nei 1996 m. HNS konvencija, nei HNS konvencijos 2010 m. protokolas. Protokolo susitariančiųjų šalių nėra iki šiol.

               Atkreiptinas dėmesys į tai, kad kartu su sutikimo būti saistomam 2010 m. protokolo pareiškimu, pagal jo 20 straipsnio 4 dalį (2010 m. HNS konvencijos 45 straipsnio 4 dalį) turi būti pateikti bendro per praėjusius kalendorinius metus gauto įmokinio krovinio kiekio duomenys. Šis reikalavimas yra pagrindinė priežastis, kodėl nė viena valstybė dar neratifikavo Konvencijos.

               TJO priėmus HNS konvencijos 2010 m. protokolą valstybių grupė, padedama Tarptautinio taršos nafta padarytos žalos kompensavimo fondo sekretoriato, parengė pranešimo apie PKM įmokinį krovinį gairių rinkinį. Šias gaires 2013 m. balandžio 19 d. patvirtino TJO teisės komitetas savo 100-ajame posėdyje
                  1
               , siekdamas įveikti pagrindinį praktinį sunkumą, susijusį su Konvencijos ratifikavimu.

               TJO teisės komiteto 101-ajame posėdyje buvo sukurta ryšių palaikymo grupė, siekiant padėti valstybėms parengti Konvencijos įgyvendinimo procedūras, ypač dėl pranešimo apie įmokines PKM, siekiant paruošti dirvą jos ratifikavimui. Keletas ES valstybių narių ir Europos Komisija yra šios grupės narės.

               1.2.ES kompetencija ir poveikis

               Pagal taisykles dėl Sąjungos išorės kompetencijos, kaip nustatyta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 3 straipsnio 2 dalyje, 2010 m. protokolas (o ateityje ir 2010 m. HNS konvencija) priklauso Sąjungos išimtinei kompetencijai, nes jais daromas poveikis Sąjungos bendroms taisyklėms ir keičiama jų taikymo sritis.

               Kaip nurodyta šio memorandumo 1.4 skirsnyje, Konvencijos 2010 m. protokolo sudarymas turėtų įtakos Direktyvos 2004/35/EB dėl atsakomybės už aplinkos apsaugą siekiant išvengti žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti)
                  2
                taikymo sričiai ir taisyklėms. Be to, dėl 1.5 skirsnyje išdėstytų priežasčių, 2010 m. protokolo sudarymas turėtų įtakos taisyklėms, nustatytoms Reglamente (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (nauja redakcija išdėstytas reglamentas „Briuselis I“)
                  3
               .

               Toks Konvencijos taisyklių su pakeitimais ir Sąjungos taisyklių, nustatytų dėl teisminio bendradarbiavimo civilinėse ir komercinėse bylose, sutapimas taip pat sudarė teisinį pagrindą priimti Tarybos sprendimą 2002/971/EB, leidžiantį valstybėms narėms Bendrijos interesų labui ratifikuoti 1996 m. HNS konvenciją arba prie jos prisijungti
                  4
               . Tačiau, kaip nustatyta įvadinėje dalyje, 2010 m. protokolu buvo iš dalies pakeista 1996 m. HNS konvencija ir 2010 m. HNS konvencija yra šiuo pakeitimu sukurtas konsoliduotas dokumentas. Taigi, 2010 m. HNS konvencijos poveikis ES taisyklėms turi būti įvertintas atsižvelgiant į Sąjungos teisės sistemos raidą nuo tada, kai buvo priimtas Tarybos sprendimas 2002/971/EB.

               Kadangi Konvencijos arba Protokolo tekste nėra išlygos dėl ekonominės integracijos regioninės organizacijos, Sąjunga, kaip atskiras juridinis asmuo, negali naudotis išimtine Sąjungos kompetencija sudaryti 2010 m. protokolą. Tai suteikia valstybėms narėms įpareigojimą sudaryti šį tarptautinį susitarimą Sąjungos vardu. Kadangi 2010 m. protokolas susijęs su išimtinei ES kompetencijai priklausančiais klausimais, valstybės narės negali savarankiškai spręsti dėl šio protokolo pasirašymo ir ratifikavimo. Jos tai gali padaryti Sąjungos vardu tik pasiūlius Komisijai, Tarybai suteikus įgaliojimą ir gavus Europos Parlamento pritarimą pagal SESV 218 straipsnio 6 dalies a punktą.

               1.3.Informacija apie Konvenciją

               2010 m. protokolas ir atitinkamai konsoliduota 2010 m. HNS konvencija įsigalios praėjus 18 mėnesių nuo dienos, kai bent dvylika valstybių, įskaitant keturias valstybes, kurių kiekvienos bendrasis tonažas yra ne mažesnis kaip 2 mln. vienetų, ją bus ratifikavusios ir TJO generaliniam sekretoriui pateikusios atitinkamus duomenis apie įmokinį krovinį, iš kurių matyti, kad tos valstybės per praėjusius kalendorinius metus iš viso gavo ne mažiau kaip 40 mln. tonų krovinio, už kurį mokamos įmokos į bendrąją PKM sąskaitą. Įsigaliojimo sąlygos buvo tokios pačios, kaip ir 1996 m. HNS konvencijos atveju.

               Pagrindiniai 2010 m. HNS konvencijos, palyginti su 1996 m. HNS konvencija, pasikeitimai yra tokie:

               (a)supakuotos PKM į įmokinio krovinio, už kurį mokamos įmokos į PKM fondą, apibrėžtį neįtraukiamos, tačiau supakuotų PKM padarytai žalai toliau taikoma dviejų pakopų kompensacijų sistema, nustatyta pagal Konvenciją (2010 m. HNS konvencijos 1 straipsnio 10 dalis);

               (b)padidinama laivų, vežančių supakuotas PKM, savininko atsakomybės ribos, siekiant atsižvelgti į tai, kad supakuotos PKM neįtraukiamos į PKM fondą kaip įmokinis krovinys (2010 m. HNS konvencijos 9 straipsnio 1 dalies b punktas);

               (c)nustatoma, kad faktinė SGD gavėja yra šalis, atsakinga už atitinkamų įmokų į PKM fondą mokėjimą, išskyrus atvejus, kai yra kitoks nuosavybės teisės turėtojo ir gavėjo susitarimas (2010 m. HNS konvencijos 19 straipsnio 1 dalies b punktas);

               (d)nustatoma sąlyga, kad PKM fondas moka kompensacijas įvykio, kuriam taikoma Konvencija, atveju, jeigu atitinkama valstybė įvykdė savo įsipareigojimą teikti ataskaitas apie įmokinį krovinį visus metus iki įvykio (2010 m. HNS konvencijos 21a straipsnio 2 dalis).

               Šiais pokyčiais panaikinamos pagrindinės kliūtys, trukdžiusios ratifikuoti 1996 m. HNS konvenciją.

               Taikymo sritis. 2010 m. HNS konvencija taikoma reikalavimams atlyginti žalą, atsirandančią dėl PKM vežimo jūra, išskyrus pagal prekių arba keleivių vežimo sutartį pareikštus reikalavimus. Pagal Konvenciją atlyginama žala apima žalą valstybės, šios Konvencijos šalies, teritorijai, įskaitant teritorinę jūrą, žalą aplinkai, padarytą valstybės, šios Konvencijos šalies, išimtinėje ekonominėje zonoje, bet kokią už valstybės, šios Konvencijos šalies, teritorijos, įskaitant teritorinę jūrą, ribų padarytą žalą (ne žalą aplinkai) valstybėje, šios Konvencijos šalyje, registruotu laivu, taip pat bet kokias prevencines priemones, kurių imamasi siekiant sumažinti minėtų rūšių žalą. Karo laivai ar kiti valstybei priklausantys ar valstybės naudojami laivai, naudojami nekomerciniais tikslais, nepatenka į Konvencijos taikymo sritį, išskyrus atvejus, kai atitinkama valstybė nusprendžia kitaip. Be to, valstybė gali netaikyti šios Konvencijos mažesnės nei 200 bruto tonų talpos laivams, kurie veža tik supakuotas PKM, kai jie plaukioja tarp tos valstybės uostų ar įrenginių. Pastaroji išimtis taip pat gali būti taikoma dviem kaimyninėms valstybėms pagal aiškų abiejų valstybių susitarimą. Apie tokias išimtis, taikomas vienai valstybei ar dviem kaimyninėms valstybėms, atitinkamai turi būti pranešta TJO.

               Pagrindiniai atsakomybės ir atlyginimo aspektai. 2010 m. HNS konvencija nustatoma griežta atsakomybė pavojingas ir kenksmingas medžiagas vežančio laivo savininkui už žalą, atsiradusią dėl įvykio, susijusio su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra tuo laivu. Griežtai savininko atsakomybei taikomos ribotos išimtys, kurių galiojimo įrodymo prievolė tenka savininkui.

               Griežta atsakomybė derinama su įpareigojimu savininkui gauti draudimą ar kitokią finansinę garantiją, kuri teiktų apsaugą nuo atsakomybės už žalą pagal Konvenciją. Valstybės, šios Konvencijos šalys, pagal Konvenciją turi patvirtinti tokio draudimo ar finansinės garantijos buvimą.

               Kad griežtos atsakomybės ir privalomo draudimo reikalavimus remtų atitinkamas sektorius, Konvencijoje taip pat numatyta teisė savininko atsakomybę apriboti iki atitinkamai 100 milijonų nesupakuotų PKM apskaitos vienetų ir 115 milijonų supakuotų PKM apskaitos vienetų. Be to, kaip ir visų atsakomybę jūrų sektoriuje reglamentuojančių konvencijų atveju, yra nuostata, draudžianti laivo savininkui reikšti atgręžtinį reikalavimą dėl žalos, kuriai taikoma 2010 m. HNS konvencija, „kitaip nei pagal šią Konvenciją“.

               Didžiausias šios Konvencijos indėlis į tarptautinę sistemą, reglamentuojančią atsakomybę ir kompensaciją už laivybos veiklos, visų pirma prekybos PKM jūra, sukeltas avarijas – įsteigtas specialus kompensacijų fondas. PKM fondo paskirtis – mokėti kompensacijas visiems asmenims, patyrusiems žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra, jei toks asmuo negalėjo iš laivo savininko ir jo draudiko gauti visos ir adekvačios kompensacijos už žalą. Toks negalėjimas gauti kompensacijos gali atsirasti dėl įvairių aplinkybių, konkrečiai dėl to, kad laivo savininkas nėra prisiėmęs atsakomybės, laivo savininkas ir jo draudikas finansiškai nepajėgūs visiškai patenkinti reikalavimų arba kai žala viršija laivo savininko atsakomybės ribas.

               Bendra kompensacijos suma, galima pagal šią dviejų pakopų sistemą, yra 250 mln. apskaitos vienetų (maždaug 310 mln. EUR pagal dabartinį valiutos kursą). Kad šia suma būtų galima pasinaudoti, pagal 2010 m. HNS konvenciją sukurta sudėtinga kiekvienos valstybės, šios Konvencijos šalies, PKM gaunančių asmenų PKM fondui mokamų įmokų sistema. Valstybės, šios Konvencijos šalys, savo ruožtu yra atsakingos už pranešamų duomenų apie įmokinį krovinį, nuo kurio mokamos įmokos į PKM fondą, tikslumą, savalaikiškumą ir tvarkingumą; valstybė taip pat gali nuspręsti vietoj PKM gavėjo mokėti įmokas į fondą pati.

               Reikalavimai ir ieškiniai valstybių, šios Konvencijos šalių, teismuose. 2010 m. HNS konvencijoje pateikiamos taisyklės dėl valstybių, šios Konvencijos šalių, teismų jurisdikcijos dėl reikalavimų, kuriuos savininkui ar jo draudikui arba PKM fondui pateikė žalą, kuriai taikoma Konvencija, patyrę asmenys. Konvencija taip pat apima valstybių, šios Konvencijos šalių, teismų sprendimų pripažinimą ir vykdymą. Šių elementų, kurie nepasikeitė nuo 1996 m. HNS konvencijos, tikslas – užtikrinti, kad nuo avarijų, kurioms taikoma Konvencija, nukentėjusiems asmenims būtų taikomos aiškios procedūrinės taisyklės ir užtikrintas teisinis tikrumas, kad jie galėtų veiksmingiau pareikšti savo reikalavimus.

               1.4.Poveikis direktyvai 2004/35/EB

               Nuo 2004 m. Direktyva 2004/35/EB yra ES galiojantis teisės aktas dėl profesinę veiklą, įskaitant laivybą, vykdančių subjektų atsakomybės už aplinkos apsaugą valstybių narių jurisdikcijai priklausančioje teritorijoje ir vandenyse, siekiant išvengti žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti).

               Tiek 1996 m., tiek 2010 m. HNS konvencijos taikymo sritis iš dalies sutampa su direktyvos taikymo sritimi, kiek tai susiję su i) žala aplinkai, padaryta valstybės, šios Konvencijos šalies, teritorijoje, įskaitant jos teritorinius vandenis (2010 m. HNS konvencijos 3 straipsnio a punktas), ii) aplinkos užteršimo žala, padaryta valstybės, šios Konvencijos Šalies, išimtinėje ekonominėje zonoje arba jai lygiavertėje teritorijoje (ne daugiau kaip 200 jūrmylių nuo pagrindinių linijų) (2010 m. HNS konvencijos 3 straipsnio b punktas), ir iii) „prevencinėmis priemonėmis, nepaisant to, kur jų buvo imtasi, siekiant išvengti tokios žalos arba ją sumažinti“ (2010 m. HNS konvencijos 3 straipsnio d punktas). Atitinkamos direktyvos nuostatos yra 2 straipsnio 1 dalis dėl sąvokos „žala aplinkai“ ir 2 straipsnio 10 dalis dėl sąvokos „prevencinės priemonės“ kartu su Direktyvos 2008/56/EB, nustatančios Bendrijos veiksmų jūrų aplinkos politikos srityje pagrindus
                  5
               , 3 straipsnio 1 dalies a punktu ir Paukščių direktyvos 79/409/EEB
                  6
                1 straipsnio 1 dalimi bei Buveinių direktyvos 92/43/EEB
                  7
                2 straipsnio 1 dalimi, kaip nurodyta Komisijos gairėse dėl „Natura 2000“ tinklo steigimo jūrų aplinkoje „Buveinių ir Paukščių direktyvų taikymas“
                  8
               . Nors sąvoka „žala aplinkai“ pagal Konvenciją ir Direktyvą 2004/35/EB iš esmės sutampa, ji nėra tokia pati. Tačiau praktiškai manoma, kad Konvencija turėtų būti siekiama vienodai aukštų žalos aplinkai ištaisymo reikalavimų, kaip ir direktyva.

               Kadangi Direktyvos 2004/35/EB ir 2010 m. HNS konvencijos taikymo sritis iš dalies sutampa, akivaizdu, kad sudarius 2010 m. protokolą, kuriuo iš dalies keičiama 1996 m. HNS konvencija ir dėl kurio atsiranda naujas teisinis tekstas (t. y. 2010 m. HNS konvencija), daromas poveikis galiojančioms Sąjungos taisyklėms.

               Konkrečiai Direktyvoje 2004/35/EB aiškiai daroma nuoroda į 1996 m. HNS konvenciją, nustatant, kad direktyva netaikoma žalai, kuri atsiranda dėl įvykio, už kurį atsakomybė arba kompensacija reglamentuojama ta Konvencija ir bet kokiais būsimais jos pakeitimais, su sąlyga, kad Konvencija galioja atitinkamoje valstybėje narėje (Direktyvos 2004/35/EB 4 straipsnio 2 dalis ir IV priedas). Tokia nuostata yra tam, kad specializuota tarptautinė sistema, taikoma civilinei atsakomybei už konkrečią profesinę veiklą, būtų viršesnė už direktyvą, nes laikyta, kad tokia sistema yra veiksmingesnė suteikiant greitą ir pakankamą kompensaciją už žalą aplinkai ir kad ji yra geriau pritaikyta prie tokios profesinės veiklos pobūdžio. 1996 m. HNS konvenciją iš dalies keičiančiam 2010 m. protokolui taikoma ta Direktyvos 2004/35/EB išimtis; taigi, aišku, kad Konvencijos ratifikavimas arba prisijungimas prie jos turės įtakos galiojančių ES taisyklių taikymo sričiai.

               Nors Konvencijos ir direktyvos taisyklės didžiąja dalimi sutampa, taip pat yra vienas esminis nesutapimas, kuriuo nustatomas Konvencijos nuostatų poveikis Sąjungos taisyklėms. Pagal HNS konvencijos 7 straipsnio 4 dalį (tiek 1996 m., tiek 2010 m. konvencijos tekste) draudžiama pareikšti bet kokius reikalavimus laivo savininkui atlyginti žalą kitaip arba kitur negu pagal šią Konvenciją. Tai reiškia, kad direktyva negali būti taikoma kartu su Konvencija laivo savininko atsakomybės už PKM sukeltą žalą atžvilgiu; taigi, direktyvos taikymo sritis yra apribota Konvencija ir tai yra svarbu valstybėms narėms siekiant sudaryti 2010 m. protokolą.

               1.5.Poveikis Reglamentui (ES) Nr. 1215/2012 (nauja redakcija išdėstytas Reglamentas (EB) Nr. 44/2001 „Briuselis I“)

               2010 m. HNS konvencijos IV skyriuje nustatomos darbo tvarkos taisyklės, taikomos reikalavimams ir ieškiniams valstybių, šios Konvencijos šalių, teismuose. Visų pirma Konvencijos 38, 39 ir 40 straipsniuose nustatomos taisyklės dėl teismų jurisdikcijos ir sprendimų pripažinimo bei vykdymo. Šie straipsniai atitinka 1996 m. HNS konvencijos 38, 39 ir 40 straipsnius, kurie sudarė Bendrijos išimtinės kompetencijos teisinį pagrindą ir kuriais grindžiamas Tarybos sprendimas 2002/971/EB.

               Reglamentu (ES) Nr. 1215/2012 nustatomos taisyklės dėl ES valstybių narių jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo; jeigu minėtos Konvencijos nuostatos įsigaliotų, tai turėtų įtakos reglamento taisyklėms. Pasiūlyme dėl Tarybos sprendimo, kuriuo valstybės narės įgaliojamos Europos bendrijos interesų labui ratifikuoti 1996 m. Tarptautinę konvenciją dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra (HNS konvencija), COM(2001) 674 galutinis
                  9
               , pateikiama išsami Konvencijos IV skyriaus ir Reglamento „Briuselis I“ (Reglamentas (EB) Nr. 44/2001
                  10
               ) sutampančių nuostatų apžvalga ir paaiškinimai.

               Be to, 2010 m. HNS konvencijos IV skyriaus 37, 41 ir 42 straipsniai yra pagalbinio pobūdžio, todėl jie nėra savarankiški ir negali būti taikomi atskirai nuo kitų Konvencijos nuostatų. Todėl išimtinė Sąjungos kompetencija taikoma visam Konvencijos IV skyriui.

               Ypatingos Danijos pozicijos dėl Konvencijos IV skyriaus klausimas turi būti sprendžiamas atskirai, pagal Protokolą Nr. 22
                  11
                dėl Danijos pozicijos, pridedamą prie Sutarčių. Danijai netaikoma SESV trečiosios dalies V antraštinė dalis, todėl ji, kiek tai susiję su teisminiu bendradarbiavimu civilinėse bylose, nedalyvauja priimant siūlomą Tarybos sprendimą dėl valstybių narių ES vardu atliekamo Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra, 2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo.

               1.6.Išvados

               Atsižvelgiant į tai, kad didelę jūrų transportu visame pasaulyje vežamų krovinių dalį sudaro pavojingų ir kenksmingų medžiagų kroviniai, būtina, kad būtų priimtos ir įsigaliotų tarptautinės taisyklės dėl atsakomybės už nesutartinę žalą, atsirandančią dėl pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimo jūra.

               Įgijusi patirties su panašiomis tarptautinėmis sistemomis, reglamentuojančiomis atsakomybę už žalą, atsirandančią dėl kitos laivybos veiklos, pavyzdžiui, naftos gabenimo tanklaiviais, TJO priėmė šį tarptautinį susitarimą, iš dalies pakeistą 2010 m. HNS protokolu, siekdama atsakomybę jūrų sektoriuje reglamentuojančių konvencijų sistemą papildyti specializuota priemone, kuria taip pat sukuriamas naujas kompensacijų fondas, skirtas kompensuoti už PKM padarytą žalą.

               Remiantis Tarybos sprendimu 2002/971/EB valstybėms narėms buvo leista ratifikuoti 1996 m. HNS konvenciją. Pagal Sutartis ir atsižvelgiant į Sąjungos teisės pokyčius nuo 2002 m., dėl 2010 m. protokolo, iš dalies keičiančio Konvenciją, taip pat turi būti pateiktas naujas Tarybos sprendimas. Dėl 2010 m. protokolo atsiranda naujas tarptautinis susitarimas (žr. visų pirma konsoliduotos redakcijos 2010 m. HNS konvencijos 45 straipsnio 8 dalį). Todėl ratifikuodama 2010 m. protokolą arba prie jo prisijungdama Sąjunga leidžia savo valstybėms narėms taikyti 2010 m. HNS konvenciją ne tik Protokolo apimamais klausimais, bet ir visais kitais klausimais, nagrinėjamais iš dalies pakeistame 2010 m. HNS konvencijos tekste.

               Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta pirmiau, Komisija siūlo priimti du atskirus Tarybos sprendimus dėl valstybių narių ES vardu atliekamo 2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo, siekiant užtikrinti, kad būtų pasiekti Sutartyse numatyti tikslai, kaip nustatyta Direktyvoje 2004/35/EB ir Reglamente (ES) Nr. 1215/2012, ir kad būtų laikomasi 22 protokolo nuostatų. Atsižvelgiant į minėtą reglamentą, ypač kiek tai susiję su taisyklėmis dėl valstybės narės teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo, ratifikuodamos 2010 m. protokolą arba prie jo prisijungdamos valstybės narės turi pateikti atitinkamą pareiškimą, kaip nustatyta siūlomo Tarybos sprendimo priede; taip būtų užtikrinta, kad ir toliau būtų laikomasi taisyklių dėl Reglamente (ES) Nr. 1215/2012 numatyto teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo, susijusių su vienos valstybės narės teismo priimtų sprendimų pripažinimu ir vykdymu kitoje valstybėje narėje. Pareiškimas taip pat turėtų apimti kitas atitinkamas Sąjungos taisykles šiuo klausimu, visų pirma 2007 m. spalio 30 d. Lugano konvenciją dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo
                  12
               .

               2.KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI

               Oficialaus poveikio vertinimo šiuo proceso etapu, kuriuo ES veiksmų apimtis jau yra ribojama derybomis dėl tarptautinio dokumento sudarymo, atlikti nereikia.

               Tačiau buvo ištirti ir palyginti keli galimi variantai:

               (1)Nesiimti jokių veiksmų

               Šiuo metu, kol HNS konvencija neįsigaliojusi, atsakomybė už žalą aplinkai, atsirandančią dėl PKM vežančio laivo sukeltos avarijos jūroje ES, reglamentuojama Direktyvos 2004/35/EB. Tai reiškia, kad yra taikoma direktyva nustatyta žalos aplinkai apibrėžtis, kartu su laivo savininko teise apriboti savo atsakomybę pagal 1976 m. Konvenciją dėl atsakomybės pagal jūrinius reikalavimus ribojimo su pakeitimais (toliau – LLMC), kaip nurodyta direktyvos 4 straipsnio 3 dalyje. Laivo savininko teisei apriboti savo atsakomybę iki LLMC nustatytų bendrų ribų nustatytos ribotos išimtys, t. y. ketinimas padaryti tokią žalą arba nerūpestingumas. Atsakomybės ribos pagal LLMC yra mažesnės nei 2010 m. HNS konvencijos 9 straipsniu nustatytos atsakomybės ribos. Kadangi nėra kompensacijų fondo, tokio kaip įsteigto pagal 2010 m. HNS konvencijos III skyrių, šiuo metu direktyvoje nėra jokios nuostatos, kuria būtų numatyta mokėti kompensacijas nuo PKM taršos jūroje nukentėjusiems asmenims (pvz., žvejams, vietos bendruomenėms), viršijančias laivo savininko atsakomybės ribas. Be to, galiojančioje teisinėje sistemoje nenumatytas privalomo draudimo reikalavimas, o 2010 m. HNS konvencijos 12 straipsnyje konkrečiai nustatytas toks įsipareigojimas laivų savininkams, kartu suteikiant ieškovams teisę pareikšti tiesioginį ieškinį draudikui (12 straipsnio 8 dalis). Galiausiai Direktyvoje 2004/35/EB ES teisės aktų leidėjai nusprendė taikyti išimtį, pagal kurią pirmenybė teikiama visoms atitinkamoms konvencijoms, įskaitant HNS konvenciją, kuriomis sukuriama laivybos veiklai taikoma tarptautinė sistema, taip pat pašalinti iš direktyvos taikymo srities įvykius, kuriems taikomos tarptautinės konvencijos. Jei nebūtų imtasi jokių veiksmų ES lygmeniu, kad valstybės narės galėtų ratifikuoti 2010 m. HNS protokolą arba prie jo prisijungti tam, kad įsigaliotų paskutinė TJO konvencija, bus įtvirtintas tarptautinės ir ES sistemų, reglamentuojančių atsakomybę už laivybos veiklą, neatitikimas ir dėl to sumažės teisinis tikrumas ir normų, taikomų, be kita ko, žalai aplinkai, atsirandančiai dėl PKM vežimo jūra, vienodumas.

               (2)HNS konvencijos derėjimas su Sąjungos acquis

               Direktyvos 2004/35/EB žalos aplinkai apibrėžtis nevisiškai sutampa su 2010 m. HNS konvencijos apibrėžtimi. Konkrečiai apibrėžtis direktyvoje yra platesnė ir apima daugiau žalos ištaisymo rūšių, įskaitant pirminį pažeistų gamtos išteklių atkūrimą iki pirminės būklės, įskaitant, jei reikia, imantis papildomų ir kompensuojamųjų priemonių, jeigu išteklių negalima grąžinti į pirminę būklę, ir atitinkamai kompensavimą už išteklių laikiną praradimą (tokios priemonės niekada nesusijusios su pinigine kompensacija, bet jomis visada gerinami pažeistos vietovės arba vietovės netoli jos gamtos ištekliai). Taigi, būtų galima palaikyti galimybę padaryti Konvencijos pataisą, kad būtų galima užtikrinti atitiktį direktyvos nuostatoms.

               Tačiau mažai tikėtina, kad būtų galima užsitikrinti pakankamą valstybių, TJO narių, paramą, visų pirma atsižvelgiant į sunkumus, kurie turėjo būti įveikti prieš sutariant dėl dabartinės Konvencijos redakcijos. Be to, pagal Konvenciją taršos padarytos žalos apibrėžtis buvo kruopščiai nustatyta derinant su kitomis galiojančiomis atsakomybės už skirtingų rūšių laivybos veiklos sukeltų avarijų jūroje sistemomis (pvz., 1992 m. Tarptautinė konvencija dėl civilinės atsakomybės už taršos nafta padarytą žalą, 2001 m. Tarptautinė konvencija dėl civilinės atsakomybės už laivų bunkeriuose vežamos naftos padarytą žalą). 2010 m. HNS konvencijoje pakeitus apibrėžtį būtų rimtai sutrikdyta įvairių laivybos sektorių pusiausvyra ir tam būtų aktyviai priešinamasi TJO.

               (3)Atskyrimo sąlygos įtraukimas į HNS konvenciją ir atitinkamas Direktyvos 2004/35/EB dalinis pakeitimas

               Taip pat būtų galima išnagrinėti galimybę iš dalies pakeisti Konvenciją įtraukiant atskyrimo sąlygą, siekiant užtikrinti, kad kai valstybės narės prisijungia prie Konvencijos, Sąjungos teisės taisyklės ir toliau reglamentuoja ypatingus ES ir jos valstybių narių santykius. Įsipareigojimai trečiosioms valstybėms pagal Konvenciją išliktų tokie patys.

               Priimdamos tokią atskyrimo sąlygą visos Konvencijos šalys (įskaitant ES nepriklausančias valstybes) sutiktų, kad ES ir jos valstybės narės savo tarpusavio santykiuose taiko ES teisę, kai ji taip pat taikoma Konvencijos dalykui. Tačiau šiai galimybei galioja tie patys pirmiau išdėstyti argumentai ir tai reiškia, kad vargu ar valstybės narės Sąjungos vardu galėtų ką nors pasiekti TJO naudodamosi šia galimybe.

               Be to, dėl tokios sąlygos reikėtų iš dalies pakeisti Direktyvą 2004/35/EB, siekiant iš direktyvos taikymo srities pašalinti išimtį dėl žalos, atsiradusios dėl įvykių, kuriems taikoma HNS konvencija. Tačiau pagal direktyvą visos IV priede išvardytos atsakomybę jūrų sektoriuje reglamentuojančios konvencijos vertinamos vienodai. Taigi, jeigu būtų įvesta skirtinga tvarka vienos iš konvencijų atveju, tai prieštarautų pačiai direktyvos dvasiai, visų pirma atsižvelgiant į tai, kad visos atsakomybę reglamentuojančios TJO konvencijos buvo parengtos pagal tuos pačius principus, kuriais siekiama nustatyti griežtą laivo savininko atsakomybės sistemą, taip pat įvesti privalomo draudimo reikalavimą ir užtikrinti, kad būtų pakankamai lėšų išmokėti kompensacijai už taršos sukeltą žalą, atsiradusią dėl laivybos įvykio.

               (4)2010 m. HNS protokolo ratifikavimas

               Sudarius HNS konvencijos 2010 m. protokolą bus užtikrintas vienodas taisyklių dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su avarijomis, sukeltomis PKM jūra vežančių laivų visoje ES, taikymas. Be to, juo bus užtikrinta, kad būtų pakankamai lėšų išmokėti kompensacijoms nuo tokių avarijų nukentėjusiems asmenims. Dėl pasaulinio laivybos veiklos pobūdžio ir potencialiai tarpvalstybinio tokių avarijų poveikio, tinkamesnė siekiant šių tikslų yra tarptautinė sistema, o ne regioniniai sprendimai.

               Todėl buvo padaryta išvada, kad šis sprendimo projektas, kuriuo valstybėms narėms leidžiama ratifikuoti 2010 m. HNS protokolą ir atitinkamai sutikti būti saistomoms konsoliduotos 2010 m. HNS konvencijos redakcijos, yra geriausias veikimo būdas.

               3.TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI

               Kaip jau minėta įvade, valstybei pasirašius, ratifikavus ar priėmus 2010 m. protokolą nustoja galioti tos valstybės pasirašyta arba ratifikuota 1996 m. HNS konvencija. Valstybės, ratifikuojančios Protokolą, pareiškia savo sutikimą būti saistomos konsoliduotos redakcijos 2010 m. HNS konvencijos kaip vienintelio konsoliduoto Konvencijos dokumento, kuri įsigalios įsigaliojus 2010 m. protokolui.

               Todėl siūlomais Tarybos sprendimais valstybėms narėms bus leista Sąjungos vardu ratifikuoti 2010 m. HNS protokolą arba prie jo prisijungti ir atitinkamai būti saistomoms 2010 m. HNS konvencijos taisyklių.

               Siūlomi Tarybos sprendimai grindžiami SESV 218 straipsnio 6 dalimi, kartu su SESV 81 straipsniu, kuris yra svarbiausias teisinis pagrindas priimti ES teisės aktus dėl teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose, susijusius su darbo tvarkos taisyklėmis, taikomomis reikalavimams ir ieškiniams pagal 2010 m. HNS konvencijos IV skyrių, ir SESV 192 straipsniu, kuris yra svarbiausias teisinis pagrindas priimti ES teisės aktus dėl aplinkos apsaugos.

               2010 m. HNS konvencija siekiama kelių tikslų, kurie tarpusavyje glaudžiai susiję, ir nė vienas iš šių tikslų, lyginant su kitais, nėra antrinis ar netiesioginis. Vieno sprendimo negalima priimti remiantis dviem teisiniais pagrindais, jei pagal juos reikalaujama taikyti procedūras, kurios tarpusavyje nesuderinamos
                  13
               . Taip yra ir šiuo atveju, nes nuostatos dėl teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose nėra privalomos Danijai, o dėl tai lemia skirtingas balsavimo Taryboje teises. Todėl reikia priimti du atskirus Tarybos sprendimus.

               Šie du sprendimai yra sudaryti panašiai. Pagal jų 1 straipsnį valstybėms narėms leidžiama ratifikuoti HNS konvencijos 2010 m. protokolą Sąjungos vardu arba prie jo prisijungti, nes ES negali tapti šios Konvencijos šalimi.

               Pagal bendrą 2 straipsnį reikalaujama, kad valstybės narės sutiktų būti saistomos 2010 m. protokolo per dvejų metų laikotarpį nuo šio sprendimo įsigaliojimo dienos. Visoms ES valstybėms narėms kuo anksčiau prisijungus prie 2010 m. protokolo bus galima greičiau pasiekti įsigaliojimui reikalingą TJO valstybių narių skaičiaus ir bendro laivų skaičiaus ribą (12 valstybių, įskaitant 4 valstybes, kurių kiekvienos bendrasis tonažas yra ne mažesnis kaip 2 mln. vienetų). Dar svarbiau tai, kad visoms valstybėms narėms per nustatytą laiką ratifikavus Protokolą turėtų būti užkirstas kelias bet kokiam konkurenciniam pranašumui, kuris atsirastų valstybėms narėms atidedant prisijungimą prie 2010 m. protokolo ir atitinkamai prie 2010 m. HNS konvencijos, ir dėl to šalims, patyrusioms žalą, atsiradusią dėl su PKM susijusių įvykių jūroje, nebūtų užtikrintos vienodos teisių gynimo priemonės. Vykstant protokolo ratifikavimo ar prisijungimo prie jo procesui labai naudingas keitimasis informacija ir geriausia praktika, visų pirma kiek tai susiję su pranešimu apie įmokinį krovinį pagal Konvenciją.

               Siūlomo Tarybos sprendimo, į kurį neįtraukti aspektai, susiję su teisminiu bendradarbiavimu civilinėse bylose, 3 straipsnyje reikalaujama, kad valstybės narės, deponuodamos savo 2010 m. protokolo ratifikavimo arba prisijungimo prie jo dokumentus, raštu darytų nuorodą į abu Tarybos sprendimus.

               Siūlomo Tarybos sprendimo 3 straipsnyje dėl aspektų, susijusių su teisminiu bendradarbiavimu civilinėse bylose, daroma nuoroda į pareiškimą, kurį valstybės narės, sutikdamos būti saistomos 2010 m. protokolo, turi padaryti dėl teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo užtikrinimo, atsižvelgiant į Sąjungos išimtinę kompetenciją šiais klausimais. Šis pareiškimas yra panašus į pareiškimą, įtrauktą į Tarybos sprendimo 2002/971/EB 2 straipsnį.

               Bendru 4 straipsniu nustatoma siūlomų Tarybos sprendimų įsigaliojimo data.

               Bendrame 5 straipsnyje aiškiai nurodyta, kad, kadangi sprendimų tikslas – leisti valstybėms narėms Sąjungos vardu būti saistomoms 2010 m. protokolo, šie sprendimai pagal Sutartis skirti joms.

               4.POVEIKIS BIUDŽETUI

               Nėra.

               2015/0135 (NLE)

               Pasiūlymas

               TARYBOS SPRENDIMAS

               dėl valstybių narių ES vardu atliekamo Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra, 2010 m. protokolo ratifikavimo ir prisijungimo prie jo, išskyrus aspektus, susijusius su teisminiu bendradarbiavimu civilinėse bylose

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV), ypač į jos 192 straipsnį kartu su 218 straipsnio 6 dalies a punkto v papunkčiu,

               atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,

               atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą
                  14
               ,

               kadangi:

               (1)1996 m. Tarptautinės konvencijos dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra (toliau – 1996 m. HNS konvencija) tikslas buvo užtikrinti adekvačią, greitą ir veiksmingą kompensaciją asmenims, patyrusiems žalą, išsiliejus jūra vežamoms pavojingoms ir kenksmingoms medžiagoms. 1996 m. HNS konvencija buvo užpildyta reikšminga tarptautinio atsakomybės už jūrų taršą reguliavimo spraga;

               (2)2002 m. Taryba priėmė Tarybos sprendimą 2002/971/EB
                  15
               , leidžiantį valstybėms narėms Bendrijos interesų labui ratifikuoti 1996 m. HNS konvenciją arba prie jos prisijungti. Sprendimu 2002/971/EB valstybės narės įpareigotos imtis būtinų veiksmų siekiant ratifikuoti 1996 m. HNS konvenciją arba prie jos prisijungti iki 2006 m. birželio 30 d. Keturios valstybės narės vėliau tą Konvenciją ratifikavo. 1996 m. HNS konvencija neįsigaliojo;

               (3)1996 m. HNS konvencija buvo iš dalies pakeista 2010 m. protokolu. Pagal 2010 m. protokolo 2 straipsnį ir 18 straipsnio 1 dalį 2010 m. protokolas ir 1996 m. HNS konvencija turi būti suprantami, aiškinami ir taikomi kartu kaip vienas bendras 2010 m. protokolo šalių sudarytas dokumentas;

               (4)2010 m. protokolo ir 1996 m. HNS konvencijos konsoliduotą redakciją parengė Tarptautinės jūrų organizacijos (TJO) sekretoriatas ir patvirtino TJO teisės komitetas 98-ajame posėdyje (toliau – 2010 m. HNS konvencija). 2010 m. HNS konvencija nėra pasirašyti ar ratifikuoti skirtas dokumentas. 2010 m. HNS konvencija įsigalios valstybėse narėse įsigaliojus 2010 m. protokolui;

               (5)pagal Protokolo 20 straipsnio 8 dalį (2010 m. HNS konvencijos 45 straipsnio 8 dalį) valstybei pareiškus sutikimą būti saistomai 2010 m. Protokolo nustoja galioti anksčiau jos pareikštas sutikimas būti saistomai 1996 m. HNS konvencijos. Todėl valstybės, kurios yra 1996 m. HNS konvencijos susitariančiosios šalys, nustoja jomis būti nuo momento, kai pareiškia savo sutikimą būti saistomos 2010 m. protokolo pagal to protokolo 20 straipsnį, ypač jo 2, 3 ir 4 dalis;

               (6)nuo tada, kai buvo priimtas Sprendimas 2002/971/EB, Sąjungos teisė vystėsi priimant naujus antrinės teisės aktus ir Lisabonos sutartimi iš dalies pakeitus Sutartis. Dabar visa 2010 m. HNS konvencija priklauso išimtinei Sąjungos kompetencijai;

               (7)Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/35/EB
                  16
                yra Sąjungoje galiojantis teisės aktas dėl profesinę veiklą, įskaitant laivybą, vykdančių subjektų atsakomybės už aplinkos apsaugą valstybių narių jurisdikcijai priklausančioje teritorijoje ir jūrų vandenyse, siekiant išvengti žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti). Tiek 1996 m., tiek 2010 m. HNS konvencijos taikymo sritis iš dalies sutampa su Direktyvos 2004/35/EB taikymo sritimi, kiek tai susiję su žala aplinkai, padarytai valstybės, šios Konvencijos šalies, jurisdikcijai priklausančioje teritorijoje ir jūrų vandenyse (2010 m. HNS konvencijos 3 straipsnio a ir b punktai), ir prevencinėmis priemonėmis, nepaisant to, kur jų buvo imtasi, siekiant išvengti tokios žalos arba ją sumažinti (2010 m. HNS konvencijos 3 straipsnio d punktas);

               (8)be 2010 m. HNS konvencijos ir Direktyvos 2004/35/EB taikymo srities sutapimo, taip pat galimas šių dviejų priemonių tarpusavio prieštaravimas, kuris tos direktyvos 4 straipsnio 2 dalyje ir IV priede buvo numatytas ir pašalintas. Pagal 2010 m. HNS konvencijos 7 straipsnio 4 ir 5 dalis Konvencijoje nustatoma griežta laivo savininko atsakomybė už žalą, padarytą dėl PKM vežimo jūra, kuriai taikoma Konvencija; ši laivo savininko atsakomybė grindžiama atsakomybės perdavimo laivo savininkui ir draudimo reikšti bet kokius reikalavimus laivo savininkui kitaip negu pagal šią Konvenciją prielaida. Taigi, prieštaravimo tarp Konvencijos 7 straipsnio ir tos direktyvos išvengiama nustačius išimtį dėl žalos, kuriai taikoma Konvencija, pagal Direktyvos 2004/35/EB 4 straipsnio 2 dalį ir IV priedą;

               (9)dėl Direktyvos 2004/35/EB ir 2010 m. HNS konvencijos taikymo srities dalinio sutapimo ir dėl išimties, taikomos Konvencijai pagal direktyvą, aišku, kad 2010 m. protokolo sudarymu daroma įtaka galiojančioms Sąjungos taisyklėms ir kad sutikimas būti saistomam 2010 m. protokolo turėtų priklausyti išimtinei Sąjungos kompetencijai;

               (10)2010 m. HNS konvencija, kaip ir ankstesnė konvencija, yra ypač svarbi Sąjungos ir jos valstybių narių interesams, nes ja siekiama gerinti aplinkos apsaugą ir nuo PKM taršos jūroje sukeltos žalos nukentėjusių asmenų apsaugą pagal tarptautines atsakomybės už jūrų taršą taisykles, vadovaujantis 1982 m. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencija;

               (11)kad valstybės galėtų tapti 2010 m. protokolo ir atitinkamai 2010 m. HNS konvencijos susitariančiosiomis šalimis, jos kartu su sutikimo dokumentu TJO generaliniam sekretoriui pagal 2010 m. HNS konvencijos 20 straipsnio 4 dalį turi pateikti atitinkamus bendro įmokinio krovinio kiekio per praėjusius kalendorinius metus duomenis. Šiuo tikslu valstybės narės, prieš pareikšdamos sutikimą būti saistomos 2010 m. protokolo, privalo sukurti sistemą, skirtą pranešti apie įmokinį krovinį;

               (12)valstybių narių keitimasis informacija apie 2010 m. protokolo ratifikavimo ar prisijungimo prie jo procedūras ir geriausios praktikos pavyzdžiais gali padėti valstybėms narėms sukurti veikiančią pranešimo apie PKM įmokinį krovinį sistemą pagal 2010 m. HNS konvenciją;

               (13)kaip ir 1996 m. HNS konvencijos atveju, nesant išlygos dėl regioninės ekonominės integracijos organizacijos, 2010 m. protokolo šalys gali būti tik suverenios valstybės. Todėl Sąjunga šiuo metu negali ratifikuoti 2010 m. protokolo arba prie jo prisijungti, ir atitinkamai prisijungti prie 2010 m. HNS konvencijos. Vis dėlto nuoširdaus bendradarbiavimo principu reikalaujama, kad valstybės narės ir Sąjunga pagal Sutartis siektų Sąjungos tikslų, susijusių su aplinkos apsauga ir bendradarbiavimu civilinės teisenos srityje. Šiuo atveju valstybės narės įpareigojamos siekti ir dėti visas pastangas, kad Sąjunga prisijungtų prie šios Konvencijos;

               (14)visoms valstybėms narėms per nustatytą laiką ratifikavus 2010 m. protokolą turėtų būti užtikrintos vienodos sąlygos visiems subjektams, kuriems taikoma 2010 m. HNS konvencija, ir išvengta konkurencinio pranašumo dėl prisijungimo prie jos atidėjimo;

               (15)todėl valstybėms narėms turėtų būti leista ratifikuoti 2010 m. protokolą, išskyrus kiek tai susiję su teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais. Dėl Konvencijos nuostatų, patenkančių į Sąjungai suteiktos kompetencijos teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose sritį, bus pateiktas atskiras sprendimas, priimamas kartu su šiuo sprendimu,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               Valstybėms narėms leidžiama Sąjungos vardu ratifikuoti 2010 m. protokolą arba prie jo prisijungti, išskyrus kiek tai susiję su teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose aspektais, laikantis sąlygų, nustatytų šio sprendimo 2, 3 ir 4 straipsniuose.

               2 straipsnis

               1.Valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad nedelsiant ir bet kuriuo atveju ne vėliau kaip per dvejus metus nuo šio sprendimo įsigaliojimo dienos būtų deponuoti 2010 m. protokolo ratifikavimo ar prisijungimo prie jo dokumentai.

               2.Per vienus metus nuo šio sprendimo įsigaliojimo valstybės narės informuoja Tarybą ir Komisiją apie numatomą savo ratifikavimo arba prisijungimo procedūrų užbaigimo datą.

               3.Valstybės narės siekia keistis informacija apie savo ratifikavimo ar prisijungimo procedūrų eigą, visų pirma sukurdamos sistemą, skirtą pranešti apie įmokinį krovinį pagal 2010 m. protokolą.

               3 straipsnis

               Ratifikuodamos 2010 m. protokolą arba prie jo prisijungdamos valstybės narės raštu praneša Tarptautinės jūrų organizacijos generaliniam sekretoriui, kad toks ratifikavimas arba prisijungimas atliktas pagal šį sprendimą ir sprendimą, priimtą kartu su šiuo sprendimu, kiek tai susiję su aspektais, priklausančiais Sąjungai suteiktai kompetencijai teisminio bendradarbiavimo civilinėse bylose srityje
                  17
               .

               4 straipsnis

               Šis sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

               5 straipsnis

               Šis sprendimas pagal Sutartis skirtas valstybėms narėms.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)
                  TJO teisės komiteto 100-asis posėdis, LEG 100/14, „Teisės komiteto pranešimas dėl šimtojo posėdžio darbo“, p. 5–6; LEG 100/3, pateikta Kanados dėl „HNS 2010 m. protokolo įgyvendinimo priežiūros“, 2 priedas „Pranešimo apie PKM įmokinį krovinį teikimo gairės“.

                     (2)
                  OL L 143, 2004 4 30, p. 56.

                     (3)
                  OL L 351, 2012 12 20, p. 1.

                     (4)
                  2002 m. lapkričio 18 d. Tarybos sprendimas 2002/971/EB, leidžiantis valstybėms narėms Bendrijos interesų labui ratifikuoti 1996 m. Tarptautinę konvenciją dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra (HNS konvencija) arba prie jos prisijungti, OL L 337, 2002 12 13, p. 55.

                     (5)
                  OL L 164, 2008 6 25, p. 19.

                     (6)
                  Tarybos direktyva 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos, OL L 103, 1979 4 25, p. 1.

                     (7)
                  Tarybos direktyva 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos, OL L 206, 1992 7 22, p. 7.

                     (8)

                     http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf.

                     (9)
                  OL C 51E, 2002 2 26, p. 370.

                     (10)
                  OL L 12, 2001 1 16, p. 1.

                     (11)
                  OL C 326, 2002 10 26, p. 299.

                     (12)
                  OL L 339, 2007 12 27, p. 3.

                     (13)
                  Žr. naujo 2014 m. birželio 11 d. ETT sprendimo byloje C-377/12 34 punktą.

                     (14)
                  OL C 326, 2012 10 26, p. 47.

                     (15)
                  2002 m. lapkričio 18 d. Tarybos sprendimas 2002/971/EB, leidžiantis valstybėms narėms Bendrijos interesų labui ratifikuoti 1996 m. Tarptautinę konvenciją dėl atsakomybės ir kompensacijos už žalą, susijusią su pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimu jūra (HNS konvencija) arba prie jos prisijungti (OL L 337, 2002 12 13, p. 55).

                     (16)
                  2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/35/EB dėl atsakomybės už aplinkos apsaugą siekiant išvengti žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti), OL L 143, 2004 4 30, p. 56.

                     (17)
                  OL L